ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/4004/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

розглянувши матеріали позовної заяви (вх. № 4004/25 від 12.11.2025)

за позовом Відділу освіти виконавчого комітету Золотоніської міської ради (19700, Черкаська область, місто Золотоноша, вулиця Шевченка , будинок 70; ),

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АС» (61057, місто Харків, вулиця Пушкінська, будинок 2А; ),

про стягнення суми грошових коштів в розмірі 65 448,62 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Відділ освіти виконавчого комітету Золотоніської міської ради, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою (вх. № 4004/25 від 12.11.2025) до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «АС», з вимогою про стягнення суми грошових коштів в розмірі 65 448,62 грн. Підставою позову визначено договір поставки природного газу № 591 (20)Б від 21.01.2020 року.

Позов обґрунтований тим, що у Додатковій угоді № 3 від 17.11.2020 до Договору відсутнє належне документальне підтвердження щодо коливання (збільшення) ціни газу на ринку, що було б підставою для збільшення ціни за 1 000 куб. м., що призвело до зайвої сплати коштів Відділом освіти за природний газ за КПКВК 0611010 за КЕКВ 2274 за грудень 2020 року на суму 65 448,62 грн (з ПДВ).

Також, позивач просить покласти на відповідача судові витрати, що складаються із суми судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6544,00 грн.

14.11.2025 ухвалою Господарського суду Харківської області позовну заяву Відділу освіти виконавчого комітету Золотоніської міської ради (вх. № 4004/25 від 12.1.2025) залишено без руху. Встановлено позивачу для усунення недоліків позовної заяви 10-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання до Господарського суду Харківської області: - обґрунтованого розрахунку суми 65 448,62 грн, що заявлена до стягнення; - актів прийому-передачі: - б/д №317 за лютий 2020 року в обсязі 62,79695 тис.куб.м. на загальну суму 326 481,35 грн; - б/д №515 за березень 2020 року в обсязі 18,15269 тис.куб.м. на загальну суму 94 646,39 грн; - б/д №722 за квітень 2020 року в обсязі 0,02534 тис.куб.м. на загальну суму 132,12 грн; - від 09.11.2020 №1539 за жовтень 2020 року в обсязі 13,74214 тис.куб.м. на загальну суму 76 344,85 грн; - від 02.12.2020 №1683 за листопад 2020 року в обсязі 49,52619 тис.куб.м. на загальну суму 307 429,86 грн; - від 15.12.2020 №1971 за грудень 2020 року в обсязі 89,00 тис.куб.м. на загальну суму 552 460,38 гривень та доказів оплати 65 448,62 грн.

24.11.2025 ухвалою Господарського суду Харківської області прийнято до розгляду позовну заяву Відділу освіти виконавчого комітету Золотоніської міської ради (вх. № 4004/25 від 12.11.2025) та відкрито провадження у справі № 922/4004/25. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження разом із доказами їх надіслання (надання) позивачу згідно зі ст. 250, 251 ГПК України.

Зазначену ухвалу відповідно до вимог ст. 122 ГПК України вчасно офіційно оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та її копію в порядку ч. 2-4 ст. 120 та ч. 5 ст. 242 ГПК України направлено відповідачу в електронний кабінет системи «Електронний Суд» та доставлено 24.11.2025 о(б) 19:30.

Відповідно до абз. 2 п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи день доставлення ухвали в кабінет відповідача (24.11.2025 о(б) 19:30), то останній мав право подати відзив до 09.12.2025 року (включно).

За змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом, а всі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Відповідно до інформації, наявної у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвала Господарського суду Харківської області від 24.11.2025 у справі № 922/4004/25 направлена судом до зазначеного реєстру 24.11.2025 та оприлюднена 25.11.2025 року.

Виходячи із системного аналізу положень частини третьої статті 2, частин першої, другої статті 42 ГПК України, до сторін та учасників справи застосовуються єдині принципи судочинства, а учасники справи є рівними у своїх правах. Водночас, статтею 42 ГПК України передбачено, що учасники справи мають не лише права, але й обов`язки, дотримання або недотримання яких безпосередньо впливає на результат розгляду справи судом. Згідно частини першої статті 61 ГПК України, зазначені права та обов`язки поширюються також і на представника учасників у справі та можуть бути обмежені лише у випадках, передбачених частиною другою статті 61 ГПК України.

Отже, учасники справи повинні не лише користуватися наданими їм процесуальними правами, але й чітко виконувати передбачені процесуальним законом обов`язки, що у свою чергу повинно забезпечити справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спору судом.

Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989).

Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач, є належно повідомленим про відкриття провадження у даній справі, оскільки ухвалу суду було направлено до електронного кабінету системи «Електронний Суд», а також ухвала опублікована в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідач у строк, встановлений ГПК України, а саме до 09.12.2025 року не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

У відповідності до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України, в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Тобто, подання відповідачем відзиву на позовну заяву є правом, а не обов`язком учасника справи, а отже його відсутність не може бути підставою для невиправданого затягування судового розгляду справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є розумність строків розгляду справи судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 10, 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 42, ч. 1 ст. 43 ГПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

На підставі викладеного, враховуючи, що судом вчинено всіх необхідних заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи, та враховуючи, що подання відзиву на позовну заяву є правом (а не обов`язком) відповідача, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи в разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин, а також враховуючи, що позивачем у позовній заяві досить повно висловлено та обґрунтовано свою позицію по суті заявлених ним позовних вимог і в матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для прийняття обґрунтованого та об`єктивного рішення по даній справі, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу й порушення прав учасників справи щодо розгляду спору впродовж розумного строку, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності відзиву відповідача за наявними у справі матеріалами.

Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до частини 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Суд констатує про те, що ним було дотримано строки розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, всебічно та повно перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив таке.

Як зазначено у позовній заяві, 21.01.2020 між Відділом освіти виконавчого комітету Золотоніської міської ради (позивач, споживач за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АС» (відповідач, постачальник за договором) був укладений Договір поставки природного газу № 591 (20)Б від 21.01.2020 (надалі «Договір»).

Відповідно до пункту 1.1. Договору Товариство з обмеженою відповідальністю «АС» - постачальник за договором, зобов`язалося передати у 2020 році у власність Відділу освіти - споживачу за договором, природний газ (ДК 021:20-6 газове паливо), а споживач зобов`язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором. Річний плановий обсяг постачання природного газу 350 000 куб.м.

Згідно з пунктом 2.2. Договору ціна газу становить 4 332,50 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 866,50 грн, всього з ПДВ 5 199,00 гривень. Ціна, зазначена в пункті 2.2. Договору може змінюватись протягом дії договору не більше ніж на 10 відсотків, у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. Зміна ціни на газ узгоджується шляхом підписання додаткових угод до цього договору.

Загальна сума вартості цього договору становить 1 819 650,00 грн, в т.ч. ПДВ 303 275,00 грн (пункт 2.1. Договору).

Відповідач направив позивачу лист № 486/04 від 19.03.2020 в якому постачальник зазначив, що враховуючи зміни до законодавства в частині набрання чинності окремих нормативно-правових актів, а саме постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 3013 від 24.12.2019 року «Про встановлення тарифів для ТОВ «Оператор ГТС України» на послуги транспортування природного газу для точок входу і точок виходу на регуляторний період 2020-2024 роки» з 01 березня 2020 року застосовується коефіцієнт, при замовленні потужності на добу наперед на рівні 1,10 умовних одиниць.

Додатковою угодою № 1 від 23.03.2020 внесено зміни до пункту 2.2. Договору: ціна за 1000,0 кубічних метрів газу з 01.03.2020 року з врахуванням вартості плати за потужність складає 5 213,90 грн (з ПДВ).

20.10.2020 між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду № 2 до Договору, відповідно до якої змінено ціну за одиницю товару (природний газ) за Договором та зменшено загальну кількість товару, у зв`язку з чим внесені зміни у пункти 1.2., 2.2. Договору, а саме: постачальник передає споживачу газ в обсягах 327 306,460 куб.м. Ціна за 1000 кубічних метрів газу з 22.10.2020 року становить 4 735,95 грн, крім того ПДВ (20%) 947,19 грн, що разом складає 5 683,14 гривень.

Відповідач направив позивачу експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати № О-745 від 27.10.2020 в якому зазначено інформацію про середньозважену ціну природного газу станом на 27.10.2020.

17.11.2020 між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду № 3 до Договору, відповідно до якої змінено ціну за одиницю товару природний газ за Договором та зменшено загальну кількість товару, у зв`язку з чим внесені зміни у пункти 1.2., 2.2. Договору, а саме: постачальник передає споживачу газ в обсягах 307 710,832 куб.м. Ціна за 1000 кубічних метрів газу з 01.11.2020 року становить 5 172,85 грн, крім того ПДВ (20%) 1 034,57 грн, що разом складає 6 207,42 гривень.

Відповідач направив лист позивачу № 1685/04 від 03.11.2020 щодо обґрунтованості в необхідності підвищення ціни. На підтвердження зростання ціни на газ відповідач до листа № 1685/04 від 03.11.2020 додав експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати від 02.11.2020 № О-762.

Відповідач направив позивачу лист № 1989/04-51 від 05.11.2020, в якому просить підписати додаткову угоду про взаємну відсутність претензій.

Додаткова угода № 4 підписана 30.12.2020.

Виконуючи зобов`язання за договором відповідач передав, а позивач прийняв природний газ за актами прийому-передачі:

- б/д №317 за лютий 2020 року в обсязі 62,79695 тис.куб.м. на загальну суму 326 481,35 грн;

- б/д №515 за березень 2020 року в обсязі 18,15269 тис.куб.м. на загальну суму 94 646,39 грн;

- б/д №722 за квітень 2020 року в обсязі 0,02534 тис.куб.м. на загальну суму 132,12 грн;

- від 09.11.2020 №1539 за жовтень 2020 року в обсязі 13,74214 тис.куб.м. на загальну суму 76 344,85 грн;

- від 02.12.2020 №1683 за листопад 2020 року в обсязі 49,52619 тис.куб.м. на загальну суму 307 429,86 грн;

- від 15.12.2020 №1971 за грудень 2020 року в обсязі 89,00 тис.куб.м. на загальну суму 552 460,38 гривень.

Позивач посилається на частину 1 статті 43 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог частини 4 статті 41 цього Закону (у відповідній редакції). У частині 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі.

Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі тощо.

Як зазначає позивач, підставою для укладення Додаткової угоди № 2 від 20.10.2020 є експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати №О-745 від 27.10.2020, в якому зазначено інформацію про середньозважену ціну природного газу станом на 27.10.2020. Підставою для укладення Додаткової угоди № 3 від 17.11.2020 є експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати №О-762 від 02.11.2020, в якому зазначено, що завданням експертизи є надання довідково-інформаційної інформації про середньозважені ціни на природний газ за результатами електронних біржових торгів на ТБ Українська енергетична біржа станом на 02.11.2020. Період який порівнюється у Експертному висновку № О-745 та № О-762 однаковий, тобто підняття ціни відбулось на підставі порівняння цін за один і той самий період.

Експертний висновок від 02.11.2020 № О-762, виданий Черкаською торгово-промисловою палатою, не містить даних про коливання сердньоринкової ціни за одиницю товару в бік збільшення станом на 17.11.2021 року відносно розміру середньозваженої ціни на природний газ на попередні дати (20.10.2020 підписання Додаткової угоди № 2). Проте, згідно пункту 2.5. Договору № 591, істотні умови договору змінюються у разі коливання ціни такого товару на ринку. Постачальник разом з письмовою пропозицією щодо внесення змін до Договору повинен надати оригінали документів, передбачених умовами цього пункту (або їх копії, що належним чином завірені органами, що видали такі документи, або нотаріально завірені копії таких документів), що підтверджують коливання ціни на товар в бік збільшення. Документ, що підтверджує збільшення ціни товару, повинен містити дані щодо середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару на день укладення Договору (допускається надання документального підтвердження щодо середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару в межах 10 днів щодо дати укладення Договору) та середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару на момент письмового звернення Постачальника щодо збільшення ціни.

Позивач зазначає, що згідно із імперативною нормою, встановленою у пункті 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

У позові зазначено, що позивач, який мав беззаперечне право на отримання газу по ціні, визначеній в укладеному сторонами Договорі постачання природного газу від 21.01.2020, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо необґрунтованих пропозицій про збільшення ціни, підписав додаткові угоди №№ 2,3, внаслідок чого ціна 1000 куб.м. газу збільшилась на 16,24%, а обсяг поставки газу за договором зменшився.

Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин, не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України «Про публічні закупівлі» нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Водночас, відповідно до інформації Примітки експертного висновку Черкаської торгово-промислової палати №О-762 від 02.11.2020, інформація, яка наведена в експертному висновку, має виключно довідковий характер. На переконання позивача, вказаний документ не підтверджує наявність факту коливання ціни на газ в порівнянні з моментом укладання Додаткової угоди № 2 року до Додаткової угоди №3 в частині зміни (збільшення) ціни за одиницю товару, а отже не містить належного обґрунтування для зміни істотних умов договору.

Таким чином, як зазначено у позові, на порушення вимог частини 1 статті 526, частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України; частини 1 статті 193 Господарського кодексу України; пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», пункту 2.5. Договору, укладено Додаткову угоду № 3 від 17.11.2020.

Отже у Додатковій угоді № 3 від 17.11.2020 до Договору відсутнє належне документальне підтвердження щодо коливання (збільшення) ціни газу на ринку, що було б підставою для збільшення ціни за 1 000 куб. м., що призвело до зайвої сплати коштів позивачем за природний газ за КПКВК 0611010 за КЕКВ 2274 за грудень 2020 року на суму 65 448,62 грн (з ПДВ).

Позивачем оплачено відповідачу за Договором вартість товару по ціні більшій, ніж передбачено тендерними документами, протягом грудня 2020 року за рахунок загального фонду на суму 65 448,62 грн, чим порушено пункт 2 частини 5 статті 41 Закону України № 922 та частину 2 статті 632 Цивільного кодексу України та чим завдано матеріальної шкоди (збитків) Відділу освіти виконавчого комітету Золотоніської міської ради на відповідну суму.

Таким чином, як зазначає позивач, у нього наявне право на звернення до суду із позовом.

Надаючи правову кваліфікацію вищевказаним обставинам, що стали предметом спору між сторонами у даній справі, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з такого.

У відповідності до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

У силу положень ч.ч.1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України унормовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 21.01.2020 між Відділом освіти виконавчого комітету Золотоніської міської ради (позивач, споживач за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АС» (відповідач, постачальник за договором) був укладений Договір поставки природного газу № 591 (20)Б від 21.01.2020.

Відповідно до пункту 1.1. Договору Товариство з обмеженою відповідальністю «АС» - постачальник за договором, зобов`язалося передати у 2020 році у власність Відділу освіти - споживачу за договором, природний газ (ДК 021:20-6 газове паливо), а споживач зобов`язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором. Річний плановий обсяг постачання природного газу 350 000 куб.м.

Згідно з пунктом 2.2. Договору ціна газу становить 4 332,50 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 866,50 грн, всього з ПДВ 5 199,00 гривень.

Відповідно до п. 2.5. Договору ціна, зазначена в пункті 2.2. Договору може змінюватись протягом дії договору не більше ніж на 10 відсотків, у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. Зміна ціни на газ узгоджується шляхом підписання додаткових угод до цього договору.

Загальна сума вартості цього договору становить 1 819 650,00 грн, в т.ч. ПДВ 303 275,00 грн (пункт 2.1. Договору).

Згідно із частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В подальшому, між сторонами укладено 3 (три) додаткової угоди, а саме:

- № 1 від 23.03.2020, якою зменшено обсяги постачання газу з 350 000,00 куб.м до 349 179,284 куб.м. та збільшено ціну за 1000 куб.м. з 5199,00 грн з ПДВ до 5213,90 грн з ПДВ, тобто на 00,29%;

- № 2 від 20.10.2020, якою зменшено обсяги постачання газу з 349 179,284 куб.м. до 327306,46 куб.м. та збільшено ціну за 1000 куб.м. з 5213,90 грн з ПДВ до 5683,14 грн, тобто на 9,31%, порівняно із ціною, що первинно встановлена в Договорі (5199,00 грн з ПДВ);

- № 3 від 17.11.2020, якою зменшено обсяги постачання газу з 327306,46 куб.м. до 307710,832 та збільшено ціну за 1000 куб.м. з 5683,14 грн з ПДВ до 6207,42 грн з ПДВ, тобто на 19,40%, порівняно із ціною, що первинно встановлена в Договорі (5199,00 грн з ПДВ).

Тобто, внаслідок укладання додаткової угоди № 3 від 17.11.2020 вартість 1000 куб.м. газу збільшено з 5199,00 грн з ПДВ до 6207,42 грн з ПДВ тобто на 19,40% порівняно із ціною, що первинно встановлена в Договорі (5199,00 грн з ПДВ).

У зв`язку з тим, що Договір укладено внаслідок проведення процедури закупівлі, то на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про публічні закупівлі» (у відповідній редакції, що діяла на момент підписання договору та додаткових угод).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема відповідно до умов договору. Частиною першою статті 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон України "Про публічні закупівлі" не містить виключень з цього правила.

За приписами ч 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції до 19.04.2020) умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі тощо.

Згідно зі статтею 37 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції до 19.04.2020) договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 36 цього Закону.

19.04.2020 вступила в дію нова редакція Закону України "Про публічні закупівлі".

Згідно з частиною 4 статті 41 зазначеного Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції після 19.04.2020) умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції / пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та / або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Відповідно до частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції після 19.04.2020) істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань у повному обсязі, зокрема, крім випадків:

- зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

- збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару па ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, що входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку, що обґрунтоване і документально підтверджене постачальником; ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

В іншому випадку не досягається мета «Про публічні закупівлі», яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.

Чинне законодавство не передбачає переліку документів, які можуть підтверджувати факт коливання цін. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що частина п`ята статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (частина четверта статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" у редакції до 19.04.2020) дає можливість змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10 % та має на меті запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника. Разом з тим ця норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним і збитковим. Документи щодо коливання ціни повинні підтверджувати, чому відповідне підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору за ціною, запропонованою замовнику на тендері та/або чому виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним (подібна за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 915/346/18, від 12.02.2020 у справі № 913/166/19, від 21.03.2019 у справі № 912/898/18, від 25.06.2019 у справі № 913/308/18, від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18, від 11 жовтня 2023 року у справі № 903/742/22).

В постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 червня 2021 року у справі № 927/491/19, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 липня 2021 року у справі № 922/2030/20 викладено правову позицію, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну, постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції). Виключно коливання цін на ринку пального не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23 листопада 2023 року у справі № 917/1009/22.

Як зазначає позивач, підставою для укладення Додаткової угоди № 3 від 17.11.2020 є експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати №О-762 від 02.11.2020, в якому зазначено, що завданням експертизи є надання довідково-інформаційної інформації про середньозважені ціни на природний газ за результатами електронних біржових торгів на ТБ Українська енергетична біржа станом на 02.11.2020. Період який порівнюється у Експертному висновку № О-745 та № О-762 однаковий, тобто підняття ціни відбулось на підставі порівняння цін за один і той самий період.

Разом з тим, наданий документ не може виступати в якості належного і беззаперечного підтвердження коливання ціни на природний газ на ринку та не може бути розцінений, як достатнє обґрунтування необхідності внесення змін до договору про закупівлю природного газу в частині збільшення вартості ціни.

Експертний висновок від 02.11.2020 № О-762, виданий Черкаською торгово-промисловою палатою, не містить даних про коливання сердньоринкової ціни за одиницю товару в бік збільшення станом на 17.11.2021 року відносно розміру середньозваженої ціни на природний газ на попередні дати (20.10.2020 підписання Додаткової угоди № 2). В експертному висновку Черкаської торгово-промислової палати №О-762 від 02.11.2020, зокрема, не наведено розрахунок вартості природного газу станом на попередні календарні дати окремо, у тому числі на дату укладання договору, дату підписання сторонами додаткової угоди та дані про відсоток коливання ціни на ринку у вказані періоди.

Крім того, у цьому експертному висновку зазначено, що замовник приймає відповідальність за будь-які фінансові показники, які пов`язані з вартістю товару, що є предметом дослідження. Інформація, яка надана в експертному висновку, має виключно довідковий характер.

Тобто, наданий Експертний висновок від 02.11.2020 № О-762, виданий Черкаською торгово-промисловою палатою, не підтверджує обґрунтувань збільшення ціни на ринку.

З вищезазначеного вбачається, що сторонами було порушено п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», що діяла станом на день укладення додаткової угоди № 3 від 17.11.2020, а саме ціна за 1000 куб.м. збільшена більше ніж на 10% порівняно із ціною, що вказана в Договорі, а саме: з 5199,00 грн з ПДВ до 6207,42 грн з ПДВ тобто на 19,40% порівняно із ціною, що первинно встановлена в Договорі (5199,00 грн з ПДВ).

При цьому, суд звертає увагу, що як у редакції Закону України «Про публічні закупівлі» до 19.04.2020, так і після 19.04.2020, закон встановлював імперативну заборону односторонньої та довільної зміни істотних умов договору про закупівлю після його підписання, дозволяючи такі зміни лише у чітко визначених винятках (зокрема, збільшення ціни за одиницю товару не більш ніж на 10% у разі коливання ринкової ціни), а наслідком порушення цих вимог у попередній редакції (до 19.04.2020) прямо визнавалася нікчемність відповідного правочину, тоді як у новій редакції (після 19.04.2020) такі правочини (укладені з порушенням заборони щодо збільшення ціни за одиницю товару не більш ніж на 10% у разі коливання ринкової ціни) переведено у категорію правочинів, які можуть визнаватися недійсними в судовому порядку, тобто не передбачені законом нікчемними.

Стаття 215 ЦК України встановлює, що:

- підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1);

- недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (ч. 2);

- якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3).

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Отже, ЦК України передбачає поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані. Так, за ступенем недійсності правочину вони поділяються на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні) та відносно недійсні (оспорювані), які можуть бути визнані недійсними, але за певних умов.

Нікчемним (абсолютно недійсним) є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Правочини є безспірно нікчемними, якщо усувається оціночність їх сприйняття і абсолютно зрозуміло, що вони вчинені з таким порушенням закону, яке позначається як підстава їх нікчемності, тому ніякого спору виникнути не може. Нікчемний правочин як завідомо недійсний не підлягає виконанню. На нікчемність правочину мають право посилатися і вимагати в судовому порядку застосування наслідків його недійсності будь-які заінтересовані особи.

У свою чергу оспорюваними є правочини, які ЦК України не визнає в імперативній формі недійсними, а лише допускає можливість визнання їх недійсними в судовому порядку за вимогою однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи.

Таким чином, оспорюваним є правочин, який недійсний в силу визнання його таким судом на вимогу сторони чи заінтересованої особи. Оспорювані правочини викликають передбачені ними правові наслідки до тих пір, доки вони не оскаржені, однак якщо вони заперечуються (оскаржуються) стороною чи заінтересованою особою, то суд за наявності відповідних підстав визнає їх недійсними з моменту їх вчинення.

На відміну від нікчемного оспорюваний правочин на момент вчинення породжує для його сторін цивільні права та обов`язки, тому припускається дійсним. Водночас порушення умов дійсності правочинів в момент вчинення, як вже зазначалося, надає можливість одній зі сторін чи заінтересованій особі звернутися до суду з позовом про визнання такого правочину недійсним. Тобто якщо правочин не оспорюється, то є дійсним і створює відповідні юридичні наслідки.

Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25.03.2021 у справі № 911/2961/19.

Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Водночас, в силу припису ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зроблено висновок, що ст. 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Необхідно зауважити, що статтею 16 ЦК України, визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, статтею 20 ГК України.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 27.07.2021 у справі № 910/9177/20, від 21.09.2021 у справі № 910/2920/20 (910/14219/20).

Враховуючи вищевикладене, суд відхиляє доводи позивача щодо нікчемності додаткової угоди № 3 від 17.11.2020 до Договору у зв`язку з тим, що на час її укладення діяла вже наступна редакція Закону України «Про публічні закупівлі» (з 19.04.2020), яка не передбачала нікчемності такої угоди з наведених позивачем підстав, а переводила їх у категорію правочинів, які можуть визнаватися недійсними в судовому порядку.

Водночас, в межах цієї справи, позивач заявив лише вимогу про стягнення коштів без визнання додаткової угоди недійсною. Як вже зазначалося, відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з тим, що позивач у позовній заяві послався на нікчемність додаткової угоди № 3 від 17.11.2020 до Договору, що укладалася сторонами на час дії редакції Закону України «Про публічні закупівлі» від 15.08.2020, яка не передбачала нікчемності такої угоди з наведених позивачем підстав, а переводила їх у категорію правочинів, які можуть визнаватися недійсними в судовому порядку.

З огляду на наведені законодавчі приписи, суд вважає, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із відповідним позовом про спростування відповідних правочинів та застосування наслідків такої недійсності, зокрема стягнення надмірно (безпідставно) сплачених грошових коштів, тощо.

Втім, як вже було вказано вище, в межах даної справи позивачем не заявлялось відповідних вимог про визнання правочину недійсними.

Суд також зазначає, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Таким чином, суд прийшов до висновку про повну відмову у задоволенні позовних вимог.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про повну відмову в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, покладаються на нього.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року). Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст. 256,257 ГПК України.

Повний текст рішення складено і підписано 22.01.2026 року.

СуддяН.А. Новікова