РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.01.2026Справа № 910/14012/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., за участю секретаря судового засідання Салацької О.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Київської міської ради (вул. Хрещатик, буд. 36, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код 22883141)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «НВМ Інвест» (вул. Рейтарська, буд. 29-Б, м. Київ, 01030; ідентифікаційний код 42859606)

про стягнення 1 123 339, 34 грн,

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції Позивача

До Господарського суду міста Києва звернулась Київська міська рада (далі за позовом - КМР, Позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НВМ Інвест» (далі за текстом - ТОВ «НВМ Інвест», Відповідач) про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,0350 га (кадастровий номер :82:339:0015) на вул. Князів Острозьких (Московська), 19/1 у Печерському районі міста Києва за період з 05.01.2022 до 23.10.2025 у розмірі 1 129 339, 34 грн.

Позивач зазначає, що станом на дату подання позову нерухоме майно Відповідача розташоване на земельній ділянці площею 0,0350 га (кадастровий номер :82:339:0015), однак Відповідачем вказана земельна ділянка використовується без правовстановлюючих документів, що стало підставою для звернення Позивача до суду з вимогою про стягнення з Відповідача орендної плата за користування земельною ділянкою на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

2. Стислий виклад позиції Відповідача

Заперечуючи щодо задоволення заявлених вимог, Відповідач стверджує, що ним набуто право власності на земельну ділянку площею 0,0350 га (кадастровий номер :82:339:0015) на вул. Князів Острозьких (Московська), 19/1 у Печерському районі міста Києва в силу набуття права власності на нерухоме майно на такій земельній ділянці.

Відповідачем сплачувався земельний податок за спірний період, а підстав для стягнення орендної плати немає.

Крім того, на переконання Відповідача, наведені Позивачем розрахунки нормативної грошової оцінки земельної ділянки, за користування якої стягується орендна плата здійснені розрахунково та умовно і здебільшого ґрунтуються на його версії про те, що розмір нормативної грошової оцінки за одиницю площі земельної ділянки упродовж спірного періоду залишався незмінним.

Відповідач стверджує, що навіть у випадку задоволення позову, Позивачем не враховано пільговий період, який діяв з 01.03.2022 по 31.12.2022 для користувачів земельних ділянок, місцезнаходження яких - територія ведення активних бойових дій в силу чого наведені у позові розрахунки не є належними.

Водночас, Відповідач просить суд відстрочити виконання рішення суду строком на 12 місяців.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

21.11.2025 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшли заперечення Відповідача щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження.

02.12.2025 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2025 заперечення ТОВ «НВМ Інвест» щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження у справі залишено без задоволення.

04.12.2025 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

09.12.2025 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

31.12.2025 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява Відповідача про розстрочення виконання рішення суду.

05.01.2025 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшли заперечення Позивача на заяву про розстрочення виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.11.2025 № 450581660 територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради є власником земельної ділянки площею 0,035 га з кадастровим номером :82:339:0015 на вул. Московська, 19/1 у Печерському районі м. Києва.

08.09.2022 рішенням Київської міської ради № 5444/5485 «Про перейменування вулиці Московської в Печерському районі міста Києва» перейменовано вулицю Московську в Печерському районі міста Києва на вулицю Князів Острозьких.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.01.2022 № НВ-022 державна реєстрація земельної ділянки площею 0,0350 га з кадастровим номером :82:339:0015 за адресою: вул. Князів Острозьких (Московська), 19/1 у Печерському районі міста Києва, цільове призначення: 03.10 Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку, проведена 05.01.2022 Відділом № 4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель.

Отже, вказана земельна ділянка сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні статті 79-1 Земельного кодексу України з 05.01.2022.

Відповідно до інформаційної довідки від 04.11.2025 № 450582363 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ТОВ «НВМ Інвест» на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 12.08.2020 № 44/20 є власником нежитлової будівлі, літ. «А» загальною площею 654,7 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, дата реєстрації права власності: 11.09.2020, номер відомостей про речове право: 38155014), яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Князів Острозьких (Московська), 19/1.

Відтак, судом встановлено, що з моменту набуття права власності на нерухоме майно Відповідач фактично почав користуватися земельною ділянкою з кадастровим номером :82:339:0015 за адресою: вул. Князів Острозьких (Московська), 19/1 у Печерському районі міста Києва.

При цьому, матеріали справи не містять правовстановлюючих документів (договору оренди, рішення органу місцевого самоврядування) щодо оформлення Позивачем права користування вказаною земельною ділянкою.

Згідно доводів Позивача, Відповідач не сплачує орендну плату за користування зазначеною земельною ділянкою та не уклав договір оренди земельної ділянки.

Звертаючись до суду з позовом Позивач посилається на положення глави 15, статей 120, 122, 125 Земельного кодексу України, статті 1212 Цивільного кодексу України, що дають підстави вважати, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Так, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

З огляду на викладене, Позивач просить суд стягнути з Відповідача безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,0350 га з кадастровим номером :82:339:0015 за адресою: вул. Князів Острозьких (Московська), 19/1 в сумі 1 129 339, 34 грн за період з 05.01.2022 до 23.10.2025 з вирахуванням сплаченого ним земельного податку.

Суд зазначає, що Позивачем надано розрахунок заявлених до стягнення коштів, виходячись із нормативно грошової оцінки земельної ділянки площею 0,0350 га з кадастровим номером :82:339:0015 за адресою: вул. Князів Острозьких (Московська), 19/1 та ставки орендної плати, яка діяла у спірний період згідно рішення органу місцевого самоврядування.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.01.2022 № НВ-022 земельна ділянка з кадастровим номером :82:339:0015 належить до земель з видом цільового призначення: 03.10 Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку.

Із поданого Відповідачем відзиву вбачається, що заперечення Відповідача гуртуються на наступному:

- Законом України «Про приватизацію державного та комунального майна», саме на Київську міську раду, як власника земельної ділянки покладено обов`язок укладення договору оренди з Позивачем у шестимісячний строк з моменту реєстрації ТОВ «НВМ Інвест» права власності на об`єкт приватизації - нежитлове приміщення - літ. «А» загальною площею 654,7 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, дата реєстрації права власності: 11.09.2020, номер відомостей про речове право: 38155014), яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Князів Острозьких (Московська), 19/1;

- внаслідок відчуження територіальною громадою міста Києва нежитлового приміщення - літ. «А» загальною площею 654,7 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, дата реєстрації права власності: 11.09.2020, номер відомостей про речове право: 38155014), яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Князів Острозьких (Московська), 19/1 в силу положень статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України до ТОВ «НВМ Інвест» перейшло право власності і на земельну ділянку, на якій розміщений об`єкт нерухомості;

- ТОВ «НВМ Інвест», як власник земельної ділянки, у спірному періоді був платником земельного податку, який ним сплачувався у розмірі 1,000 відсотка нормативної грошової оцінки земельної ділянки;

- в силу положень абзацу першого пункту 69.14 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України Відповідач стверджує, що він звільнений від сплати плати за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) оскільки (у вказаний період) на території, де розміщена земельна ділянка, велися активні бойові дії;

- рішенням від 13.09.2022 № 5450/5491 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» Київською міською радою установлено, що з 01.03.2022 по 31.05.2022 ставка земельного податку на земельні ділянки, нормативну грошову оцінку, яких проведено, складає 0 відсотків від їх нормативної грошової оцінки;

- наведені Позивачем розрахунки нормативної грошової оцінки земельної ділянки, за користування якої стягується орендна плата здійснені розрахунково та умовно і здебільшого ґрунтуються на його версії про те, що розмір нормативної грошової оцінки за одиницю площі земельної ділянки упродовж спірного періоду залишався незмінним.

У відповіді на відзив Позивач звертає увагу суду на те, що пунктами 1.4 - 1.5 договору № 44/20 купівлі-продажу нежитлової будівлі, укладеного між сторонами 20.08.2020 закріплено, що питання землекористування та землевідведення вирішується новим власником самостійно в установленому чинним законодавством України порядку.

Так, умови договору № 44/20 купівлі-продажу нежитлової будівлі від 20.08.2020 та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку спростовують доводи Відповідача, що останній набув на праві приватної власності земельну ділянку з кадастровим номером :82:339:0015 у зв`язку із набуттям на праві власності на об`єкт нерухомого майна, оскільки така земельна ділянка сформована значно пізніше.

При цьому, Позивач звертає увагу суду на непослідовність дій та доводів Відповідача, оскільки останній 22.11.2022 звертався до Київської міської ради з листом № 22/11-22, яким просив підтвердити набуття права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :82:339:0015, у відповідь на який Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації» листом № 0570202/1-15276 повідомив товариство про необхідність оформлення права на землю.

Відтак, набуття права власності на земельну ділянку в ході набуття права власності на майно, яке на ній знаходиться за Відповідачем виключалося.

Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2025 у справі № 910/13201/24, яке залишено в силі постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.09.2025 у справі № 910/13201/24, ТОВ «НВМ Інвест» відмовлено у задоволенні позову до Київської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :82:339:0015, площею 0,0350 га, яка розташована за адресою: місто Київ, Печерський район, вулиця Князів Острозьких, 19/1.

Зазначене фактично спростовує доводи та аргументи сторони Відповідача в частині виникнення у нього права власності на земельну ділянку, на якій розташоване майно Відповідача.

Із тексту рішення суду від 11.02.2025 у справі № 910/13201/24 вбачається, що при вирішенні справи № 910/13201/24 судом встановлено: «Крім того, на час набуття земельною ділянкою з кадастровим номером :82:339:0015 правового статусу об`єкта цивільних прав, законодавцем також змінено і правове регулювання статті 120 Земельного кодексу України та внесено пряме виключення при застосуванні цієї норми для земель державної та комунальної власності.

Відповідно, правового механізму статей 377 Цивільного кодексу України та 120 Земельного кодексу України у даному випадку не можуть бути правовою підставою виникнення у позивача права власності на земельну ділянку комунальної власності.

Відповідно до частини другої статті 78 Земельного кодексу України (редакція станом на час укладення договору купівлі-продажу будівлі) право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України (редакція як на час укладення сторонами у справі договору, так і на час отримання спірною ділянкою кадастрового номеру) встановлено, що юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону.

Матеріали справи не містять жодного доказу прийняття Київською міською радою рішення про передачу у власність позивачу спірної земельної ділянки.

Відповідно до листа (додаток 10 до позовної заяви) Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради таке рішення не приймалось.

Враховуючи наведене, судом встановлено відсутність у позивача права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :82:339:0015, що унеможливлює надання йому примусового судового захисту.».

Відтак, Позивач стверджує, що єдиною допустимою формою користування Відповідачем земельною ділянкою є її оренда у зв`язку з чим відповідно до положень земельного та податкового законодавства він не може бути платником земельного податку, а тому при розрахунку суми безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою використано розмір орендної плати, яку Відповідач мав би сплатити за умови оформлення земельних правовідносин в установленому законом порядку.

При цьому, Позивач звертає увагу суду на достатність наданих ним доказів в частині підтвердження розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

В частині правомірності здійснених Позивачем нарахувань він посилається на судову практику, викладену у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2025 у справі № 903/622/24.

Щодо застосування підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України Позивач зазначає, що пільговий період застосовувався виключно до суб`єктів господарювання, у яких на момент настання цього періоду укладений та чинний договір оренди земельної ділянки, що не стосується Відповідача.

Те саме стосується і посилань Відповідача на рішення Київської міської ради від 13.09.2022 № 5449/5490 та звільнення його від плати за землю в період з 01.03.2022 по 31.05.2022.

У запереченнях на відповідь на відзив Відповідачем викладено доводи та аргументи аналогічні відзиву на позовну заяву, зокрема, в частині твердження, що він є власником земельної ділянки щодо якої виник спір, не є платником оренди, а розрахунки Позивача є припущенням.

Окрім викладеного, Відповідач звертається до суду із заявою про розстрочення виконання рішення суду строком на 12 (дванадцять) місяців у випадку, якщо суд буде вважати позовні вимоги повністю чи частково обґрунтованими з підстав наявності обставин, що істотно ускладнюють одномоментне повне виконання рішення.

Згідно доводів Відповідача, ТОВ «ЗН УА» є користувачем нежитлового приміщення, яке розташоване на земельній ділянці по вул. Князів Острозьких (Московська), 19/1 відповідно до договору №02-КО від 01.11.2022.

Кошти, які сплачуються ТОВ «ЗН УА» Відповідачу як орендна плата та компенсація за використані комунальні послуги перераховуються Позивачем відповідним постачальникам комунальних послуг (КП «Київтеплоенерго», ПрАТ «Київводоканал», ТОВ «Київські енергетичні послуги»), що видно з банківської виписки, наданої стороною Позивача, а тому фактично є транзитними коштами і не є прибутком Відповідача.

Крім того, Відповідач звертає увагу суду, що згідно з фінансовою звітністю ТОВ «НВМ Інвест» за 2024 рік, а саме графою 2 «Звіт про фінансові результати за 2024 рік», вбачається, що загальний дохід ТОВ «НВМ ІНВЕСТ» за весь 2024 рік становив 1 053 900 грн, що є меншою сумою, ніж заявлені позовні вимоги Київською міською радою (1 129 339,34 грн.), а згідно банківської виписки, у 2025 році ТОВ «НВМ ІНВЕСТ» отримано доходів (за виключенням транзитних платежів щодо компенсації комунальних та експлуатаційних послуг і поворотних фінансових допомог) в розмірі 819 558,00 грн, що на переконання сторони свідчить про неможливість виконання рішення суду одразу.

Додатковою підставою для розстрочення виконання рішення сторона Відповідача визначає обставину наявності на території України надзвичайної події - воєнного стану, пов`язаного зі збройною агресією російської федерації проти України, що на переконання сторони має суттєвий негативний вплив на ведення господарської діяльності в Україні.

Сторона Позивача заперечує щодо розстрочення виконання рішення суду оскільки подана Відповідачем заява не є обґрунтованою оскільки не містить доказів підтвердження скрутного фінансового становища Відповідача, натомість доводи останнього є наслідком ведення ним господарської діяльності, а не виникли в силу незалежних від нього обставин.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Відповідно до статей 1 та 3 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Статтею 6 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Частиною 2 статті 16 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Відповідно до пункту 1 та 2 частини 1 статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (частина 1 статті 124 Земельного кодексу України).

В той же час відповідно до частини 1, 2 та статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Як встановлено судом вище, набуте Відповідачем на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 12.08.2020 № 44/20 нерухоме майно - нежитлова будівля, літ. «А» загальною площею 654,7 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, дата реєстрації права власності: 11.09.2020, номер відомостей про речове право: 38155014) знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Князів Острозьких (Московська), 19/1 та розташоване на земельній ділянці площею 0,0350 га з кадастровим номером :82:339:0015, власником якої є територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради.

Матеріали справи не містять доказів виникнення у Відповідача права власності на земельну ділянку площею 0,0350 га з кадастровим номером :82:339:0015 у визначений законом спосіб при тому, що станом на момент набуття права власності на майно вказана земельна ділянка не була сформована як об`єкт цивільних прав із урахуванням редакції статті 120 Земельного кодексу України (чинної на момент набуття права власності на будівлю).

При цьому, судом враховано висновки суду здійснені при розгляді справи № 910/13201/24, якими визначено, що договір купівлі-продажу будівлі від 12.08.2020 не є належною правовою підставою виникнення у позивача (покупця за договором) права власності на земельну ділянку, оскільки ним не передбачено набуття у власність земельної ділянки та оплата її вартості територіальній громаді, а правові механізми статей 377 Цивільного кодексу України та 120 Земельного кодексу України не можуть бути правовою підставою виникнення у позивача права власності на земельну ділянку комунальної власності.

Станом на дату формування земельної ділянки як об`єкту цивільних прав у розумінні статті 79-1 Земельного кодексу України (з 05.01.2022) редакція частини 11 статті 1230 Земельного кодексу України передбачала, що якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язаний передати земельну ділянку у власність або користування набувачу в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відтак, доводи Відповідача щодо виникнення у нього права власності на вказану вище земельну ділянку за наслідком набуття наявного на ній нерухомого майна є безпідставними та недоведеними належними доказами.

При цьому докази укладення з власником такої земельної ділянки договору оренди також відсутні, що фактично свідчить про безкоштовне користування Відповідачем земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Частинами 1 та 2 статті 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Відповідно до пункту в) частини 1 статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Статтею 125 Земельного кодексу України закріплено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. В цьому випадку відсутність документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою не може бути визнане як її самовільне використання, однак не надає права на її безоплатне використання.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 922/981/18.

В силу встановлених судом вище обставин, суд дійшов висновку, що з моменту укладання між Позивачем та Відповідачем договору купівлі-продажу будівлі від 12.08.2020 та набуття у власність нежитлового приміщення Відповідач став фактичним користувачем земельної ділянки площею 0,0350 га по вулиці Князів Острозьких, 19/1 у місті Києві з кадастровим номером :82:339:0015 у зв`язку з чим у останнього виник обов`язок здійснювати оплату за таке користування, зокрема шляхом укладання договору оренди з Позивачем.

Суд зазначає, що в межах даної справи оцінка діям сторін в частині не укладання договору оренди (ініціатива укладання) не здійснюється оскільки це жодним чином не входить до предмету дослідження та не впливає на результати розгляду даної справи, враховуючи те, що безоплатне користування земельною ділянкою (в межах спірних правовідносин) є недопустимим.

Окремо судом враховано, що земельна ділянка з кадастровим номером :82:339:0015 площею 0,0350 га по вулиці Князів Острозьких, 19/1 у місті Києві є сформованою в розумінні статті 79-1 ЗК України та є об`єктом цивільних прав з 05.01.2022.

При цьому судом враховано, що факт такого користування Відповідачем не заперечується.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України України.

За змістом положень глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212-1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави. Отже, встановлення саме таких обставин входить до предмета доказування у межах вирішення спору у цій справі, що і було зроблено судами попередніх інстанцій.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20.

У постанові Верховного Суду від 11.11.2025 у справі № 910/8635/24, зазначено наступне: «Здійснюючи аналіз статті 1212 ЦК України, а також статей 120, 125 ЗК України, підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, Верховний Суд, Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновували таке:

- виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. Тобто власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Отже, положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 ЦК України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, постанови Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19). Отже фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 ЦК України (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16, від 20.09.2018 у справі № 925/230/17, від 29.07.2025 у справі № 910/6662/24);

- із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими (див. постанову Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20)».

Відтак, з огляду на викладене вище, суд погоджується з доводами Позивача та зазначає, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є недопустимим, що відповідно свідчить про наявність у Позивача підстав для стягнення коштів у вигляді орендної плати за земельну ділянку на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України, які Відповідач фактично безпідставно утримує.

Що стосується розміру коштів, які підлягають стягненню та періоду, за який такі кошти стягуються, суд зазначає наступне.

Пунктом 271.1 статті 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування плати за землю є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом XII Податкового кодексу України, а у разі якщо нормативну грошову оцінку не проведено - площа земельних ділянок.

Відповідно до пунктів 289.1, 289.2 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за певною формулою.

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.08.2022 у справі № 922/206/20).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (пункт 71).

За приписами частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 27.07.2023 у справі № 918/779/22 витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, що підтверджує дані про нормативну грошову оцінку (вартість земельної ділянки), а інформація (дані), визначена у цьому витязі, є обов`язковою під час проведення розрахунку (визначення) орендної плати, суми, яку мав отримати власник земельної ділянки за звичайних умов.

З урахуванням зазначеного та задля стягнення коштів, які Позивач як власник земельної ділянки мав б отримати як орендну плату у спірних правовідносинах, суду слід встановити нормативну грошову оцінку земельної ділянки та ставку орендної плати, що підлягає застосуванню.

Згідно з пунктом 289.2 статті 289 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

З матеріалів справи вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :82:339:0015 становить:

за 2025 рік - 8 114 973,81 грн згідно витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 23.10.2025 № НВ-025;

за 2024 рік - 7 245 738,03 грн. згідно листа Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 29.10.2025 № 18-10-0.978-1420/19-25, в якому здійснено посилання на витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 10.06.2024 № НВ 024;

за 2023 рік - становить 6 894 137,04 грн (7 245 738,03/1,051) із застосуванням індексу споживчих цін за попередній рік для категорії земель, що належить до земель з видом цільового призначення: 03.10 Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку;

за 2022 рік - 5 994 901,77 грн (6 894 137,04/1,15) із застосуванням індексу споживчих цін за попередній рік для категорії земель, що належить до земель з видом цільового призначення: 03.10 Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку.

Також суд зазначає, що земельне законодавство, й зокрема стаття 20 Закону України «Про оцінку земель», не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, а лише зазначає про необхідність фіксування нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки у відповідному витязі. При цьому, витяги про нормативну грошову оцінку земельної ділянки формуються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі актуальних відомостей про земельні ділянки, внесених до Державного земельного кадастру, а формування витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки здійснюється автоматично в режимі «реального часу», тобто на час звернення заявників, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула.

Подібні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 29.05.2020 у справі №922/2843/19, від 07.07.2020 у справі №922/3208/19.

При цьому, судом враховано, що здійснені розрахунку Позивачем здійснено із врахуванням індексації та із врахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки згідно інформації внесеної до Державного земельного кадастру, що відповідає висновку Верховного Суду викладеному у постанові від 16.03.2020 у справі № 922/1658/19.

Суд вважає, що надані Позивачем докази на підтвердження розміру нормативної вартості земельної ділянки є достатніми та належними при тому, що Відповідачем не надано доказів на спростування визначених Позивачем сум (наприклад висновок експерта щодо даного питання).

Враховуючи те, що земельна ділянка з кадастровим номером :82:339:0015 сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні статті 79-1 Земельного кодексу України 05.01.2022, суд погоджується з доводами Позивача щодо доцільності стягнення з Відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності з 05.01.2022 до 23.10.2025 (до моменту здійснення Позивачем розрахунків безпідставно збережених коштів).

Ставка орендної плати визначається за період 05.01.2022 - 31.12.2022 відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2022 рік» від 09.12.2021 № 3704/3745; 01.01.2023 - 27.12.2023 - відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2023 рік» від 08.12.2022 № 5828/5869; 01.01.2024 - 31.12.2024 - відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2024 рік» від 14.12.2023 № 7531/7572; 01.01.2025 - 23.10.2025 - відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2025 рік» від 05.12.2024 № 426/10234, де визначені розміри орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва (у відсотках від нормативної грошової оцінки).

До земель з видом цільового призначення - 03.10 застосовується ставка орендної плати 5%.

Відповідно до розрахунку Київської міської ради загальна сума відшкодування розраховується таким чином:

1. з 05.01.2022 по 31.12.2022 5 994 901,77*5%/365*361 день = 296 460,21 грн;

2. з 01.01.2023 по 31.12.2023 6 894 137,04*5%/365*365 днів = 344 706,85 грн;

3. з 01.01.2024 по 31.12.2024 7 245 738,03*5%/366*366 днів = 362 286,90 грн;

4. з 01.01.2025 по 23.10.2025 8 114 973,81*5%/365*296 днів = 329 045,51 грн,

а разом: 296 460, 21 + 344 706, 85 + 362 286, 90 + 329 045, 51 = 1 332 499, 47 грн.

Судом перевірено надані Позивачем розрахунки та встановлено, що останні є обґрунтованими та правомірно нарахованими.

Що стосується здійснених Відповідачем платежів земельного податку суд зазначає наступне.

Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України у вказаній редакції).

Відповідно до частини 1 статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Власники і землекористувачі земельних ділянок сплачують плату за землю (в т.ч. земельний податок) з дня виникнення права власності, права постійного користування земельною ділянкою, тому, оскільки за відповідачем будь-яке право на спірну земельну ділянку не зареєстровано у встановленому законодавством порядку, у контролюючого органу в силу вимог пунктів 287.1 ст. 287 ПК України відсутні обов`язки та, відповідно, повноваження на стягнення у судовому порядку податкових зобов`язань зі сплати земельного податку.

Відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.04.2021 у справі № 922/2378/20.

Так, за даними Головного управління ДПС у місті Києві (лист від 29.10.2025 № 30452/5/26-15-04-15-03) за період з 01.01.2022 по 31.10.2025 ТОВ «НВМ Інвест» до Центральної державної податкової інспекції Головного управління ДПС у м. Києві (Печерський район) сплачено земельний податок у такому розмірі: 2023 рік - 63 195,33 грн; 2024 рік - 72 163,37 грн; січень - жовтень 2025 року - 67 801,43 грн, що разом становить 203 160,13 грн.

Отже, з ТОВ «НВМ Інвест» доцільно буде стягнути безпідставно збережені ним кошти з урахуванням суми, сплаченого Відповідачем земельного податку, що відповідно становить 1 129 339,34 грн (1 332 499,47 - 203 160,13).

Що стосується посилань Відповідача на існування пільгового періоду за період з 01.03.2022 по 31.12.2022 в силу положень пп. 69.14 п. 69 підроз. 10 роз. ХХ «Перехідні положення» ПК України суд зазначає наступне.

Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (в редакціях чинних в період існування спірних правовідносин) в період з 24.02.2022 по 30.04.2022 місто Київ включено до переліку територій активних бойових дій.

Відповідно до умов підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України за період з 1.01.2022 до 31.12.2022 не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1.03.2022 до 31.12.2022 - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У постанові Верховного Суду від 11.11.2025 у справі № 910/8635/24 колегією суддів виснувано наступне: «Надавши оцінку наявним у справі документам відповідно до вимог статті 86 ГПК України, здійснивши аналіз статті 1212 ЦК України, статей 120, 125 ЗК України, підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України (у відповідній редакції), Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, встановивши, що у спірний період Відповідач здійснив користування земельною ділянкою комунальної форми власності без достатньої правової підстави та за рахунок територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради фактично зберіг кошти, які мав сплатити за користування відповідною земельною ділянкою, а особа (відповідач), яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених вище норм ПК України - пункту 69.14 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України».

Враховуючи викладений вище підхід в частині існування у Відповідача пільгового періоду, суд також не вбачає підстав звільняти останнього в силу положень пункту 19.13 рішення Київської міської ради від 09.12.2021 № 3704/3745 з урахуванням змін, внесених рішенням Київської міської ради від 13.09.2022 № 5449/5490 в силу відсутності між сторонами укладеного договору оренди.

В сукупності викладеного вище, суд дійшов висновку щодо правомірності заявлених вимог та наявності підстав для задоволення позову.

Що стосується питання розстрочення виконання даного рішення суд зазначає, що згідно пункту 2 частини 6 статті 238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Частиною 4 статті 331 ГПК України передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Так, статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Частинами 5 статті 331 ГПК України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, надання розстрочення виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. Затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права.

За змістом наведених норм, відстрочення та розстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Враховуючи викладені вище обґрунтування поданої Відповідачем заяви про відстрочення виконання рішення суду, суд дійшов висновку щодо недоведеності стороною Відповідача підстав для її задоволення.

Так, надання Відповідачем фінансової звітності за 2024 рік та виписки по одному банківському рахунку за 2025 рік не свідчать про неможливість виконання рішення суду в силу відсутності коштів на таке виконання.

При цьому судом враховано, що згідно доводів Позивача, які не заперечуються Відповідачем йому відомо про позицію КМР в частині існування у Відповідача необхідності оформити права (користування) на землю комунальної власності (згідно листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 0570202/1-15276 від 22.12.2022) в силу чого твердження Відповідача про те, що він є власником земельної ділянки з огляду на набуття нерухомого майна, яке розташоване на ній є виключно суб`єктивним та спростованим в результаті розгляду справи рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2025 у справі № 910/13201/24.

Скрутне фінансове становище не є безумовною підставою для розстрочки виконання судового рішення. При цьому, фінансові ускладнення не є винятковою і непрогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки. Такий стан справ боржника є одним із можливих ризиків підприємницької діяльності при тому, що Відповідачем не доведено як реальної неможливості виконання рішення, так і реальної можливості виконати рішення суду у справі за умови надання розстрочення виконання на 12 місяців.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Підсумовуючи викладене вище, з огляду на встановлені судом обставини на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що Позивачем доведено обов`язок Відповідача повернути власнику земельної ділянки кошти, які він мав сплатити за фактичне користування нею, що відповідно свідчить про необхідність задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на Відповідача.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241, 331 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Київської міської ради - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НВМ Інвест» (вул. Рейтарська, буд. 29-Б, м. Київ, 01030; ідентифікаційний код 42859606) на користь Київської міської ради (вул. Хрещатик, буд. 36, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код 22883141) безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,0350 га (кадастровий номер :82:339:0015) на вул. Князів Острозьких (Московська), 19/1 у Печерському районі міста Києва за період з 05.01.2022 до 23.10.2025 у розмірі 1 129 339 (один мільйон сто двадцять дев`ять тисяч триста тридцять дев`ять) грн 34 коп. та судовий збір - 13 552 (тринадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят дві) грн 07 коп.

3. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «НВМ Інвест» про відстрочення виконання рішення - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 19.01.2026

Суддя Антон ПУКАС