ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2026 р. м. Київ Справа № 911/3774/23

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

без виклику (повідомлення) сторін

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Група Україна»

03056, місто Київ, вулиця Борщагівська, будинок 152-Б,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОРСІЯСІН»

04050, місто Київ, вулиця Іллєнка Юрія, будинок 2-А,

про стягнення заборгованості

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. №1768/23 від 14.12.2023) Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Група Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕСТ-ТВ» про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем грошових зобов`язань за субліцензійним договором № УНІ-132453/2021 від 24.12.2021.

Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, а згідно з пунктом 1 частини 5 цієї статті малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що на 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2684,00 гривень.

За позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Група Україна» заявлена до стягнення заборгованість у розмірі 166225,06 грн, отже, дана справа є малозначною в розумінні пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, не відноситься до категорій справ, що не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до частини 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.02.2024 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановлено учасникам справи строки подання заяв по суті спору.

Копію ухвали Господарського суду Київської області від 09.02.2024 судом надіслано відповідачу поштою, листом рекомендованою кореспонденцією на адресу його місцезнаходження за відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, двічі, 12.02.2024 та 03.05.2024.

Відповідачем кореспонденція суду не отримана та повернута підприємством поштового зв`язку з підстав: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Стосовно обставин повідомлення відповідача про розгляд цієї справи, судом враховані висновки Верховного Суду в подібних обставинах, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 наведено висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-26818) та постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Відтак, відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи №911/3774/23, а судом створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності сторін відповідно до статей 7, 8, 13 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо зміни найменування та місцезнаходження відповідача судом враховане таке.

Судом під час розгляду справи зроблений запит до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та з`ясовано, що за ідентифікаційним кодом юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕСТ-ТВ» (08200, Київська область, місто Ірпінь, вулиця Привокзальна площа, будинок 3, ) наявне нове найменування та місцезнаходження юридичної особи, а саме: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОРСІЯСІН» (04050, місто Київ, вулиця Іллєнка Юрія, будинок 2-А).

Так, відповідно до статті 90 Цивільного кодексу України юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву. Найменування установи має містити інформацію про характер її діяльності. Юридична особа може мати крім повного найменування скорочене найменування. Юридична особа, що є підприємницьким товариством, може мати комерційне (фірмове) найменування. Комерційне (фірмове) найменування юридичної особи може бути зареєстроване у порядку, встановленому законом. Найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру. Юридична особа не має права використовувати найменування іншої юридичної особи.

Зміна назви юридичної особи не є реорганізацією цієї юридичної особи, зокрема перетворенням, якщо не змінюється організаційно-правова форма цієї юридичної особи. Цю правову позицію підтверджено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 у справі № 914/3587/14, яка зводиться до того, що зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, оскільки не має наслідком появу нового учасника цивільних відносин.

Зміна назви юридичної особи тягне тільки правовий наслідок проведення державної реєстрації змін, пов`язаних зі зміною назви, до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про необхідність врахування нового найменування та місцезнаходження відповідача.

У зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписав рішення без його проголошення, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, відповідно до частин 4, 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

За результатами розгляду матеріалів справи, дослідження доказів та оцінки їх у сукупності, суд

встановив:

Правовідносини сторін

24.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Медіа Група Україна» (далі - позивач/ліцензіат) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕСТ-ТВ» (далі - відповідач/субліцензіат) укладено субліцензійний договір № УНІ-132453/2021 (далі - договір).

Предметом договору є надання невиключного суміжного права на використання програм шляхом їх розповсюдження у складі соціального пакету, базового пакету та в решті пакетів за допомогою технології аналогової мережі, DVB-C.

За надане право на розповсюдження вказаних пакетів Товариство з обмеженою відповідальністю «БЕСТ-ТВ» зобов`язалось здійснити оплату відповідно до умов договору.

Аргументи позивача

Відповідно до пункту 2.1 договору ліцензіат на умовах, визначених у цьому договорі, надає субліцензіату невиключне суміжне право на використання програм шляхом їх розповсюдження у складі соціального пакету (обов`язково) та базового пакету (обов`язково), та в решті пакетів (на вибір субліцензіату) за допомогою технології аналогової мережі, DVB-C, а субліцензіат зобов`язується оплатити та використовувати надане йому право на розповсюдження відповідно до умов цього договору.

Позовні вимоги обґрунтовані несплатою відповідачем щомісячної винагороди (роялті) за договором за січень-лютий та червень-липень 2022 року, всього розмірі 113766,00 грн та нарахуванням позивачем на цю заборгованість пені, інфляційних втрат та 3 % річних.

Аргументи відповідача

Відповідач своїх аргументів та заяв по суті справи не надав.

Ухвала Господарського суду Київської області про відкриття провадження у справі від 19.02.2024 була направлена відповідачу рекомендованим листом, двічі, 12.02.2024 та 03.05.2024.

Відповідачем кореспонденція суду не отримана та повернута підприємством поштового зв`язку з підстав: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Верховний Суд у постановах від 25.04.2018 у справі №800/547/17, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи № 911/3774/23, втім відзиву або заяви про продовження строку для його подання до суду не подав впродовж розумного строку, а, відтак, відповідач не скористався наданим йому правом на подання відзиву, з огляду на що суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи

Щодо основного боргу

Судом встановлено, що 24.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Медіа Група Україна» як ліцензіатом та Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕСТ-ТВ» як субліцензіатом укладено субліцензійний договір № УНІ-132453/2021.

З урахуванням предмету позову, юридичних та фактичних підстав позовних вимог, до обставин, які входять до предмета доказування у справі входять такі: чи порушені відповідачем грошові зобов`язання з оплати роялті за договором та в якому розмірі; чи правомірно позивач нарахував відповідачу пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідно до пункту 2.1 договору, ліцензіат, на умовах, визначених у цьому договорі, надає субліцензіату невиключне суміжне право на використання програм шляхом їх розповсюдження у складі соціального пакету (обов`язково) та базового пакету (обов`язково), та в решті пакетів (на вибір субліцензіату) за допомогою технології аналогової мережі, DVB-C, а субліцензіат зобов`язується оплатити та використовувати надане йому право на розповсюдження відповідно до умов цього договору.

У пункті 3.4. договору, ліцензіат гарантує, що він володіє всіма правами, необхідними для укладення та виконання положень цього договору, а також що ліцензіату належать необхідні майнові суміжні права організації мовлення на програми; що він не порушує майнові права авторів, а також власників суміжних прав щодо об`єктів інтелектуальної власності, включених в програму; що він має право надавати права на використання програм шляхом розповсюдження на території України. Для уникнення жодних сумнівів, за цим договором передаються лише права на розповсюдження програм, але не передаються права на використання будь-яких інших об`єктів інтелектуальної власності, що є елементами програм.

Відповідно до пункту 2.7. договору, за умови неухильно дотримання субліцензіатом умов цього договору, право на розповсюдження надається субліцензіату з 01 січня 2022 року.

Згідно з пунктами 6.1, 6.1.1. договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін (дата набрання чинності) і діє до 31 грудня 2022 року (дата закінчення чинності), а в частині розрахунків - до повного виконання. Право на розповсюдження програм надається субліцензіату починаючи з 01 січня 2022 року та до дати закінчення чинності цього договору (ліцензійний строк). Дострокове розірвання цього договору тягне за собою припинення права на розповсюдження програм субліцензіатом з моменту дострокового розірвання цього договору (припинення ліцензійного строку).

Згідно з пунктами 8.2., 8.6. договору, цей договір може бути змінений чи доповнений тільки за взаємною згодою сторін, оформленою у вигляді додаткової угоди, яка з моменту її укладення стає невід`ємною частиною договору. Всі додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємною частиною за умови, що вони укладені в письмовій формі, підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками ліцензіата, а також субліцензіата.

Згідно з пунктом 2.2. договору, передача права на розповсюдження у звітному місяці підтверджується двосторонніми актами прийому-передачі прав, датованими останнім днем звітного місяця, що будуть підписуватися ліцензіатом, а також субліцензіатом за кожен звітний місяць. Ліцензіат направляє субліцензіату два підписаних зі сторони ліцензіата примірники акту рекомендованим листом або кур`єрською доставкою з повідомленням про вручення. Субліцензіат зобов`язується протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання акту підписати та повернути ліцензіату один примірник акту. У випадку, якщо у вказаний строк ліцензіат не отримав від субліцензіата підписаний примірник акту, акт вважається підписаним субліцензіатом та право на розповсюдження програм переданим субліцензіату.

Відповідно до пункту 2.2.1. договору, ліцензіат підписує та надсилає субліцензіату кореспонденцію (у т.ч. рахунки, акти, додаткові угоди, цей договір, інші документи) на поштову адресу, про яку субліцензіат письмово повідомив ліцензіата, в інших випадках - на адресу місцезнаходження субліцензіата (юридичну адресу), зазначену в договорі. Ризики, пов`язані з отриманням кореспонденції за повідомленою субліцензіатом поштовою адресою та за його місцезнаходженням (юридичною адресою) приймає на себе субліцензіат.

Відповідно до пункту 2.2.2. договору, у разі неможливості субліцензіата отримати за поштовою адресою та/або за своїм місцезнаходженням (юридичною адресою) кореспонденції незалежно від причин (зміни фактичного місця перебування, блокування офісу, проведення антитерористичної операції, фактичної відсутності адресата за вказаною адресою, недоставлення/повернення кореспонденції відділенням пошти/кур`єрською службою, з будь-яких інших причин) у субліцензіата на підставі цього пункту договору виникає зобов`язання завчасно письмово повідомити про такі обставини ліцензіата, а також зазначити нову адресу чи з`явитися в офіс ліцензіата для одержання уповноваженою особою субліцензіата відповідних документів. Субліцензіат за цим пунктом договору зобов`язується самостійно звертатися до ліцензіата (у т.ч. зв`язуватися засобами телефонного зв`язку, електронної пошти тощо), а також за необхідності з`являтися до офісу ліцензіата у разі неодержання та/або неможливості одержання кореспонденції від ліцензіата з причин, за які ліцензіат не відповідає. При цьому презюмується, що субліцензіат, який не повідомляє ліцензіата про неодержання кореспонденції та/або який не з`являється до офісу ліцензіата для отримання кореспонденції, є таким, що належно отримує всю кореспонденцію від ліцензіата (у т.ч. рахунки, акти, додаткові угоди, цей договір, інші документи), а також позбавляється права посилатися в подальшому на обставини неодержання від ліцензіата кореспонденції.

Відповідно до пункту 2.2.3. договору, субліцензіат зобов`язується докласти необхідних зусиль з тим, щоб належно і своєчасно отримувати від ліцензіата кореспонденцію, а також у разі неможливості одержувати кореспонденцію у погоджений спосіб - зобов`язується з`являтися за кореспонденцією до офісу ліцензіата.

Згідно з пунктом 3.7.1. договору, субліцензіат зобов`язується протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання від ліцензіата акту підписати та повернути ліцензіату один примірник акту. У випадку, якщо у вказаний строк ліцензіат не отримав від субліцензіата підписаний примірник акту, акт вважається підписаним субліцензіатом та право на розповсюдження програм - переданим субліцензіату.

Згідно з пунктом 4.1. договору, винагорода вважається роялті та не оподатковується ПДВ згідно з підпунктом 196.1.6 Податкового кодексу України.

Відповідно до пунктів 4.2., 4.3., 4.4. договору, щомісячна сума винагороди становить 48645,00 грн без ПДВ. Сума щомісячної винагороди вказується ліцензіатом в рахунках-фактурах за відповідний звітній місяць, у якому субліцензіату було надано право на розповсюдження. Загальна сума винагороди за весь строк дії договору становить ціну договору.

Відповідно до пунктів 4.5. та 4.6. договору, субліцензіат до 15 числа місяця, наступного за звітним, зобов`язується перераховувати на відповідний поточний рахунок ліцензіата винагороду за звітний місяць в розмірі, що визначається згідно з пунктом 4.2. договору, на підставі рахунку-фактури ліцензіата за звітний місяць. Зобов`язання субліцензіата з оплати винагороди за відповідний звітний місяць вважаються виконаними у момент зарахування повної суми грошових коштів на відповідний поточний рахунок ліцензіата.

Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань та відповідно до статей 11, 202, 509, 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 2 частини першої статті 1107 Цивільного кодексу України передбачено, що розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності здійснюється на підставі таких правочинів, зокрема, ліцензійного договору.

Частиною другою статті 1107 Цивільного кодексу України закріплено, що правочин щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності укладається у письмовій (електронній) формі, за винятком випадків, визначених законом. У разі недодержання письмової (електронної) форми договору щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності такий договір є нікчемним. Законом можуть бути встановлені випадки, в яких договір щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності може укладатись усно.

Відповідно до частини першої статті 1109 Цивільного кодексу України, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності визначеним способом (способами) протягом певного строку на певній території, а ліцензіат зобов`язується вносити плату за використання об`єкта, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною другою статті 1109 Цивільного кодексу України, у випадках, передбачених ліцензійним договором, може бути укладений субліцензійний договір, за яким ліцензіат надає іншій особі (субліцензіату) субліцензію на використання об`єкта права інтелектуальної власності.У цьому разі відповідальність перед ліцензіаром за дії субліцензіата несе ліцензіат, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.

Як підтверджено матеріалами справи, за умовами договору, позивач надає відповідачу невиключне суміжне право на використання програм шляхом їх розповсюдження у складі соціального пакету (обов`язково) та базового пакету (обов`язково), та в решті пакетів (на вибір субліцензіата) за допомогою технології аналогової мережі, DVB-C, а субліцензіат зобов`язується оплатити та використовувати надане йому право на розповсюдження відповідно до умов цього договору.

Одним з об`єктів інтелектуальної власності в силу частини 1 статті 420 Цивільного кодексу України є програми організації мовлення. В статті 449 Цивільного кодексу України та статті 35 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (№3792-ХІІ, чинний на момент виникнення спірних правовідносин; втратив чинність 01.01.2023) конкретизується, що передачі (програми) організацій мовлення є об`єктами суміжних прав.

Майновими правами інтелектуальної власності на об`єкт суміжних прав є, виключне право дозволяти використання об`єкта суміжних прав (частина 1 стаття 452 Цивільного кодексу України, частина 1 стаття 41 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (№3792-ХІІ, чинний на момент виникнення спірних правовідносин; втратив чинність 01.01.2023)).

Майнові права організації мовлення можуть передаватися (відчужуватися) іншим особам на підставі договору, в якому визначаються спосіб і строк використання програми мовлення, розмір і порядок виплати винагороди, територія, на яку розповсюджуються передані права тощо (частина 2 статті 41 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (№3792-ХІІ, чинний на момент виникнення спірних правовідносин; втратив чинність 01.01.2023)).

Згідно з умовами договору, позивач гарантував, що ним належним чином були отримані всі необхідні права на укладення цього договору від власника прав - Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ УКРАЇНА», що є телерадіоорганізацією згідно із законодавством України, володіє ліцензіями Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення та здійснює мовлення на підставі ліцензій.

Також пунктом 3.4. договору, позивач гарантує, що володіє всіма правами, необхідними для укладення та виконання положень цього договору, а також, що ліцензіату належать необхідні майнові суміжні права організації мовлення на програми; що він не порушує майнові права авторів, а також власників суміжних прав щодо об`єктів інтелектуальної власності, включених в програму; що він має право надавати права на використання програм шляхом розповсюдження на території України. Для уникнення жодних сумнівів, за цим договором передаються лише права на розповсюдження програм, але не передаються права на використання будь-яких інших об`єктів інтелектуальної власності, що є елементами програм.

З урахуванням встановленої статтею 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину та за відсутності доказів протилежного, судом врахована наявність у позивача прав на укладення та виконання договору, а також наявність у нього майнових суміжних прав організації мовлення на програми, права на використання яких є предметом договору.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України, чинного на час спірних правовідносин, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Умовами пунктів 4.1., 4.2. договору встановлено, що винагорода вважається роялті, яка не оподатковується ПДВ та щомісячна сума винагороди становить 48645,00 грн без ПДВ.

Роялті - це будь-який платіж, отриманий як винагорода за використання або за надання права на використання об`єкта права інтелектуальної власності (підпункт 14.1.225 частини 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Пунктом 2.2. договору сторони узгодили, що передача права на розповсюдження у звітному місяці підтверджується двосторонніми актами прийому-передачі прав, датованими останнім днем звітного місяця, що будуть підписуватись позивачем та відповідачем за кожен звітний місяць. Позивач направляє відповідачу два підписаних зі сторони позивача примірники акту рекомендованим листом або кур`єрською доставкою з повідомленням про вручення. Відповідач зобов`язується протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання акту підписати та повернути позивачу один примірник акту. У випадку, якщо у вказаний строк позивач не отримав від субліцензіата підписаний примірник акту, акт вважається підписаним субліцензіатом та право на розповсюдження програм переданим субліцензіату.

Рішенням Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення №489 від 21.07.2022 анульовано видані ліцензії на мовлення під логотипами «Україна», «НЛО.TV», «Індігоtv» та припинено мовлення телеканалів під цими логотипами.

У зв`язку з чим, 03.08.2022 позивач направив відповідачу на адресу електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1, яка вказана в пункті 3.6.4. договору, додаткову угоду №2 до договору, що передбачає знижки з оплати щомісячної винагороди та скорочує строк дії Договору до 21.07.2022.

Позивачем до матеріалами справи надані роздруківки спілкування з відповідачем у період 2022-2023 років, яке відбувалось шляхом листування електронною поштою, з використанням адреси електронної поштои відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Доказом надсилання додаткової угоди №2 до договору в матеріалах справи є надана позивачем роздруківка електронного листа (том 1, аркуш справи № 26).

Як вбачається з роздруківок електронного спілкування позивача з відповідачем, знижка пов`язана з подією повномасштабного вторгнення РФ на територію України 24.02.2022 та запровадження правового режиму воєнного стану в Україні.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на електронну пошту відповідача було відправлено акт звірки та запропоновано підготувати графік погашення заборгованості до кінця 2023 року.

Стосовно інформації в позовній заяві про те, що 15.06.2023 позивачем на електронну адресу відповідача, в порядку досудового врегулювання спору, направлено претензію, проте, відповіді не отримано, суд зазначає таке.

Позивачем надана суду копія претензії вих. №АС 132458/2021 від 12.06.2023 про сплату заборгованості за договорами, отримувачем зазначено відповідача (том 1, аркуш справи № 8).

За наданою позивачем до метеріалів справи роздруківкою електронного листування за 15.06.2023 позивач зазначає про відсутність сплати за договорами та висловлює прохання ознайомитись з прикріпленими документами.

Судом враховане, що відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.06.2023 у справі №916/3027/21 зазначила, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах.

З урахуванням наданих суду матеріалів цієї справи, суду доведено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 є офіційною електронною адресою, яка використовується відповідачем у правовідносинах з позивачем за договором, що, зокрема, передбачено пунктом 3.6.4. договору та підтверджується змістом фактичного листування сторін.

За таких обставин і з огляду на відсутність у матеріалах справи заперечень відповідача щодо цих обставин, суд вважає, що надані позивачем роздруківки електронного листування є належними та допустимими доказами наявності вказаних у цьому листуванні обставин та передачі прикріплених до них документів.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивачем до матеріалів справи надані акти прийому-передачі прав за спірні періоди: січень-лютий та червень-липень 2022 року, а саме: №39 від 31.01.2022 за період 01.01.2022-31.01.2022 на суму 48645,00 грн, №1343 від 28.02.2022 за період 01.02.2022-28.02.2022 на суму 48645,00 грн, №6612 від 30.06.2022 за період 01.06.2022-30.06.2022 на суму 12161,00 грн, №7807 від 21.07.2022 за період 01.07.2022-21.07.2022 на суму 4315,00 грн, які підписані обома сторонами та скріплені відбитками їх печаток, без зауважень.

Відтак, відповідно до пункту 4.5. договору строк виконання грошових зобов`язань з оплати роялті настав: а саме: за актом №39 від 31.01.2022 за період 01.01.2022-31.01.2022 на суму 48645,00 грн - до 15.02.2022 (з 16.02.2022 це зобов`язання є простроченим), за актом №1343 від 28.02.2022 за період 01.02.2022-28.02.2022 на суму 48645,00 грн - до 15.03.2022 (з 16.03.2022 це зобов`язання є простроченим), за актом №6612 від 30.06.2022 за період 01.06.2022-30.06.2022 на суму 12161,00 грн - до 15.07.2022 (з 16.07.2022 це зобов`язання є простроченим), за актом №7807 від 21.07.2022 за період 01.07.2022-21.07.2022 на суму 4315,00 грн - до 15.08.2022 (з 16.08.2022 це зобов`язання є простроченим).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частиною першою статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктами 4.5. та 4.6. Договору встановлено, що субліцензіат до 15 числа місяця, наступного за звітним, зобов`язується перераховувати на відповідний поточний рахунок ліцензіата винагороду за звітний місяць в розмірі, що визначається згідно з пунктом 4.2. договору, на підставі рахунку-фактури ліцензіата за звітний місяць. Зобов`язання субліцензіата з оплати винагороди за відповідний звітний місяць вважаються виконаними у момент зарахування повної суми грошових коштів на відповідний поточний рахунок ліцензіата.

Підпунктом 3.7.9. пункту 3.7. договору сторони узгодили, що субліцензіат зобов`язується вчасно та у повному обсязі проводити розрахунки з ліцензіатом згідно з умовами цього договору.

Відповідач належних до допустимих доказів здійснення оплати позивачу винагороди за договором за періоди січень-лютий 2022 року та червень-липень 2022 року у розмірі 113766,00 грн або обґрунтованих заперечень щодо вищенаведених обставин - не надав.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина третя статті 13, частина перша статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За вказаних обставин, в результаті оцінки судом поданих доказів, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем належними і допустимими доказами, що станом на час розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем з оплати роялті за користування невиключними суміжними правами за субліцензійним договором № УНІ-132453/2021від 24.12.2021 становить 113766,00 грн.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 113766,00 грн підлягають задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат

Позивач також заявляє до стягнення з відповідача пеню у розмірі 21038,67 грн, 3% річних у розмірі 5329,84 грн та інфляційні втрати у розмірі 26090,55 грн.

Пунктом 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За частиною першою статті 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частина третя статті 549 Цивільного кодексу України вказує, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 5.3. договору сторони узгодили, що у випадку несвоєчасної виплати субліцензіатом на рахунок ліцензіата винагороди, або її частини, відповідно до умов розділу 4 цього договору, ліцензіат має право нарахувати, а субліцензіат зобов`язується сплатити на відповідний рахунок ліцензіата пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від розміру несвоєчасно сплаченої винагороди за кожен день прострочення.

Позивач у Додатку № 1 до позову (розрахунок штрафних санкцій) вказує «Розрахунок пені відповідно до п. 5.3 Договору станом на 30.11.2023 року», а саме:

1) пеня за несвоєчасну сплату винагороди в сумі 48645,00 грн за січень 2022 року становить:

у період 16.02.2022 - 02.06.2022 в розмірі 2852,06 грн,

у період 03.06.2022 - 15.08.2022 в розмірі 4931,14 грн,

усього - 7783,20 грн;

2) пеня за несвоєчасну сплату винагороди в сумі 48645,00 грн за лютий 2022 року становить:

у період 16.03.2022 - 02.06.2022 в розмірі 2105,73 грн,

у період 03.06.2022 - 15.09.2022 в розмірі 6996,88 грн,

усього - 9102,61 грн;

3) пеня за несвоєчасну сплату винагороди в сумі 12161,00 грн за червень 2022 року становить:

у період 16.07.2022 - 15.01.2023 в розмірі 3065,24 грн;

4) пеня за несвоєчасну сплату винагороди в сумі 4315,00 грн за липень 2022 року становить:

у період 16.08.2022 - 15.02.2023 в розмірі 1087,62 грн.

Відтак, за розрахунком позивача, загальний розмір пені за несвоєчасну сплату винагороди за договором - 21038,67 грн.

Судом врахована відповідність цього розрахунку вищевикладеним вимогам договору та чинного законодавства, а також вищевказаним висновкам суду про дати початку періодів заборгованості щодо кожного з актів, за перерахунком судом, цей розрахунок є арифметично правильним, відтак, позовна вимога про стягнення 21038,67 грн пені підлягає повному задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що у розрахунку інфляційних втрат позивачем арифметично неправильно здійснений розрахунок на суму 26090,55 грн, за розрахунком суду правильний розмір за заявлений позивачем період складає 26789,81 грн, зважаючи на те, що в силу частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України суд не може виходити за межі позовних вимог, позов у цій частині підлягає задоволенню повністю, у заявленому позивачем розмірі - 26090,55 грн.

Позивач заявляє до стягнення 3% річних у розмірі 5329,84 грн, хоча навіть здійснений ним розрахунок за окремими актами становить більшу суму (5779,84 грн), за розрахунком суду правильним розміром 3 % річних за заявлений позивачем період складає 5779,90 грн, зважаючи на те, що в силу частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України суд не може виходити за межі позовних вимог, позов у цій частині підлягає задоволенню повністю, у заявленому позивачем розмірі - 5329,84 грн.

Результати розгляду справи

Згідно із статтею 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані суду докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог.

Судовий збір за подання позовної заяви в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача повністю.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 13, 73, 74, 77-79, 86, 129, 232, 237, 238, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Група Україна» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОРСІЯСІН» (04050, місто Київ, вулиця Іллєнка Юрія, будинок 2-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Група Україна» (03056, місто Київ, вулиця Борщагівська, будинок 152-Б, ) 113766,00 грн (сто тринадцять тисяч сімсот шістдесят шість гривень) заборгованості за Субліцензійним договором № УНІ-132453/2021 від 24.12.2021, 21038,67 грн (двадцять одна тисяча тридцять вісім гривень шістдесят сім копійок) пені, 26090,55 грн (двадцять шість тисяч дев`яносто гривень п`ятдесят п`ять копійок) інфляційних втрат, 5329,84 грн (п`ять тисяч триста двадцять дев`ять гривень вісімдесят чотири копійки) 3% річних та 2684,00 грн (дві тисячі вісімдесят чотири гривні) витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 21.01.2026.

Суддя С.О. Саванчук