ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2026 р. Справа №914/3689/25

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення сторін

апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» б/н від 17.12.2025 (вх.ЗАГС. №01-05/3765/25 від 18.12.2025)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.12.2025 (суддя Березяк Н.Є.)

у справі № 914/3689/25

за позовом: Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», м. Київ,

до відповідача: Приватного підприємства «Енерготрансзахід», м. Львів,

про: визнання недійсною додаткової угоди та стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.12.2025 у справі №914/3689/25 позовну заяву Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до Приватного підприємства «Енерготрансзахід» про визнання недійсною додаткової угоди та стягнення коштів повернуто заявнику.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» звернулося до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить задоволити апеляційну скаргу та скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.12.2025 у справі №914/3689/25.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2025 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 23.12.2025 відкрито апеляційне провадження, призначено розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено строк для надання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 календарних днів з моменту отримання ухвали.

Ухвалу про відкриття апеляційного провадження доставлено до електронних кабінетів вказаних у скарзі учасників справи 23.12.2025, проте у встановлений судом строк (до 07.01.2026) ці особи не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.3 ст.263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, з огляду на таке:

Розгляд справи в суді першої інстанції. Короткий зміст оскарженої ухвали

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного підприємства «Енерготрансзахід» про визнання недійсною угоди та стягнення збитків.

Зокрема, у прохальній частині позивач просив:

- відкрити провадження у справі про визнання недійсною додаткової угоди від 10.10.2025 та стягнення збитків із Приватного підприємства «Енерготрансзахід» на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» () та задовольнити позовну заяву у повному обсязі;

- стягнути із Приватного підприємства «Енерготрансзахід» на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» збитки за період часу із 01.11.2025 до 31.12.2025 у загальній сумі 559 308 грн. 32 коп., спільно із 0,1 відсотка вартості непоставленої електричної енергії за кожен день прострочення та штраф у розмірі 7% від вартості;

- стягнути із Приватного підприємства «Енерготрансзахід» на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» переплату у період із 01.11.2025 до 31.12.2025 за електричну енергію іншому постачальнику.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.12.2025 позовну заяву КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» залишено без руху та встановлено позивачу строк - 10 (десять) календарних днів з дня вручення цієї ухвали, для усунення недоліків.

В ухвалі суд встановив такі недоліки:

- у пунктах 1 та 3 прохальної частини позовної заяви позивач не чітко сформулював свої вимоги до відповідача та суду, через що неможливо визначити обсяг позовних вимог та розрахувати суму судового збору;

- оскільки позивач заявив одну вимогу немайнового характеру та дві вимоги майнового характеру, йому слід сплати сплатити судовий збір, про що надати суду відповідні докази.

05.12.2025 позивач подав суду першої інстанції заяву про усунення недоліків, до якої додав докази сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн., а також просив вважати прохальну частину позовної заяви коректною у такій редакції:

« 1. Відкрити провадження у справі про визнання недійсною додаткової угоди від 10.10.2025 та стягнення збитків із Приватного підприємства «Енерготрансзахід» () на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» () та задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

2. Стягнути із Приватного підприємства «Енерготрансзахід» () на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» () збитки за період часу із 01.11.2025 до 31.12.2025 у загальній сумі 559 308 грн. 32 коп., спільно із 0,1 відсотка вартості непоставленої електричної енергії за кожен день прострочення та штраф у розмірі 7% від вартості».

Місцевий господарський суд, постановляючи оскаржену ухвалу про повернення позовної заяви, встановив, що за подання позовної заяви з однією немайновою вимогою (про визнання недійсною додаткової угоди від 10.10.2025) та однією майновою вимогою (про стягнення 559 308,32 грн збитків) до сплати підлягає судовий збір в розмірі 6711,69 грн, однак позивач сплатив судовий збір в розмірі 3028,00 грн, тобто несплаченим залишився судовий збір в сумі 3683,69 грн. Врахувавши наведене, суд дійшов висновку про те, що позивач не виконав вимог ухвали суду щодо сплати судового збору в належному розмірі.

Узагальнені доводи апелянта

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано порушенням норм процесуального права та тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції на підставі п.п.3, 4 ст.280 ГПК України з подальшим направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апелянт покликається на такі доводи:

- на виконання ухвали від 02.12.2025 позивач сплатив мінімальний судовий збір та відмовився від третьої позовної вимоги, чим повністю усунув недоліки;

- позивач вказав, що сума позову 559 308 грн. 32 коп. це орієнтовний підрахунок згідно тендерної документації на початок 2025 року, а в подальшому при надходженні об`єму споживання електроенергії за листопад та грудень 2025 року, до суду буде скеровано уточнену позовну заяву та додатково сплачено судовий збір;

- відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах: «Устименко проти України», «Пономарьов проти України») право на справедливий судовий розгляд гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін; одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності;

- у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року в справі «Пелевін проти України» зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб; однак у цьому випадку проявлено надмірний формалізм, а позивач може бути незаконно позбавлений електропостачання із 01.01.2026;

- за обставинами цієї справи господарський суд першої інстанції, повернувши позов, фактично ухилився від розгляду позову по суті, внаслідок чого позбавив позивача можливості реалізувати своє право на отримання судового захисту.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі ст.2, ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Водночас, порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у господарській справі регламентовано відповідними нормами процесуального права Господарським процесуальним кодексом України.

У пунктах третьому та четвертому частини третьої статті 162 ГПК України передбачено, що позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Відповідно до п.2 ст.164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч.2 ст.174 ПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції залишив позовну заяву без руху у зв`язку з виявленням недоліків, а саме:

- нечітке формулювання позовних вимог у пунктах 1 та 3 прохальної частини позовної заяви, що унеможливлює визначити обсяг позовних вимог та розрахувати суму судового збору;

- відсутність доказів сплати судового збору та відсутність зазначених позивачем підстав для звільнення від сплати судового збору (ч.3 ст.2 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Слід звернути увагу, що положеннями ч.2 ст.174 ПК України передбачено обов`язок суду зазначити в ухвалі про залишення апеляційної скарги точну суму судового збору, яку необхідно доплатити.

Однак, у цьому випадку позивач заявив позовну вимогу про стягнення з відповідача переплати за електричну енергію, не вказавши суми стягнення, що власне зумовило залишення позовної заяви без руху.

У мотивувальній частині ухвали про залишення позовної заяви без руху суд першої інстанції вказав, що позивач заявив одну вимогу немайнового характеру та дві вимоги майнового характеру, за які слід сплати сплатити судовий збір та надати суду відповідні докази.

В ухвалі наведено відповідні норми Закону України «Про судовий збір», який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Так, відповідно до п.п. 1, 1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік», з 1 січня 2025 року для працездатних осіб встановлено прожитковий мінімум на рівні 3028,00 грн.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, за заявлену вимогу немайнового характеру визнання недійсною додаткової угоди до сплати підлягав судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. (3028х0,8=2422,40), а за заявлені вимоги майнового характеру позивачу слід було визначити розмір судового збору у відсотковому відношенні від визначеної ним ціни позову.

В заяві про усунення недоліків позивач зазначив ціну позову 559 308, 32 грн., відтак до сплати підлягав судовий збір в розмірі 6711,69 грн. (559 308,32х1,5%х0,8=6711,69), однак позивач додав докази сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано вказав про те, що позивач не у повному обсязі усунув недоліки позовної заяви, встановлені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апелянта про те, що він мав намір в подальшому уточнити позовні вимоги та сплатити судовий збір, адже відповідно до ч.3 ст.163 ГПК України у разі збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд із відповідною заявою, натомість докази сплати судового збору за подання позовної заяви, в силу вимог п.2 ч.1 ст.164 ГПК України, мають бути додані до позовної заяви і підтверджувати сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відсутність таких доказів чи сплата їх у меншому від встановленого законом розмірі є підставою для залишення позовної заяви без руху (ч.1 ст.174 ГПК України) та підставою для повернення позовної заяви у разі не усунення чи неповного усунення такого недоліку позовної заяви.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою, як одну із засад судочинства, визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Слід зауважити, що «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими.

Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду.

Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі»).

Окрім того, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що відповідно до ч.8 ст.174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Статтею 275 ГПК України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст.276 ГПК України).

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали місцевого господарського суду про повернення позовної заяви без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» б/н від 17.12.2025 (вх.ЗАГС. №01-05/3765/25 від 18.12.2025) відмовити.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.12.2025 у справі №914/3689/25 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.