ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" січня 2026 р. Справа № 924/993/25

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Мухи М.Є., при секретарі судового засідання Лежніній Я.С., розглянувши матеріали справи

за позовом Керівника Летичівської окружної прокуратури, селище Летичів, Хмельницький район, Хмельницька область в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах:

1. Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, м. Хмельницький

2. Міністерства освіти і науки України, м. Київ

до 1. Державного навчального закладу "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти", селище Ярмолинці, Хмельницький район, Хмельницька обл.

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Дарта-Сервіс", м. Хмельницький

про визнання недійсним договору та зобов`язання звільнити земельну ділянку

Представники сторін:

від прокуратури - Юхимчук М.О.;

від позивача 1 - не з`явився;

від позивача 2 - не з`явився;

від відповідача 1 - не з`явився;

від відповідача 2 - не з`явився.

Рішення ухвалюється після оголошеної в судовому засіданні 22.12.2025 перерви.

У судовому засіданні відповідно до ст.240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою від 30.09.2025 відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 20.10.2025. У підготовчому засіданні 20.10.2025 було оголошено перерву до 04.11.2025, до 17.11.2025, до 01.12.2025 та до 08.12.2025. У підготовчому засіданні 08.12.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 22.12.2025. У судовому засіданні 22.12.2025 оголошено перерву до 12.01.2026.

Виклад позицій учасників справи, заяви, клопотання.

26.09.2025 до Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Міністерства освіти і науки України до Державного навчального закладу "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дарта-Сервіс" про визнання недійсним Договору №б/н від 04.04.2025 укладеного між Державним навчальним закладом "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дарта-Сервіс", та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Дарта-Сервіс" звільнити земельну ділянку площею 132 га, що розташована за межами населеного пункту с. Говори на території Віньковецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, яку ТОВ "Дарта-Сервіс" займає на підставі договору від 04.04.2025.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає про те, що у постійному користуванні ДНЗ "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти" знаходиться земельна ділянка площею 54,0450 га (кадастровий номер :05:010:003) та земельна ділянка площею 152,4220га (кадастровий номер :04:005:0007), які розташовані за межами населеного пункту с. Говори Хмельницького (колишнього Віньковецького) району на території Віньковецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області на підставі державних актів на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ№333975 та серія ЯЯЖ333976, зокрема, зазначена земельна ділянка надана Говірському професійному аграрному ліцею, правонаступником якого є ДНЗ "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти", для дослідних та навчальних цілей.

Водночас, зазначає прокурор, 04.04.2025 між Державним навчальним закладом "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дарта-Сервіс" укладено договір №б/н, метою якого є не отримання певної сільськогосподарської продукції та забезпечення навчально-виробничого процесу у сфері виробництва сільськогосподарської продукції, а саме можливість користування ТОВ "Дарта-Сервіс" частиною земельних ділянок навчального закладу, з кадастровим номером :05:010:003 та з кадастровим номером :04:005:0007 відповідно до визначеної план-схеми контурів обробітку землі, площею 132га, з можливістю проводити сільськогосподарську діяльність зі сплатою коштів за користування землею.

Окрім цього, прокурор у поданій заяві зазначає, що земельним законодавством та Статутом Державного навчального закладу "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти" не передбачено право постійного користувача розпоряджатися земельними ділянками шляхом передачі її іншим особам у платне користування, таким чином, прокурор вважає, що вищезазначений договір від 04.04.2025 укладений всупереч вимогам законодавства та підлягає визнанню недійсним.

01.10.2025, до суду через "Електронний суд" від представника Міністерства освіти і науки України надійшли додаткові пояснення у справі, у яких заявник просить здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача 2. Водночас, у додаткових поясненнях представник позивача 2 зазначає, що правова природа спірного договору №б/н від 04.04.2025 про використання земельної ділянки, що укладений між відповідачами, обумовлює його змішаний формат із елементами договору про спільну діяльність та договору оренди земельної ділянки, адже зазначений правочин є відплатним. Водночас, Міністерство освіти і науки України повідомило у листі, що не надавало згоду на укладання спірного договору.

15.10.2025 до суду через "Електронний суд" від представника ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області надійшли додаткові пояснення у справі, у яких представник позивача 1 повідомляє, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Крім цього, позивач 1 зазначає про те, що до спірного правочину слід застосовувати правила, передбачені для договору оренди землі, з огляду на те, що спірний договір містить усі істотні умови договору оренди землі, оскільки об`єктом зазначеної угоди є саме земельні ділянки, які перебувають в постійному користуванні Державного навчального закладу "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти".

03.11.2025 відповідачем 1 подано до суду відзив на позовну заяву, де останній просить відмовити у задоволенні позовної заяви та зазначає, що спірний договір був укладений ним правомірно, для організації навчального та виробничого процесу з метою забезпечення права громадян України на професійне навчання для задоволення потреб економіки країни у кваліфікованих і конкурентноспроможних на ринку праці робітниках. Відповідач 1 повідомляє, що відповідно до Статуту він має право укладати угоди з підприємствами, установами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, проте не має права вести спільну діяльність. Звертає увагу суду, що прокурором не надано доказів внесення орендної плати за землю на користь ДНЗ чи в бюджет, а отримані від господарської діяльності кошти ДНЗ на спецрахунок використані на поточні потреби навчального закладу.

10.11.2025 прокуратурою подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву відповідача 1, у якій зазначено, що основною ознакою оспорюваного договору є платне володіння та користування ТОВ "Дарта-Сервіс" упродовж певного строку земельною ділянкою, що відповідає ознакам договору оренди землі, який укладається саме для отримання можливості строкового користування земельною ділянкою та вилучення внаслідок такого користування корисних властивостей землі, зокрема, шляхом обробітку земельної ділянки та вирощування на ній сільськогосподарських культур. Також, прокурор зауважив, що відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження факту проходження учнями практики під час здобуття професійно-технічної та повної загальної середньої освіти. При цьому підтверджено факт отримання від господарської діяльності ТОВ "Дарта-Сервіс кошти, які використалися навчальним закладом на поточні потреби. Враховуючи викладене, прокурор вважає спірний договір прихованим договором оренди землі, його зміст суперечить вимогам ЦК України, ЗК України, закону України "Про оренду землі", та не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому підлягає визнанню недійсним.

01.12.2025 відповідачем 1 подано до суду клопотання про закриття провадження у справі, де останній повідомив, що 27.11.2025 між ДНЗ "Ярмолинецьким агропромисловим центром професійної освіти" та ТОВ "Дарта-Сервіс" укладено угоду про розірвання договору №б/н від 04.04.2025, з огляду на що відповідач 1 просить суд закрити провадження у справі №924/993/25 у зв`язку з відсутністю предмету спору.

08.12.2025 прокуратурою подано до суду заперечення на клопотання про закриття провадження у справі, у якому прокурор зазначив, що не підлягає до задоволення заява відповідача 1 про закриття провадження у справі в частині визнання недійсним договору №б/н від 04.04.2025 на підставі складення угоди про розірвання договору від 27.11.2025 та акту обстеження земельної ділянки. Щодо закриття провадження у справі в частині вимоги про звільнення земельної ділянки, прокурор не заперечує.

Прокурор в судовому засіданні 12.01.2026 позовні вимоги в частині визнання недійсним договору підтримав, проти закриття провадження у справі в частині вимоги про звільнення спірної земельної ділянки не заперечив.

Інші учасники справи в судове засідання 12.01.2026 не з`явились.

Ухвала суду про оголошення перерви від 22.12.2025 направлялась до електронних кабінетів позивачів 1, 2 та відповідача 2, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа (дата доставки 22.12.2025), та на електронну адресу відповідача 1, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа (дата доставки 22.12.2025).

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, норми ч. ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи та те, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, справа розглядається на наявними у ній матеріалами.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

08.11.2011 року, на підставі Розпорядженням Віньковецької районної державної адміністрації від 30.09.2011 №331/2011, від 27.10.2011 №374/2011р., Говірському професійному аграрному ліцею видано Державний Акт Серія ЯЯ №333975 на право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :05:010:0003 площею 54,0450га, яка розташована за адресою: Хмельницька область, Віньковецький район, Говірська сільська рада, "за межами населеного пункту", цільове призначення - для дослідних і навчальних цілей. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на праві постійного користування землею, договір оренди землі за №00001.

Також, 08.11.2011 року, на підставі Розпорядженням Віньковецької районної державної адміністрації від 30.09.2011 №331/2011, від 27.10.2011 №374/2011р., Говірському професійному аграрному ліцею видано Державний Акт Серія ЯЯ №333976 на право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :04:005:0007 площею 152,4220га, яка розташована за адресою: Хмельницька область, Віньковецький район, Говірська сільська рада, "за межами населеного пункту", цільове призначення - для дослідних і навчальних цілей. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на праві постійного користування землею, договір оренди землі за №00003.

Відповідно до пункту 1.1. Статуту Державного навчального закладу "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти" (нова редакція) затверджений наказом Міністерства освіти і науки України №1446 від 30.11.2016, погоджений на загальних зборах колективу 19 вересня 2016 року визначено, що навчальний заклад підпорядкований Міністерству освіти і науки України, є державним професійно-технічним навчальним закладом другого атестаційного рівня, що забезпечує реалізацію права громадян на здобуття професійно-технічної та повної загальної середньої освіти.

Центр здійснює підготовку робітників високого рівня кваліфікації на основі базової чи повної загальної середньої освіти, а також професійно-технічне навчання, перепідготовку та підвищення кваліфікації працюючих робітників і незайнятого населення.

Центр може здійснювати допрофесійну підготовку учнів загальноосвітніх навчальних закладів, впроваджувати діяльність щодо розвитку здібностей молоді та поглиблення знань з окремих навчальних предметів професійного спрямування.

Згідно з пунктом 1.2. договору встановлено, що Державний навчальний заклад "Ярмолинецький агропромисловий центр професійно освіти" утворений шляхом реорганізації та є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Ярмолинецького професійного ліцею і Говірського професійного аграрного ліцею.

Центр утворений та зареєстрований в порядку, визначеному законодавством, що регулює діяльність відповідного неприбуткового закладу (організації).

У пункті 1.4 Статуту сформовано головні завдання Центру, які спрямовані на забезпечення права громадян України на професійне навчання відповідно до їх покликань, інтересів і здібностей з метою задоволення потреб економіки країни у кваліфікованих і конкурентоспроможних на ринку праці робітниках, молодших спеціалістах.

Основні напрями повноважень і напрямів Центру визначені у пункті 1.5 Статуту.

Пунктом 1.6 Статуту визначено, що Центр надає платні освітні та інші послуги, визначені ним відповідно до Переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №796 від 27.08.2010р. та пов`язані з його основною статутною діяльністю, у тому числі за видами економічної діяльності згідно з Національним класифікатором України ДК 009:2010 "Класифікація видів економічної діяльності", а саме: вирощування зернових культур (крім рису) бобових культур і насіння олійних культур, вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів, вирощування зерняткових і кісткових фруктів, розведення свиней, змішане сільське господарство, прісноводне рибництво (аквакультура), виробництво.

Також у означеному пункті Статуту визначено, що Центр має землю у постійному користуванні, де розміщене навчальне господарство, яке здійснює господарську діяльність з виробництва продукції, що пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді (сільськогосподарське виробництво), а також займається переробкою власної виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Згідно п. 6.1 Статуту управління Центром здійснюється Міністерством освіти і науки України, місцевим органом управління професійно-технічною освітою відповідно до повноважень, визначених актами законодавства.

Відповідно до п. 7.1 Статуту Центр є неприбутковим закладом та користується податковими, митними та іншими пільгами згідно із законодавством України, при цьому, доходи (прибутки) Центру використовуються виключно для фінансування видатків на утримання Центру, реалізації мети (цілей, завдань) та основних повноважень і напрямів діяльності Центру, визначених цим Статутом.

Обсяги фінансування Центру не можуть зменшуватися або припинятися за наявності інших джерел фінансування (п. 7.2 Статуту).

Додаткові джерела фінансування Центру визначаються Законами України "Про освіту", "Про професійно-технічну освіту", іншими актами законодавства України (п. 7.3 Статуту).

У пункті 7.4 Статуту сформовано додаткові джерела фінансування.

Пунктом 7.8 Статуту визначено, що для забезпечення перепідготовки і підвищення кваліфікації робітничих кадрів та молодших спеціалістів Центр використовує навчально-матеріальну базу та земельні ділянки відповідно до паспортів, технічної документації, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, актів на право постійного користування землею, інших правовстановлюючих документів.

Відповідно до п. 7.9 Статуту Майно Центру, у тому числі: навчально-виробничі, побутові, культурно-освітні, оздоровчі, спортивні будівлі та споруди, гуртожитки, комунікації, обладнання, засоби навчання, транспортні засоби та інші об`єкти є об`єктами державної власності, що закріплені за Центром на праві оперативного управління. Функції управління майном, закріпленим за Центром, контроль за ефективністю його використання з збереження здійснює Міністерство освіти і науки України. Майно та земельні ділянки, закріплені за Центром не можуть бути предметом застави, не підлягають вилученню або передачі у власність, а також оренду (суборенду) юридичним і фізичним особам без згоди Міністерства освіти і науки України, крім передбачених законодавством випадків.

Пунктом 7.11 Статуту передбачено, що Центр несе відповідальність перед Міністерством освіти і науки України за збереження та використання за призначенням закріпленого за ним майна.

Статут містить відмітку про скріплення підписом директора Центру та директора Департаменту освіти і науки Хмельницької обласної державної адміністрації, а також скріплений відтиском печаток установ.

04.04.2025 між ДНЗ "Ярмолинецьким агропромисловим центром професійної освіти" (далі за договором "Сторона 1"), в особі директора - Мельника Василя Михайловича, який діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та ТОВ "Дарта-Сервіс" (далі за договором "Сторона 2"), в особі директора - Дмитришина Романа Анатолійовича, який діє на підставі Статуту, з другої сторони, було укладено договір №б/н.

Відповідно до п. 1 договору навчальний заклад та сільськогосподарський товаровиробник з метою забезпечення ефективного та раціонального використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 132 га., яка розташована за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, с. Говори, що належить навчальному закладу, домовились об`єднати зусилля для надання послуг:

- вирощування сільськогосподарських культур;

- надання інших послуг та допомоги у сфері сільського господарства;

- надання послуг та допомоги в організації виробничого навчання та виробничої практики учнів з професії: "тракторист - машиніст сільськогосподарського виробництва; слюсар з ремонту сільськогосподарської техніки";

- впровадження у навчально-виробничий процес передових, новітніх сільськогосподарських технологій;

- стажування викладачів та майстрів виробничого навчання з метою отримання практичних навичок по вирощуванню сільгоспкультур, їх ефективному та раціональному використанню, збереженню та відтворенню родючості ґрунтів із залученням педагогічного персоналу та учнів навчального закладу.

Згідно з пунктом 1.2. результатом укладання цього договору є здобуття практичних навичок і знань учнями, слухачами, а результатом виконаних робіт за даним договором є вирощений та зібраний урожай озимих та ярих сільськогосподарських культур, перелік та обсяги яких погоджуються сторонами.

Пунктом 1.3. договору визначено, що навчально-виробничий процес, та практична підготовка здобувачів освіти здійснюється на базі навчального закладу шляхом виробництва (вирощування) сільськогосподарської продукції на земельній ділянці із залучення педагогічного персоналу та учнів навчального закладу.

Виробництво (вирощування) сільськогосподарської продукції здійснюється на частині земельної ділянки відповідно до визначеної план-схеми контурів обробітку землі площею 132 га., яка знаходиться на території Віньковецької селищної ради, Хмельницького району, Хмельницької області та перебуває у постійному-користуванні навчального закладу, напідставі державного акту серія ЯЯ 333975 від 08 листопада 2011 року та серії ЯЯ № 333976 від 08 листопада 2011 року, які зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 00001, № 00003 із залученням педагогічного персоналу та учнів навчального закладу (пункт 1.4. договору).

Вирощення сільськогосподарської продукції за цим договором не позбавляє навчальний заклад права користування земельною ділянкою та не надає прав користувача земельної ділянки сільськогосподарському товаровиробнику, так як земля не передається в оренду чи власність. навчальний заклад і товаровиробник мають право вільного доступу до земельної ділянки (пункт 1.5. договору).

Згідно з пунктом 1.6. цей договір не є спільною діяльністю чи підрядом. Передача прав користування, управління земельною ділянкою за даним договором не відбувається, тобто залишається у постійного землекористувача земельної ділянки.

У Розділі 2 визначені взаємні зобов`язання сторін.

Відповідно до пункту 2.1. договору до обов`язків сільськогосподарського товаровиробника належить зокрема:

Надати послуги по вирощуванні сільськогосподарських культур на вказаній у пункті 1.4 площі (пункт 2.1.1).

Обробіток земельних площ для вирощування сільськогосподарських культур проводити власною сільськогосподарською технікою, насінням, гербіцидами та міндобривом. Для цього забезпечити:

- Придбання високоякісного репродуктивного насіння, якісних добрив, паливно-мастильних матеріалів, засобів для захисту рослин від шкідників та іншого, яке необхідно для виконання умов цього договору;

- Підготовку площ для виконання сільськогосподарських робіт з виконанням заходів поліпшення та збереження природно - ресурсного потенціалу земель;

- Здійснення комплексу сільськогосподарських робіт в межах-земельних ділянок, доступу до яких надано договором (пункт 2.1.2.).

Надати послуги з організації виробничого навчання, виробничої практики учнів, слухачів, а також стажування майстрів виробничого навчання з відповідних професій під час виконання комплексу агротехнічних та сільськогосподарських робіт (пункт 2.1.7.).

Згідно з пунктом 2.2. договору до обов`язків навчального закладу належить зокрема:

Провести розрахунки відповідно до умов Договору (пункт 2.2.2.).

Забезпечити сільськогосподарському товаровиробнику доступ до відповідної земельної ділянки (пункт 2.2.4).

Відповідно до пунктів 3.1.-3.4. договору сільськогосподарський товаровиробник зобов`язується провести розрахунок із навчальним закладом до закінчення терміну дії договору з розрахунку 5500 грн. за 1 га земельної ділянки (ділянок) вказаної (них) у пункті 1.4 договору. Оплата проводиться до 1 травня та 1 грудня, починаючи з 01.05.2025 року пропорційно у співвідношенні 50% до відповідних дат. Загальна сума договору становить 726000 грн. (сімсот двадцять шість тисяч гривень). Вся вирощена сільськогосподарська продукція належить сільськогосподарському товаровиробнику.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2025 року (пункт 5.1. договору).

Договір підписаний представниками сторін та скраплений відтиском їх печаток.

Листом №53/1-1936вих-25 від 05.05.2025 керівник Летичівської окружної прокуратури, звернувся до ДНЗ "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти", з проханням надати інформацію щодо укладених у 2025 році договорів про використання земельних ділянок з кадастровими номерами :04:005:0007 площею 152га та :05:010:003 площею 54га.

У відповідь, 09.05.2025 листом №245 керівник ДНЗ "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти" надав засвідчену копію спільного обробітку земельних ділянок площею 132га за кадастровими номерами :04:005:0007 площею 152га та :05:010:003 площею 54га.

21.05.2025 листами №53/1-2211вих-25 та №53/1-2210вих-25 прокуратура звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та Міністерства освіти і науки України, у якому прокурором повідомлено, що за результатами вивчення стану додержання вимог законодавства при використанні земель, які перебувають у постійному користуванні ДНЗ "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти", встановлено факт порушення інтересів держави в особі Міністерства освіти і науки України та ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області. З урахування наведеного, прокурор просить повідомити про вжиті заходи Міністерством освіти і науки України та ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області з приводу повернення спірної земельної ділянки та досудового врегулювання спору, а також зазначити чи будуть вживатись в подальшому заходи представницького характеру, спрямовані на визнання недійсним договору №б/н від 04.04.2025р., укладеного між ДНЗ "Ярмолинецький агропромисловий ЦПО" і ТОВ "Дарта-Сервіс" та повернення вказаної земельної ділянки законному користувачу. У листі прокурор зазначає, що вказана інформація необхідна для встановлення наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

У відповідь, листом №1/14003-25 від 03.07.2025, відповідач 2 повідомив прокуратуру, що у розпорядженні МОН відсутній екземпляр договору 04.04.2025 про використання навчальним закладом земельної ділянки площею 132 га, укладеного між ДНЗ "Ярмолинецький агропромисловий ЦПО" і ТОВ "Дарта-Сервіс". У листі також зазначено, що ДНЗ "Ярмолинецький агропромисловий ЦПО" не звертався до відповідача 2 за згодою щодо зміни цільового використання жодної із земельних ділянок з кадастровим номером :04:005:0007 площею 152га та :05:010:003 площею 54га. Водночас, Міністерство освіти і науки України повідомило, що в разі виявлення ознак можливого вчинення протиправних дій посадовими особами, просить прокуратуру здійснити процесуальні та інші дії, спрямовані на захист інтересів держави і недопущення нанесення економічних збитків.

Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, у відповідь на лист прокуратури, листом №10-22-0.6-2513/2-25 від 19.06.2025 повідомило Летичівську окружну прокуратуру, що ним попередньо заходи державного контролю за використанням та охороною земель щодо спірного договору 04.04.2025р. не вживались. Крім цього, ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області зазначає, наразі ним заходи контролю не здійснюються, а тому відповідні факти порушення земельного законодавства під час їх використання чи при наданні у користування не зафіксовані. Водночас, ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області повідомляє, що здійснення ним заходів представницького характеру не видається можливим у зв`язку із відсутністю коштів на сплату судового збору, а тому управління просить прокуратуру вжити заходів представницького характеру з метою усунення вищезгаданого порушення.

Повідомленнями від 11.09.2025 про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді, Летичівська окружна прокуратура попередньо повідомила ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області та Міністерство освіти і науки України, що прокуратурою буде пред`явлено позовну заяву в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області та Міністерства освіти і науки України про визнання недійсним договору від 04.04.2025р. та зобов`язання звільнити займані частини земельних ділянок з кадастровим номером :04:005:0007 площею 152га та :05:010:003 площею 54га.

Згідно з Витягом №НВ-025 (станом на 11.09.2025) із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :04:005:0007 становить 2709902,32грн.

Вважаючи інтереси держави порушеними, прокурор, просить суд визнати недійсним договір №б/н від 04.04.2025р., укладений між ДНЗ "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти" та ТОВ "Дарта-Сервіс" та звільнити належні державі земельні ділянки передані в оренду на підставі спірного договору.

З виписки з рахунка за 13.10.2025 вбачається, що ТОВ "Дарта-Сервіс" перерахувало ДНЗ "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти" 726 000,00 грн. оплати, згідно з пунктом 3.3. договору від 04.04.2025.

17.11.2025 листом №53-913-25 прокуратура звернулась до ДНЗ "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти" з проханням надати інформацію: щодо фактичного виконання сторонами п. 1.1. договору від 04.04.2025 та щодо фактичного виконання п.3.3. договору від 04.04.2025 щодо здійснення оплати по договору, з наданням належним чином завірених копій підтверджуючих документів.

У відповідь на звернення прокуратури, 24.11.2025 листом №415 ДНЗ "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти" повідомив, що під час проведення весняно-польових робіт та посівної компанії кукурудзи учні навчального закладу груп №-11, 21, 31, що навчаються за професією "Тракторист-машиніст с/г виробництва", разом із майстрами виробничого навчання Починок Л.О. та Півторак А.В. по мірі можливості проходили виробниче навчання. Стажування майстрів виробничого навчання не проводилося, так як вони проходили стажування з 31.05.2024 по 21.06.2024 в ТОВ "Краєвид Поділля", тому потреби в стажуванні майстрів не було. Відповідач 1 вказав, що відповідно до п 3.3 договору від 04.04.2025 року розрахунок був проведений в повному обсязі.

27.11.2025 між ДНЗ "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти" та ТОВ "Дарта-Сервіс" укладено угоду про розірвання договору від 04.04.2025, згідно з пунктом 1 якої навчальний заклад та ТОВ "Дарта-Сервіс" керуючись ч.1 ст. 651 Цивільного кодексу України вирішили розірвати договір від 04.04.2025 за взаємною згодою сторін.

Відповідно до Акта обстеження земельних ділянок від 27.11.2025 з кадастровим номером :04:005:0007 площею 152га та з кадастровим номером :05:010:003 площею 54га, що знаходяться на території Говірської сільської ради Хмельницького району, Хмельницької області проведено обстеження спірних земельних ділянок. За результатами обстеження земельних ділянок встановлено, що земельна ділянка перебуває в придатному для користування стані, на земельній ділянці відсутні посіви сільськогосподарських культур, а також відсутні будь які фактори неможливості послідуючого використання земельної ділянки за цільовим призначенням.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Щодо звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі позивачів.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 3 ст. 4 ГПК України передбачено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно із ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частинами 4, 5 ст. 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, яке є власником земель державної форми власності, Міністерства освіти і науки України, до повноважень якого входить розпорядження державним майном, що перебуває у користуванні підпорядкованих закладів (професійно-технічної) освіти, прокурор зазначив, що в даному випадку звернення прокурора спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання, зокрема, передачі в користування (оренду) земельної ділянки навчального закладу з цільовим призначенням для дослідних і навчальних цілей.

Системне тлумачення положень статті 53 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (зазначене викладене у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі № 587/430/16-ц (пункт 69)).

При цьому склад відповідачів визначається прокурором самостійно в кожному конкретному випадку залежно від характеру спірних правовідносин, змісту порушених прав та інтересів держави, суб`єктів, які мають здійснювати захист цих прав та інтересів у відповідній сфері, обраного прокурором способу захисту останніх, який повинен бути ефективним та спрямованим на повне поновлення порушеного або оспорюваного права (тобто не має потребувати додаткового звернення з іншими вимогами до учасників спірних правовідносин) тощо.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020р. у справі №912/2385/18 наголосила, що, звертаючись до компетентного органу перед пред`явленням позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на наявне порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункт 39).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (пункт 40 вищезазначеної постанови).

Таким чином, за наявності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист інтересів держави саме у спірних правовідносинах, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо цей компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо, чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Судом зважається на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень (органи державної влади, органи місцевого самоврядування або інші суб`єкти владних повноважень, до компетенції яких віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах), а не прокурор, між тим для того щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Отже, прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Матеріалами справи встановлено, що прокурор листами від 05.05.2025 та від 21.05.2025, зазначаючи про недотримання вимог чинного законодавства ДНЗ "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти" та ТОВ "Дарта-Сервіс" при укладенні договору 04.04.2025 про використання земельної ділянки навчального закладу площею 132,0га для господарських і комерційних цілей, звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та Міністерства освіти і науки України з проханням повідомити чи будуть останніми вживатися за наведеними у листі фактами заходи представницького характеру самостійно, у випадку не вжиття заходів просив повідомити причини.

Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у листі від 19.06.2025 повідомило, що ним заходи, спрямовані на визнання недійсним договору від 04.04.2025, не вживались, а також зазначив, що в управління відсутня можливість звернутись до суду з відповідним позовом, у зв`язку з чим просить вжити необхідних заходів представницького характеру прокурора.

Міністерство освіти і науки України у листі від 03.07.2025 повідомило, що у разі виявлення ознак можливого вчинення протиправних дій посадовими особами, просить прокуратуру здійснити процесуальні та інші дії, спрямовані на захист інтересів держави і недопущення нанесення економічних збитків.

Тобто, прокурор у порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", до подання позову в суд звертався до позивачів для надання можливості відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави.

З наведеного слідує, що позивачі з урахуванням обізнаності про порушення інтересів держави, на які вказує прокурор, на такі порушення не відреагували, заходів захисту вказаних інтересів, зокрема у судовому порядку, не вжили. Невжиття таких заходів за умови обізнаності про наявність відповідного порушення, про що свідчить вищенаведене листування прокурора з позивачами, стало підставою для звернення прокурора в інтересах держави в особі позивачів до суду з цим позовом.

Водночас, наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави у суді позивачами не заперечено.

Така бездіяльність позивачів як компетентних органів, які здійснюють відповідні повноваження у сфері спірних правовідносин, та є самостійними юридичними особами, однак, які незалежно від причини не здійснюють захист інтересів держави в судовому порядку, виключає можливість трактування прокурора як альтернативного суб`єкта звернення до суду, що замінює компетентні органи, які можуть і бажають захищати інтереси держави. У цьому випадку прокурор виконує саме субсидіарну роль, замінюючи в судовому провадженні позивачів, які всупереч вимогам закону не здійснюють захист інтересів держави.

Наведені вище обставини щодо обізнаності позивачів з порушенням інтересів держави, зважаючи на характер наданої ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області та Міністерством освіти і науки України відповіді на листи прокурора, свідчать про встановлення обставин, за яких порушення відповідачами інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженими органами функцій з їх захисту, що призводить до виникнення у прокурора не лише права, а й обов`язку вжити заходів з представництва інтересів держави в суді.

Вказане відповідно до статті 53 Господарського процесуального кодексу України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру" є підставою для захисту інтересів держави в особі позивачів шляхом пред`явлення цього позову. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15.10.2019р. у справі №903/129/18.

При цьому у підтвердження дотримання прокурором порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" для звернення до суду з відповідним позовом, у матеріали справи надані повідомлення (від 11.09.2025), адресовані позивачам, про намір здійснювати представництво в суді законних інтересів держави в особі позивачів шляхом пред`явлення відповідного позову до суду.

Щодо суті позовних вимог, суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. ст. 626, 627 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 202 Цивільного кодексу України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату.

Правочин - це основна підстава виникнення цивільних прав і обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину.

Також відповідно до статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною.

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України.

Як передбачено ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

З наведеного вбачається, що недійсність правочину може наступати лише у разі певних порушень закону. За ступенем недійсності правочину всі правочини поділяються на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення, тобто нікчемні, та відносно недійсні (оспорювані), які можуть бути визнані недійсними, але за певних умов. Нікчемним (абсолютно недійсним) є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. Оспорюваними є правочини, які Цивільний кодекс України не визнає в імперативній формі недійсними, а лише допускає можливість визнання їх недійсними в судовому порядку за вимогою однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи.

При цьому частина перша статті 216 Цивільного кодексу України визначає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України). Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону визначені параграфом 2 глави 16 Цивільного кодексу України.

Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019р. у справі №916/1171/18, від 14.11.2018р. у справі № 910/8682/18, від 30.08.2018р. у справі №904/8978/17, від 04.03.2019р. у справі № 5015/6070/11, від 10.09.2019р. у справі №9017/317/19, від 09.07.2019р. у справі № 903/849/17.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.04.2025 між ДНЗ "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти" (далі за договором "Сторона 1") та ТОВ "Дарта-Сервіс" (далі за договором "Сторона 2") з другої сторони, було укладено договір №б/н, відповідно до п.1.1. якого навчальний заклад та сільськогосподарський товаровиробник з метою забезпечення ефективного та раціонального використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 132 га., яка розташована за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, с. Говори, що належить навчальному закладу, домовились об`єднати зусилля для надання послуг зокрема з: вирощування сільськогосподарських культур; надання інших послуг та допомоги у сфері сільського господарства.

Згідно з пунктом 1.2. результатом укладання цього договору є здобуття практичних навичок і знань учнями, слухачами, а результатом виконаних робіт за даним договором є вирощений та зібраний урожай озимих та ярих сільськогосподарських культур, перелік та обсяги яких погоджуються сторонами.

Пунктом 1.4. договору визначено, що виробництво (вирощування) сільськогосподарської продукції здійснюється на частині земельної ділянки відповідно до визначеної план-схеми контурів обробітку землі площею 132 га., яка знаходиться на території Віньковецької селищної ради, Хмельницького району, Хмельницької області та перебуває у постійному-користуванні навчального закладу, напідставі державного акту серія ЯЯ 333975 від 08 листопада 2011 року та серії ЯЯ № 333976 від 08 листопада 2011 року, які зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 00001, № 00003 із залученням педагогічного персоналу та учнів навчального закладу.

Відповідно до пункту 2.1. договору до обов`язків сільськогосподарського товаровиробника належить зокрема: надати послуги по вирощуванні сільськогосподарських культур на вказаній у пункті 1.4 площі (пункт 2.1.1); обробіток земельних площ для вирощування сільськогосподарських культур проводити власною сільськогосподарською технікою, насінням, гербіцидами та міндобривом. Для цього забезпечити: придбання високоякісного репродуктивного насіння, якісних добрив, паливно-мастильних матеріалів, засобів для захисту рослин від шкідників та іншого, яке необхідно для виконання умов цього договору; підготовку площ для виконання сільськогосподарських робіт з виконанням заходів поліпшення та збереження природно - ресурсного потенціалу земель; здійснення комплексу сільськогосподарських робіт в межах-земельних ділянок, доступу до яких надано договором (пункт 2.1.2.).

Згідно з пунктом 2.2. договору до обов`язків навчального закладу належить зокрема: забезпечити сільськогосподарському товаровиробнику доступ до відповідної земельної ділянки (пункт 2.2.4).

Відповідно до пунктів 3.1.-3.4. договору сільськогосподарський товаровиробник зобов`язується провести розрахунок із навчальним закладом до закінчення терміну дії договору з розрахунку 5500 грн. за 1 га земельної ділянки (ділянок) вказаної (них) у пункті 1.4 договору. Оплата проводиться до 1 травня та 1 грудня, починаючи з 01.05.2025 року пропорційно у співвідношенні 50% до відповідних дат. Загальна сума договору становить 726000 грн. (сімсот двадцять шість тисяч гривень). Вся вирощена сільськогосподарська продукція належить сільськогосподарському товаровиробнику.

Як зазначалося раніше, позовні вимоги прокурора обґрунтовані тим, що спірний договір, який укладався як договір про надання послуг, є удаваним, оскільки цей правочин вчинено з метою приховання іншого правочину - договору оренди землі, що фактично спрямований на передачу у користування земельної ділянки відповідачу 2.

Відповідно до ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Оскільки воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які ним передбачені, вирішенню підлягають питання правової природи оспорюваного правочину (правочинів) та характер спірних правовідносин сторін.

Верховний Суд послідовно та незмінно у постановах виснував, що, розглядаючи спір, господарський суд перш за все має встановити правову природу договору, з урахуванням якої визначити зміст спірних правовідносин, їх нормативне регулювання з наступним встановленням обсягу прав та обов`язків, моменту виникнення зобов`язання тощо.

Суд зазначає, що одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який закріплений статтями 3 та 627 Цивільного кодексу України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частина третя статті 6 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК України полягає у наданні сторонам права на власний розсуд реалізувати: 1) можливість укласти договір або утриматися від укладення договору; 2) можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

Втім, сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини, лише у випадках якщо: 1) існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства; 2) заборона випливає із змісту акту законодавства; 3) така домовленість суперечить суті відносин між сторонами.

Під вимогами положень актів цивільного законодавства, від яких сторони в договорі не можуть відступити, слід розуміти імперативні приватно-правові вимоги.

Разом з цим законодавець у статті 628 ЦК України не пропонує чіткого визначення змішаного договору, а лише передбачає можливість укладення сторонами договору, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір), та вказав, що до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У цивілістичній доктрині визначається, що "елементи різних договорів" можна звести до таких: 1) елементи різних договорів - це не окремі ізольовані обов`язки у змісті договору, а певна їх сукупність, характерна для відповідного договору; 2) системні ознаки, які обумовлюють виокремлення того чи іншого договору; 3) всі імперативні правила, які стосуються договору (істотні умови та умови, які відображають специфіку договору); 4) поєднання змісту різних договорів.

Специфіка змішаних договорів полягає в тому, що вони включають в договірну конструкцію елементи саме різних договорів (наприклад, договір поставки обладнання з елементами надання послуг щодо встановлення відповідного обладнання), адже до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У вирішенні питання правової природи спірного договору суд звертається до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10.05.2018р. у справі №924/263/17, від 02.02.2022р. у справі №927/1099/20, від 23.03.2021р. у справі №916/2380/18, від 01.10.2020р. у справі №910/21935/17, від 04.07.2018р. у справі №916/935/17, від 17.01.2019р. у справі №923/241/18, від 19.08.2020р. у справі №915/1302/19 про те, що правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, а тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховання іншого правочину, суд на підставі положень статті 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, які регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Отже, правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, а тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його предмету, умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків, з`ясувати фактичний характер спірних правовідносин, які склались між сторонами, з`ясувати дійсні наміри сторін спору при укладенні договору щодо визначення умов виконання зобов`язань обома сторонами цього договору наслідків, застосувати відповідні норми права.

У постанові від 23.01.2019 у справі №522/14890/16-ц Верховний Суд зазначив, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визначити, який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним.

Тобто, за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин. Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків (наведена правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 11.03.2020р. у справі №923/658/19).

Прокурор наголошує, що укладений між відповідачами договір №б/нд 04.04.2025 за своїм змістом є прихованим договором оренди земельної ділянки, який укладений з порушенням вимог земельного законодавства. Характер правовідносин між сторонами за умовами оспорюваного договору є прихованою орендою, оскільки наявні усі його істотні умови, зокрема: умови оплати, строк дії, умови надання земельних ділянок у користування, визначення власника вирощеного врожаю.

Суд зазначає, що правовідносини відповідачів у цій справі урегульовано договором від 04.04.2025, який має елементи схожості з договором про надання послуг, правове регулювання якого визначається главою 63 Цивільного кодексу України.

Згідно з ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Водночас, за нормою ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 цього 13 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови (ч. 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі").

Отже, договір оренди землі укладається саме на платній основі і для отримання можливості користуватися земельною ділянкою з використанням її корисних властивостей.

Так, користування земельною ділянкою - це право фізичної або юридичної особи використовувати земельну ділянку для певних цілей відповідно до її цільового призначення та законодавства. Це може бути, наприклад, право обробляти землю, будувати на ній, отримувати врожай або іншу вигоду від користування.

Суд зазначає, що на відміну від договору про надання послуг, за яким одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором, договір оренди землі укладається саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою з використанням властивостей та, як наслідок такого користування, має на меті отримання продукції / доходів від такої діяльності.

При цьому правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане у користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.06.2020р. у справі №913/420/19.

Дослідивши та проаналізувавши зміст оспорюваного договору в сукупності, суд доходить висновку, що ТОВ "Дарта-Сервіс" фактично здійснює самостійну господарську діяльність з обробітку землі та збору врожаю, що свідчить про те, що ДНЗ "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти" передав ТОВ "Дарта-Сервіс" у користування земельну ділянку, яка перебуває у нього на праві постійного користування, при цьому не уклавши договору оренди земельної ділянки відповідно до вимог земельного законодавства.

Внаслідок укладення спірного договору не відбувається ані безпосереднє вирощування ДНЗ "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти" сільськогосподарської продукції на земельній ділянці, ані набуття останнім у власність сільськогосподарської продукції, вирощеної на наданих йому в постійне користування земельних ділянках, оскільки, у п. 3.4. договору встановлено, що вирощена сільськогосподарська продукція в повному обсязі залишається ТОВ "Дарта-Сервіс".

Зазначені обставини, підтверджують, що ДНЗ "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти", взявши на себе зобов`язання надати ТОВ "Дарта-Сервіс" земельну ділянку площею 132 га для вирощування та збирання сільськогосподарської продукції, фактично самоусунувся від реалізації права самостійного господарювання на земельній ділянці та надав право обробки земельної ділянки та збору врожаю ТОВ "Дарта-Сервіс".

Тобто під виглядом виконання сільськогосподарських робіт та надання послуг з організації навчально-виробничого процесу, виконавець фактично обробляє земельну ділянку, яка належить державі, залишаючи у розпорядженні вирощений врожай, що разом з тим може свідчити про приховану оренду землі.

Оплатність договору підтверджується змістом п. п. 3.1., 3.2., 3.3. договору, згідно з якими відповідач 2 зобов`язується провести розрахунок із навчальним закладом до закінчення терміну дії договору з розрахунку 5500 грн. за 1 га земельної ділянки (ділянок) вказаної (них) у пункті 1.4 договору, до 1 травня та 1 грудня, починаючи з 01.05.2025 року пропорційно у співвідношенні 50% до відповідних дат в загальному розмірі - 726000 грн.

Судом враховується, що правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд надає правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі №918/351/21 (918/672/21), зробив висновок про те, що незазначення сторонами у спірних договорах про надання приватному підприємству саме права користування земельними ділянками та сплату ним саме орендної плати за земельні ділянки, відсутність закріплення ними умов щодо індексації, перегляду орендної плати тощо не спростовує висновку щодо виникнення між ними орендних правовідносин, адже при здійсненні оцінки правочину на предмет удаваності значення мають не лише формально вказані в ньому терміни, а передусім суть правовідносин (прав і обов`язків сторін), на які спрямовано укладення правочину, та правові наслідки, обумовлені ним.

Водночас невикористання при вчиненні певного правочину термінів, які визначають притаманні такому виду правочинів поняття, із закріпленням їх натомість у завуальований спосіб, а також викладення у різних документах взаємопов`язаних між собою прав і обов`язків сторін, що в сукупності складають зміст відповідних правовідносин, можуть бути засобами, які використовуються задля приховання суті правочину, укладення якого мають на меті сторони, шляхом оформлення "про людське око" (напоказ) іншого правочину.

Тобто, відсутність у спірних правочинах чіткого викладення усіх істотних умов, необхідних для договорів оренди, не є достатньою підставою для висновку про відсутність між сторонами фактичних орендних правовідносин, адже неналежне оформлення відповідних відносин саме є тим способом, завдяки якому досягається прихована мета передачі земельних ділянок в користування.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що оспорюваний договір за змістом фактичних відносин в комплексі є договором оренди земельної ділянки, оскільки умови договору виражають волю його сторін на укладання саме договору оренди землі, а неналежне оформлення договору та відносин оренди у цьому випадку є тим способом, завдяки якому досягається прихована мета передачі в користування земельної ділянки.

Судом враховується, що закон не передбачає недійсності удаваного правочину, а лише пропонує застосувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі. Суд, встановивши удаваність правочину, визначає, який насправді правочин вчинили сторони, та застосовує відповідні норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі" та іншими нормативно-правовими актами.

Засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, є правом оренди земельної ділянки, що визначено ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України.

Аналогічні положення містяться в ст. 1 Закону України "Про оренду землі", відповідно до яких оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

З положень ст. 13 Закону України "Про оренду землі" вбачається, що договір оренди землі укладається саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою та вилучення внаслідок такого користування корисних властивостей землі. При цьому, правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане у користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки).

Отже, на підставі аналізу, наведеного у ст. 13 Закону України "Про оренду землі" визначення договору оренди землі та умов спірного договору вбачається, що за змістом останнього між відповідачами фактично склалися правовідносини з оренди землі, оскільки при оренді землі здійснюється обробіток земельної ділянки, що становить собою користування земельною ділянкою, внаслідок якого вирощується сільськогосподарська продукція, яка є власністю орендаря. З огляду на наведене, правовими наслідками договору оренди землі є для відповідача 1 отримання плати за надану в користування земельну ділянку, а для відповідача 2 - використання земельної ділянки.

Частиною 2 ст. 16 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами земельних торгів.

Згідно з ч. ч 1, 2 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно із повноваженнями визначеними статтею 122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про оренду землі", орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

За змістом приписів ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням.

Водночас, як встановлено з матеріалів справи власником земельних ділянок з кадастровими номерами :04:005:0007 площею 152га та з кадастровим номером :05:010:003 площею 54га, що знаходяться на території Говірської сільської ради Хмельницького району, Хмельницької області є ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Статтею 92 Земельного Кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку, а також врегульовано, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набуває вичерпний перелік суб`єктів, серед яких є: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; заклади освіти незалежно від форми власності.

У постійного користувача відсутні повноваження на розпорядження земельною ділянкою, а земельна ділянка, яка надана на праві постійного користування, залишається у власності власника.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.03.2023р. у справі №917/1550/21 вказавши, що положення земельного законодавства не надають постійному землекористувачу право розпоряджатися відповідною земельною ділянкою, у тому числі шляхом надання її в оплатне користування (оренду), оскільки цим правом наділений саме відповідний орган, уповноважений державою на здійснення таких функцій.

Натомість, суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про надання дозволу, погодження на укладення спірного договору ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області та Міністерства освіти і науки України. Водночас, до справи долучено лист від 03.07.2025, у якому позивач 2 повідомив, що відповідач 1 не звертався до Міністерства освіти і науки України за згодою щодо зміни цільового використання жодної із земельних ділянок: :04:005:0007 площею 152,422га, :05:010:0003 площею 54,045га.

Також, судом враховано, що відповідно до п. 7.9 7.9 Статуту Майно Центру, у тому числі: навчально-виробничі, побутові, культурно-освітні, оздоровчі, спортивні будівлі та споруди, гуртожитки, комунікації, обладнання, засоби навчання, транспортні засоби та інші об`єкти є об`єктами державної власності, що закріплені за Центром на праві оперативного управління. Функції управління майном, закріпленим за Центром, контроль за ефективністю його використання з збереження здійснює Міністерство освіти і науки України. Майно та земельні ділянки, закріплені за Центром не можуть бути предметом застави, не підлягають вилученню або передачі у власність, а також оренду (суборенду) юридичним і фізичним особам без згоди Міністерства освіти і науки України, крім передбачених законодавством випадків..

Відповідно до ч. 1 ст. 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди; користуватися іншими правами, передбаченими законом або договором.

Згідно з частиною першою статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі.

Однак положення земельного законодавства не надають постійному землекористувачу права розпоряджатися відповідною земельною ділянкою, в тому числі шляхом надання її в оплатне користування (оренду), оскільки цим правом наділений саме відповідний орган, уповноважений державою на здійснення таких функцій.

Правовий статус постійних землекористувачів, що визначається статтями 92, 95, 96 Земельного кодексу України, не передбачає права постійного землекористувача передавати земельну ділянку у вторинне користування.

Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 28.03.2018р. у справі №915/166/17, від 17.01.2019р. у справі №923/241/18, від 21.05.2019р. у справі №925/550/18, від 21.06.2019р. у справі №910/22880/17, від 06.11.2019р. у справі №916/1424/18, від 07.07.2021р. у справі №903/601/20, від 03.11.2021р. у справі №918/1226/20, від 02.02.2022р. у справі №927/1099/20, від 29.09.2022р. у справі №918/351/21 (918/672/21).

Конституційний Суд України у пункті 5.6 рішення від 22.09.2005р. №5-рп/2005 у справі №1-17/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) також наголосив, що суб`єктивне право постійного користування земельною ділянкою суттєво відрізняється від суб`єктивного права власності на землю та суб`єктивного права оренди. Зокрема, власники землі та орендарі поряд із повноваженнями щодо володіння та користування наділяються і повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками (орендарі - в частині передачі земель у суборенду за згодою власника), а постійні користувачі такої можливості позбавлені.

Близькі за змістом правові позиції, сформовані Верховним Судом у постановах від 28.03.2018р. у справі №915/166/17, від 17.01.2019р. у справі №923/241/18, від 21.05.2019р. у справі №925/550/18, від 06.11.2019р. у справі №916/1424/18 про те, що державний акт на право постійного користування не є тим документом, який надає право користувачу земельної ділянки надавати третім особам земельну ділянку, тобто розпоряджатися нею, в тому числі шляхом надання в оренду чи в спільну діяльність, оскільки цим правом наділений відповідний орган, уповноважений державою на здійснення цих функцій.

Водночас, суд зауважує, що за приписами ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що наділений правом постійного користування землею відповідач 1 фактично передав у користування відповідачу 2 земельну ділянку державної форми власності, не маючи права розпоряджатися нею, за відсутності рішення відповідного органу державної влади.

Отже, відповідачами не був дотриманий встановлений нормами земельного законодавства порядок щодо передачі та отримання в оренду спірної земельної ділянки.

Слід зазначити, що свобода договору у розумінні статті 627 Цивільного кодексу України передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Натомість у даному випадку відповідачами не дотримано вимог земельного законодавства при укладенні спірного договору, зокрема, положень ст. ст. 92, 93, 95, 96, 124 Земельного кодексу України, ст. ст. 1, 13, 15, 16 Закону України "Про оренду землі", якими обумовлено порядок та умови передачі земельних ділянок в оренду, визначено істотні умови договору оренди тощо, оскаржений договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням наведеного, оскільки ДНЗ "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти", як постійний користувач земельної ділянки не наділений правом передавати їх іншим особам, зокрема, в оплатне користування (оренду), укладення спірного договору, який за змістом є удаваним договором оренди земельної ділянки, суперечить наведеним вимогам земельного законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним, з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

При цьому з приводу клопотання відповідача 1 про закриття провадження у справі, оскільки угодою від 27.11.2025 сторони розірвали спірний договір, суд зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, Велика Палата відступила від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленій постанові Верховного Суду України від 23.12.2015 у справі № 918/144/15, і зазначила: "Оскільки предметом спору у справі є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, укладення сторонами додаткової угоди про припинення такого договору та повернення майна не може розцінюватися як підстава для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення). Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення в майбутньому з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову, закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову. Звідси апеляційний суд обґрунтовано розглянув позов прокурора про недійсність договору оренди спірних приміщень, незважаючи на те, що ця угода припинена за домовленістю сторін".

Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, правові підстави для закриття провадження в частині позовних вимог про визнання недійсним договору від 04.04.2025 відсутні.

З приводу позовних вимог про зобов`язання відповідача 2 звільнити земельну ділянку суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Разом з тим, суд встановив, що після відкриття провадження у справі (ухвала від 30.09.2025) комісією Державного навчального закладу "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти" складено акт від 27.11.2025 обстеження земельної ділянки кадастровий номер :04:005:0007, площею 152,4220 га та земельної ділянки кадастровий номер :05:010:0003, площею 54,0450 га, що знаходяться на території Говорівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, в якому встановлено, що земельна ділянка перебуває в придатному для використання стані, на земельній ділянці відсутні посіви сільськогосподарських культур, а також відсутні будь-які фактори неможливості послідуючого використання земельної ділянки за цільовим призначенням.

Вказаним актом підтверджується, що відповідач 2 звільнив спірну земельну ділянку.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 3 ст. 231 ГПК України).

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду справи без винесення рішення суду, у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, зокрема, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. За таких обставин, подальше продовження процесу стає не доцільним.

З огляду на вказане, суд на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині позовних вимог керівника Летичівської окружної прокуратури про зобов`язання звільнити земельну ділянку.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищезазначені обставини справи у їх сукупності, положення законодавства, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору від 04.04.2025.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за вимогою про визнання недійсним договору від 04.04.2025 покладаються на відповідачів в рівних частинах, у зв`язку із задоволенням позову.

Судовий збір за вимогу про зобов`язання звільнити земельну ділянку буде повернуто прокурору на підставі п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", у разі надходження відповідної заяви.

Керуючись ст. ст. 20, 24, 27, 73, 74, 76-80, 86, 129, 231, 232, 233, 236-238, 240-242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог керівника Летичівської окружної прокуратури про зобов`язання звільнити земельну ділянку.

Позов керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах: 1. Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, 2. Міністерства освіти і науки України до 1. Державного навчального закладу "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти", 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Дарта - Сервіс" про визнання недійсним договору від 04.04.2025 задовольнити.

Визнати недійсним договір №б/н від 04.04.2025 укладений між Державним навчальним закладом "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дарта-Сервіс".

Стягнути з Державного навчального закладу "Ярмолинецький агропромисловий центр професійної освіти" (32100, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Ярмолинці, вул. Пушкіна, 2, ) на користь Хмельницької обласної прокуратури (, Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, розрахунковий рахунок UA0002814, код класифікації видатків бюджету 2800) 1514,00 грн. (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень 00 копійок) витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дарта-Сервіс" (29000, Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Стельмаха, 49, ) на користь Хмельницької обласної прокуратури (, Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, розрахунковий рахунок UA0002814, код класифікації видатків бюджету 2800) 1514,00 грн. (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень 00 копійок) витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення. Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 ГПК України.

Повний текст рішення складений 19.01.2026.

Суддя М.Є. Муха

Віддруковано 1 прим. - до матеріалів справи;

Відповідачу 1 направити на електронну пошту: ;

Головному управлінню Держгеокадастру у Хмельницькій області, Міністерству освіти і науки України та ТОВ "Дарта-Сервіс" рішення направляється до Електронних кабінетів.