УХВАЛА

м. Київ

26.01.2026Справа № 910/2887/25

Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В. В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Саус 1» про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Саус 1», м.Миколаїв

до відповідача: Державного підприємства «Гарантований покупець», м. Київ

про стягнення 34 001 179,50 грн, -

Без виклику учасників судового процесу

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Солар Саус 1» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення основного боргу в сумі 27 015 073,60 грн, інфляційних втрат в розмірі 5 291 659,04 грн та 3% річних в сумі 1 694 446,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором №782/01 від 02.10.2019 в частині своєчасності оплати поставленої у лютому 2022, квітні 2022-грудні 2022 електричної енергії.

Ухвалою від 17.03.2025 відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 09.04.2025.

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення посилаючись на те, що обов`язок Гарантованого покупця з оплати 100% вартості відпущеної продавцям за «зеленим» тарифом електричної енергії відносно кожного попереднього розрахункового періоду можливий лише після настання останньої з нижченаведених обставин: отримання Гарантованим покупцем підписаного Продавцем акту купівлі продажу електроенергії; оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги, наданої Гарантованим покупцем у розрахунковому місяці. Гарантований покупець наголосив на наявності правових підстав для застосування до спірних правовідносин наказів Міненерго № 140 від 28.03.2022 та № 206 від 15.06.2022 при вирішенні питання розміру коштів, що підлягають сплаті за поставлену електричну енергію у спірний період. У відзиві вказано, що враховуючи, що до спірних правовідносин також підлягає застосуванню Порядок купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, який затверджений постановою № 641 від 26.04.2019 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (у редакції постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 24.01.2024 № 178), згідно п.11.4 якої при визначенні суми коштів для здійснення остаточного місячного платежу за відпущену продавцем за «зеленим» тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію гарантованим покупцем, зокрема враховується сума коштів, сплачених такому продавцю за «зеленим» тарифом шляхом здійснення авансових платежів, та сума коштів, отриманих гарантованим покупцем від ОСП відповідно до договору про надання послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел. Відповідачем також заявлено про зменшення розміру 3% річних до 1 грн, а також висловлено непогодження із вірністю наведеного позивачем розрахунку.

09.04.2025 позивачем було подано відповідь на відзив.

09.04.2025 судом було відкладено підготовче засідання на 21.05.2025.

21.05.2025 судом було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 25.06.2025.

У зв`язку із перебуванням судді Князькова В.В. у відпустці, судове засідання 25.06.2025 не відбулось. Ухвалою від 30.07.2025 судом було повідомлено учасників справи про призначення розгляду справи по суті на 16.07.2025.

У судовому засіданні 16.07.2025 представником позивача було підтримано в повному обсязі позовні вимоги.

Відповідачем проти задоволення позовних вимог було надано заперечення.

В судовому засіданні 16.07.2025 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Саус 1» до Державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення основного боргу в сумі 27 015 073,60 грн, інфляційних втрат в розмірі 5 291 659,04 грн та 3% річних в сумі 510 017,69 грн. задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства «Гарантований покупець» (01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, 27, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Саус 1» (54030, Миколаївська область, м.Миколаїв, вул.Шевченка, буд.59-А, офіс 606, ) основний борг в сумі 27 015 073,60 грн, інфляційні втрати в розмірі 5 291 659,04 грн, 3% річних в сумі 509 549,29 грн та судовий збір в сумі 510 010,66 грн; в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних на суму 468,40 грн відмовлено.

17.07.2025 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Саус 1» про ухвалення додаткового рішення щодо позовних вимог про стягнення 3% річних в розмірі 1 184 429,21 грн, оскільки судом помилково було розглянуто позовні вимоги про стягнення 3% річних лише на суму 510 017,69 грн.

Ухвалою від 17.07.2025 розгляд заяви було призначено на 23.07.2025.

Господарський суд міста Києва додатковим рішенням від 23.07.2025 у справі №910/2887/25 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Солар Саус 1" до Державного підприємства "Гарантований покупець" в частині стягнення 3% річних в сумі 1 184 429,21 грн задовольнив повністю. Стягнув з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Солар Саус 1" 3 % річних в сумі 1 184 429,21 грн.

Постановою від 27.10.2025 Північного апеляційного господарського суду рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2025 у справі №910/2887/25 скасовано в частині стягнення 4 156, 17 грн 3 % річних, викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Стягнути з Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Солар Саус 1" (54030, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Шевченка, буд. 59-А, офіс 606, ) основний борг у розмірі 27 015 073, 60 грн (двадцять сім мільйонів п`ятнадцять тисяч сімдесят три гривні 60 копійок), інфляційні втрати у розмірі 5 291 659, 04 грн (п`ять мільйонів двісті дев`яносто одна тисяча шістсот п`ятдесят дев`ять гривень 04 копійок), 3% річних у розмірі 504 924, 72 грн (п`ятсот чотири тисячі дев`ятсот двадцять чотири гривні 72 копійок) та 509 941, 29 грн (п`ятсот дев`ять тисяч дев`ятсот сорок одна гривня 29 копійок) судового збору".

Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2025 у справі №910/2887/25 залишено без змін. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Солар Саус 1" (54030, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Шевченка, буд. 59-А, офіс 606, ) на користь Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27, ) 93, 51 грн (дев`яносто три гривні 51 копійку) судового збору за подання апеляційної скарги.

25.11.2025 на виконання додаткового рішення Господарського суду міста Києва та постанови Північного апеляційного господарського суду було видано накази.

16.01.2026 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Саус 1» про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення у справі. В обґрунтування вказаної заяви позивач посилався на те, що 18.12.2025 Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Бочковським Тарасом Олександровичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 із примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 № 910/2887/25 про стягнення з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Саус 1» основний борг у розмірі 27 015 073,60 грн, інфляційні втрати у розмірі 5 291 659,04 грн, 3% річних у розмірі 504 924,72 грн та 509 941,29 грн судового збору. Враховуючи наявність раніше відкритих виконавчих проваджень щодо боржника, державним виконавцем 18.12.2025 винесено постанову про об`єднання ВП НОМЕР_1 до зведеного виконавчого провадження №77920226 для подальшого примусового виконання у порядку, визначеному ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження». Боржник після набрання законної сили рішенням у справі № 910/2887/25 (27.10.2025) та видачі наказу не вчинив жодних дій щодо його добровільного виконання, грошові зобов`язання у незупиненій частині не погашено, доказів виконання або належної взаємодії з органом примусового виконання не здійснено.

За приписами частини 1 статті 345-2 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 345-1 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні за правилами статті 342 цього Кодексу.

Враховуючи положення ст. 345-2 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України судовий контроль за виконанням судових рішень у господарських справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом.

Положеннями частини 4 статті 345-1 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що якщо боржником, який не виконує судове рішення, є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, суб`єкт господарювання державного або комунального сектору економіки, суд за письмовою заявою стягувача та за умови відкриття виконавчого провадження зобов`язує такого боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення незалежно від характеру спору.

Частиною 2-3 статті 22 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єктами господарювання державного сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів. Повноваження суб`єктів управління у державному секторі економіки - Кабінету Міністрів України, міністерств, інших органів влади та організацій щодо суб`єктів господарювання визначаються законом. Зазначені суб`єкти управління у державному секторі економіки можуть приймати рішення, необхідні для підготовки до реалізації та здійснення державно-приватного партнерства (концесії), які є обов`язковими до виконання підприємствами, установами, організаціями, що перебувають у сфері їх управління.

Судом врахований той факт, що 28.08.2025 Господарський кодекс України втратив чинність, водночас, відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплений у наведеній нормі принцип незворотності дії закону та інших нормативно-правових актів у часі (lex ad praeterian non valet) полягає в тому, що дія їх не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання ними чинності, за винятком випадку коли закон або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював і Конституційний Суд України. Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 №1-зп, від 09.02.1999 №1-рп/99, від 05.04.2001 №3-рп/2001, від 13.03.2012 №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на вказане, беручи до уваги, що спір між сторонами виник до 28.08.2025, суд дійшов висновку про регламентування спірних правовідносин приписами Господарського кодексу України.

Приписами частини 1 та 8 статті 63 Господарського кодексу України передбачено, що залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства таких видів: приватне підприємство, що діє на основі приватної власності громадян чи суб`єкта господарювання (юридичної особи); підприємство, що діє на основі колективної власності (підприємство колективної власності); комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади; державне підприємство, що діє на основі державної власності; підприємство, засноване на змішаній формі власності (на базі об`єднання майна різних форм власності); спільне комунальне підприємство, що діє на договірних засадах спільного фінансування (утримання) відповідними територіальними громадами - суб`єктами співробітництва. В Україні можуть діяти також інші види підприємств, передбачені законом. У випадках існування залежності від іншого підприємства, передбачених статтею 126 цього Кодексу, підприємство визнається дочірнім.

З наявних в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей вбачається, що засновником Державного підприємства «Гарантований покупець» є держава в особі Кабінету Міністрів України. Вказане свідчить про те, що боржник - Державне підприємство «Гарантований покупець» належить до суб`єктів господарювання державного сектору економіки.

Згідно з частиною першою статті 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статтею 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" унормовано, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

18.12.2025 Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Бочковським Тарасом Олександровичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 із примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 № 910/2887/25 про стягнення з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Саус 1» основний борг у розмірі 27 015 073,60 грн, інфляційні втрати у розмірі 5 291 659,04 грн, 3% річних у розмірі 504 924,72 грн та 509 941,29 грн судового збору. Враховуючи наявність раніше відкритих виконавчих проваджень щодо боржника, державним виконавцем 18.12.2025 винесено постанову про приєднання ВП НОМЕР_1 до зведеного виконавчого провадження №77920226 для подальшого примусового виконання у порядку, визначеному ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження».

Матеріали справи не містять доказів виконання (часткового виконання) рішення суду у даній справі.

У частині першій статті 129-1 Конституції України зазначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини першої статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною першою статті 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N18-рп/2012; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N11-рп/2012.

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституційного Суду України виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, обов`язковість виконання судових рішень є обов`язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

За приписами ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення від 20 липня 2004р. Європейського суду з прав людини «Шмалько проти України» право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Окрім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 12.05.2011 у справі "Ліпісвіцька проти України" однозначно визначено про те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв`язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, зазначених в п. 1 ст. 6 Конвенції щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Існування заборгованості, підтверджене обов`язковим та таким, що підлягає виконанню, судовим рішенням, надає особі, на чию користь воно було винесене, "законне сподівання" на те, що заборгованість буде їй сплачено, та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України").

Системний аналіз рішень Європейського суду з прав людини у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України" достеменно засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З огляду на викладене вище у сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Саус 1» про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 76-79, 232-235, 326-327, 339, 3451-3452 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Саус 1» про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення у справі задовольнити.

2. Зобов`язати керівника Державного підприємства «Гарантований покупець» подати до суду у строк протягом тридцяти днів з дати отримання даної ухвали звіт про виконання постанови від 27.10.2025 Північного апеляційного господарського суду у справі №910/2887/25.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя В.В. Князьков