ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року Справа № 903/618/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Кужель Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дубечненської сільської ради на рішення Господарського суду Волинської області від 06 вересня 2023 року по справі №903/618/23 (суддя Кравчук А.М.)

час та місце ухвалення рішення: 6 вересня 2023 року; м. Луцьк, пр. Волі, 54а; повний текст рішення складено 12 вересня 2023 року

за позовом Волинської обласної прокуратури

в інтересах держави в особі Ковельської районної державної адміністрації

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України

до:

Відповідача 1 Дубечненської сільської ради

Відповідача 2 Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області

про скасування рішень, державної реєстрації земельної ділянки та її повернення

за участю представників:

від Прокурора - Гіліс І.В.;

від Позивача, Відповідача 1 та Відповідача 2 - не з`явилися.

ВСТАНОВИВ:

Волинська обласна прокуратура (надалі-Прокурор) в інтересах держави в особі Ковельської районної державної адміністрації (надалі Позивач) звернулася до Господарського суду Волинської області з позовною заявою до Дубечненської сільської ради (надалі Відповідач 1), Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (надалі- Відповідач 2) про:

· визнання незаконним та скасування рішення Відповідача 1 від 18 лютого 2022 року №15/20 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності;

· визнання незаконним та скасування рішення Відповідача 1 від 24 вересня 2021 року №11/8 Про затвердження робочого проекту землеустрою щодо рекультивації земельної ділянки площею 3,409 Га в межах с. Кримне;

· усунення перешкод державі в особі Позивача у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 Га, з цільовим призначенням земельні ділянки запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), категорією земель землі сільськогосподарського призначення в державному земельному кадастрі;

· зобов`язання Відповідача 1 повернути Позивачу земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 Га.

В справі брала участь Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України (надалі Третя особа).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з листа ДП «Ковельське лісове господарство» від 15 вересня 2022 року №02-17/659-22 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 Га частково накладається на землі державного лісового фонду Третьої особи (квартал 28 виділ 38) Любохинівське лісництво.

Прокурор вказав, що під час інвентаризації неправильно визначено цільове призначення земельної ділянки, як землі сільськогосподарського призначення, при тому, що вказана земельна ділянка частково належить до земель лісогосподарського призначення, оскільки охоплена матеріалами лісовпорядкування. Прокурор вважає, що подальша наявність відомостей щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0341 в Державному земельному кадастрі порушуватиме принципи об`єктивності, достовірності, повноти відомостей та унеможливить відновлення порушеного права держави, у власності якої повинна перебувати спірна земельна ділянка, оскільки реєстрація у Державному земельному кадастрі частини земельної ділянки з цільовим призначенням землі запасу сільськогосподарського призначення відноситиме її в подальшому до земель комунальної форми, що надасть право Відповідачу 1 у будь який час внести відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 6 вересня 2023 року позов задоволено повністю (том 3, а.с. 220-228). Визнано незаконним та скасувано рішення Відповідача 1 від 18 лютого 2022 року №15/20 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності. Визнано незаконним та скасовано рішення Відповідача 1 від 24 вересня 2021 року №11/8 Про затвердження робочого проекту землеустрою щодо рекультивації земельної ділянки площею 3,409 Га в межах с. Кримне. Усунуто перешкоди державі в особі Позивача у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 Га, з цільовим призначенням земельні ділянки запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), категорією земель землі сільськогосподарського призначення в державному земельному кадастрі. Зобов`язано Відповідача 1 повернути Позивачу земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 Га.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що вилучати земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб мав право виключно Кабінет Міністрів України та що станом на час прийняття рішень Відповідача 1 від 18 лютого 2022 року №15/20 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності та від 24 вересня 2021 року № 11/8 Про затвердження робочого проекту землеустрою щодо рекультивації земельної ділянки площею 3,4090 Га в межах с. Кримне у відповідності до вимог статтей 122, 149 Земельного кодексу України питання щодо вилучення земель лісогосподарського призначення та розпорядження такими ділянками належали до компетенції Позивача, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться у межах населеного пункту.

Відтак, суд першої інстанції виснував, що спірну земельну ділянку неправомірно віднесено (інвентаризовано) до земель сільськогосподарського призначення та в подальшому передано Відповідачу 1.

Суд першої інстанції вказав, що рішення Відповідача 1 від 18 лютого 2022 року № 15/20 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності, від 24 вересня 2021 року № 11/8 Про затвердження робочого проекту землеустрою щодо рекультивації земельної ділянки площею 3,409 Га в межах с. Кримне, якими частково земельна ділянка лісогосподарського призначення віднесена до земель сільськогосподарського призначення та щодо якої прийнято рішення про її рекультивацію, підлягають визнанню незаконними та скасуванню в порядку, визначеному статтями 16, 21, 393 Цивільного кодексу України та статтями 152, 155 Земельного кодексу України.

З позиції місцевого господарського суду під час інвентаризації неправильно визначено цільове призначення земельної ділянки, як землі сільськогосподарського призначення, при тому, що вказана земельна ділянка частково належить до земель лісогосподарського призначення, оскільки охоплена матеріалами лісовпорядкування.

Суд першої інстанції також вказав, що подальша наявність відомостей щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0341 в Державному земельному кадастрі порушуватиме принципи об`єктивності, достовірності, повноти відомостей та унеможливить відновлення порушеного права держави, у власності якої повинна перебувати спірна земельна ділянка, оскільки реєстрація у Державному земельному кадастрі частини земельної ділянки з цільовим призначенням землі запасу сільськогосподарського призначення відноситиме її в подальшому до земель комунальної форми, що надасть право Відповідачу 1 у будь який час внести відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Суд першої інстанції виснував, що у зв`язку із прийняттям рішення від 18 лютого 2022 року № 15/20 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності, внесенням відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру частина спірної земельної ділянки може використовуватись як земля сільськогосподарського призначення та бути переданою фізичним чи юридичним особам у власність та користування, проте в силу наведених вище вимог законодавства вона не може перебувати у приватній чи комунальній власності, оскільки частина її перебуває в користуванні державного підприємства. З огляду на викладене суд вважав доведеним порушення права та законних інтересів держави та вважав, що вони підлягають захисту шляхом зобов`язання Відповідача 1 повернути спірну земельну ділянку до державної власності, після чого останньою буде вжито заходів до скасування її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі. Судом при цьому констатовано, що вказана вимога є похідною від вимоги про скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки.

Що ж стосується обставин представництва Прокурором інтересів держави в особі Позивача, то суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказав, що Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Зазначив, що якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Місцевий господарський суд пояснив, що повноваження Прокурора на звернення до суду підтверджені матеріалами справи, зокрема листами Волинської обласної прокуратури від 13 березня 2023 року, 29 березня 2023 року (том 2, а.с. 179-181, 184-185), Позивача від 20 березня 2023 року, 11 квітня 2023 року.

Не погоджуючись із висновками суду першої інстанції Відповідач 1 звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 6 вересня 2023 року в справі № 903/618/23 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідач 1 вважає, що вказане рішення є необґрунтованим, та що судом порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Скаржник зазначив, що землі, які перебували в користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств в постійному користуванні державним лісгоспам не передавались, а передавачись під охорону і захист, тому були включені в матеріачи землевпорядкування, у якому плануються об`єми лісовідновлення, лісорозведення та проектуються лісогосподарські заходи. Виходячи з зазначеного, Відповідач 1 стверджував, що передачі земель лісового фонду на підставі розроблених проектів відведення, дозвіл на які наданий рішенням Волинської обласної ради від 18 серпня 2000 року №13/2, в постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України не було.

Окрім цього, Відповідач 1 зазначив, що визначити чи розташована земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0341 в межах земель лісогосподарського призначення, не вбачається можливим, оскільки координати поворотних точок (кутів) окружних меж, є координатами умовної системи координат, яка не має прив`язки до пунктів державної геодезичної мережі або геодезичних мереж згущення.

В той же час Відповідач 1 стверджує, що з цих питань, а також з метою визначення відсотку (площі) накладання земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 Га на землі лісового фонду Прокурором (Позивачем) в порядку підготовки позовної заяви повинна була б бути проведена земельно-технічна експертиза, яка відсутня у даній справі.

Апелянт звертає увагу, що представник з огляду на вказане Відповідач 1 звертався до суді першої інстанції з письмовим клопотання про призначення судової комплексної земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою та клопотанням про повернення суду до стадії підготовчого проваження (у задоволенні якого відмовлено судом першої інстанції протокольною ухвалою з підстав, пропуску процесуального строку звернення з таким клопотанням).

Відтак, подаючи апеляційну скаргу представник Відповідача 1 просив призначити по справі земельно-технічну експертизу з метою з`ясування питань щодо належності земельної ділянки до земель лісового фонду на час передачі її у власність.

30 жовтня 2023 року на адресу апеляційного господарського суду від Прокурора надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Прокурор просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Прокурор вказав, що доводи представника Відповідача 1 про неможливість доведення факту розташування земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0341 в межах земель лісогосподарського призначення не заслуговують на увагу, оскільки координати поворотних точок (кутів) окружних меж, є координатами умовної системи координат, яка не має прив`язки до пунктів державної геодезичної мережі, будуються без урахування відомостей, які на даний час можливо отримати із державних систем інформації про земельний кадастр в цілому, окремих земельних ділянок, земельних ділянок, що охоплюються матеріалами лісовпорядкування та їх співвідношення, у разі внесення до Державного земельного кадастру інформації про земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка в той же час розташовуватиметься у межах землі, якою користується державне підприємство на підставі матеріалів лісовпорядкування. В той же час Прокурор звертає увагу, що до позову долучено викопіювання з Національної системи геопросторових даних, з якої вбачається розташування частини спірної земельної ділянки в межах земель лісогосподарського призначення, а також викопіювання з Геопорталу Ліси України.

Також Прокурор вказав на відсутність підстави для проведення земельної експертизи, оскільки необхідність встановлення відсотку такого накладення з його позиції спрямовані лише затягування розгляду справи, так як встановлення достовірного відсотку накладення не впливатиме на сам факт його наявності. Позовна вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі на переконання Прокурора забезпечить можливість кожній із сторін справи сформувати нові дві земельні ділянки із вірною категорією земель та цільовим призначенням.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13 грудня 2023 року у справі № 903/618/23 клопотання Відповідача 1 про призначення у справі №903/618/23 судової земельно-технічної експертизи - задоволено.

Призначено по справі №903/618/23 судову земельно-технічну експертизу.

На вирішення земельно-технічної експертизи (судовим експертам) поставлено наступні питання: чи знаходилась земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 Га в межах с. Кримне, станом на момент її віднесення до земель сільськогосподарського призначення (станом на моммент розробленння технічної документації відпоідно до рішення Дубечненської сільської ради від 30 вересня 2020 року №62/33) в межах (у складі) земель лісогосподарського призначення? якщо спірна земельна ділянка знаходилася в межах (у складі) земель лісогосподарського призначення, то чи накладалась земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 Га на землі лісового фонду, сільськогосподарського призначення (категорія земель Ліси та інші лісовкриті площі) чи інші земельні ділянки іншої категорії земель, станом на момент її відведення або на землі, що знаходились у користуванні ДП Старовижівське АГ та в якій частині?

Водночас вказаною ухвалою зупинино апеляційне провадження по справі №903/618/23 на час проведення експертизи до надходження висновку судової експертизи та повернення матеріалів справи №903/618/23 до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 30 січня 2024 року зобов`язано сторонам в строк до 14 лютого 2024 року надати суду письмові пояснення щодо погодження строку проведення експертизи понад 90 днів, а також: усі правовстановлюючі документи та документацію із землеустрою на землі лісогосподарського призначення ДП «Старовижівське ЛГ»; технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації у повному складі на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 Га що знаходиться в межах с. Кримне; оригінал або належним чином оформлену копію каталогу координат в системі СК-63 або УСК-2000 на землі лісогосподарського призначення ДП «Старовижівське ЛГ» (у разі неможливості подати такі документи, вказати підстави такого неподання); інформацію щодо інших суміжних ділянках (кадастрові номери, площа) їх категорію, що межують із земельною ділянкою з кадастровим номером :02:000:0341 (зважаючи на клопотання експерта щодо уточнення зазначення "інші земельні ділянки" по другому питання, потавленому на вирішення експетизи).

3 листопада 2025 року до апеляційного господарського суду надійшов висновок експерта в якому зазначено, що з урахуванням факту неподання сторонами оригіналу або належним чином оформленої копію каталогу координат в системі СК-63 або УСК-2000 на землі лісогосподарського призначення ДП Старовижівське ЛГ (як і не повідомлення експерта про причини неможливості їх подачі) провести експерте дослідження не вбачається за можливе.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 3 листопада 2025 року поновлено провадження за апеляційною скаргою Відповідача 1 на рішення Господарського суду Волинської області від 6 вересня 2023 року по справі №903/618/23. Розгляд апеляційної скарги призначено на 10 грудня 2025 року об 16:00 год.

Поміж тим, ухвалою апеляційного господарського суду від 10 грудня 2025 року, з підстав наведених у даній ухвалі, розгляд апеляційної скарги відкладено на 14 січня 2026 року об 15:20 год.; запропоновано Прокурору, Позивачу, Відповідачам 1 та 2 надати пояснення з приводу висновків, що наведені в експертизі, з урахуванням факту неподання даними сторонами оригіналу або належним чином оформлену копію каталогу координат в системі СК-63 або УСК-2000 на землі лісогосподарського призначення ДП Старовижівське ЛГ (як і не повідомлення експерта про причини неможливості їх подачі).

На виконання вказаної ухвали суду, Прокурором подані письмові пояснення в яких зазначено, що щодо оригіналу або копії каталогу координат в системі СК-63 або УСК-2000 на землі лісогосподарського призначення ДП «Старовижівське ЛГ», то планово-картографічна інформація у векторному форматі DMF в системі плоских координат СК-63 в електронному вигляді з відображенням кварталів є складовою частиною документації, яка укладається при виготовленні матеріалів базового лісовпорядкування. Вказано, що оскільки матеріали лісовпорядкування надавались суду представником Третьої особи, відтак Прокуратурі не було відомо, що електронні файли у векторному форматі DMF в системі плоских координат СК-63, які укладаються при виготовленні матеріалів базового лісовпорядкування, не були долучені до цієї документації.

Щодо позовної вимоги Прокурора про повернення усієї земельної ділянки площею 3,4090 Га в розрізі доводів позовної заяви щодо часткового накладення земельної ділянки на землі державного лісового фонду, то Прокурором зазначено, що оскільки станом на 2023 рік була відсутня стала судова практика щодо випадків часткового накладення земельної ділянки, яка б при цьому не була зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що виключає віндикаційний спосіб захисту, а тому захист порушених прав та законних інтересів держави Прокурор визначив у спосіб зобов`язання Відповідача 1 повернути спірну земельну ділянку до державної власності, після чого державою мало бути вжито заходів до скасування її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі та виготовлення документації на ту частину земельної ділянки, яка належить до її власності.

Через підсистему «Електронний суд» 12 січня 2026 року надійшли письмові пояснення від Відповідача 2 на виконання вимог ухвали апеляційного господарського суду в яких Відповідач 2 зазначив, що факт неподання сторонами оригіналу або належним чином оформлену копію каталогу координат в системі СК-63 або УСК-2000 на землі лісогосподарського призначення ДП «Старовижівське ЛГ» (як і не повідомлення експерта про причини неможливості їх подачі) є свідченням того, що у справі №903/618/23 відсутні належні да допустимі докази, які підтверджували б накладення спірної земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0341 на зелі ДП «Старовижівське ЛГ».

13 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від Третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Третьої особи з огляду на припинення повноважень представника Третьої особи (Багацького Є.Г.), при цьому вказано, що Треті особи вважає необгрунтованою апеляційну скаргу Відповідача 1 та висвітлено прохання залишити її без задоволення.

14 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від Відповідача 1 надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Відповідача 1.

В судове засідання від 14 січня 2026 року представники Позивача, Відповідача 1, Відповідача 2 та Третьої особи не з`явилися.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Крім того, суд не викликав учасників справи у судове засідання, відповідно до частини 1 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, що вказує на те, що ухвалою суду від 3 листопада 2025 року явка сторін обов`язковою не визнавалась.

Разом з тим суд констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначено статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, що по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В силу дії частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

При цьому суд констатує, що згідно з частинами 1 та 2, пунктами 1, 2, 6, 8-11 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи вищевказане суд констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначене статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншим міркуваннями в судовому процесі.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи без участі Позивача, Відповідача 1, Відповідача 2 та Третьої особи.

В судовому засіданні від 10 грудня 2025 та 14 січня 2026 року Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги Відповідача 1, та просив відмовити в її задоволенні при цьому залишити рішення місцевого господарського суду без змін. Вказавши, що зважаючи на те, що станом на 2023 рік була відсутня стала судова практика щодо випадків часткового накладення земельної ділянки, яка б при цьому не була зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що виключає віндикаційний спосіб захисту, а тому захист порушених прав та законних інтересів держави Прокурор визначив у спосіб зобов`язання Відповідача 1 повернути спірну земельну ділянку до державної власності, після чого державою буде вжито заходів до скасування її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі та виготовлення документації на ту частину земельної ділянки, яка належить на до її власності. Щодо участі Прокурора в даній справі в інтересах держави саме в особі Позивачів, то Прокурор вказав, що згідно частини 3 статті 122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: ведення водного господарства; будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району. Прокурор констатував, що відповідно до частини 5 статті 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Зауважив, що з технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної форми власності площею 3,4090 Га вбачається, що земельна ділянка знаходиться у межах населеного пункту, що вказує про наявність підстав для представництва інтересів держави саме в особі Позивача, оскільки земельна ділянка відноситься до державної форми власності.

Заслухавши пояснення Прокурора, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду доходить висновку, що апеляційну скаргу Відповідача 1 слід задоволити, при цьому оскаржуване рішення слід скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. При цьому апеляційний господарський суд виходив з наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та убачається з матеріалів справи, рішенням Відповідача 1 від 30 вересня 2020 року № 62/33 Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель вирішено розробити технічну документацію із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель в урочищі Багна (біля бази відпочинку ПрАТ ІСКРА) в межах села Кримне Старовижівського району Волинської області орієнтовною площею 4,5 га з метою встановлення кількісних та якісних характеристик земель, формування земельних ділянок, визначення їх угідь, а також віднесення таких земельних ділянок до певних категорій (том 1, а.с. 30).

Рішенням Відповідача 1 від 18 лютого 2022 року № 15/20 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності площею 3,4090 Га в межах с. Кримне, урочище Багна Дубечненської територіальної громади Ковельського району (том 1, а.с. 31).

Відповідачем 1 прийнято рішення від 16 жовтня 2020 року за № 63/3 Про надання дозволу на розроблення робочого проекту землеустрою щодо рекультивації земель вирішено розробити робочий проект землеустрою щодо рекультивації земель комунальної власності в урочищі Багна (біля бази відпочинку ПрАТ ІСКРА) в межах села Кримне Старовижівського району Волинської області орієнтовною площею 4,5 гектари (том 1, а.с. 33).

Робочий проект землеустрою щодо рекультивації земельної ділянки площею 3,4090 Га в межах с. Кримне Відповідача 1 Старовижівського району затверджено рішенням Відповідача 1 від 24 вересня 2021 року № 11/8 (том 1, а.с. 32).

З листа Відповідача 1 від 18 листопада 2022 року № 660/02.04/2-22 вбачається, що земельна ділянка, яка інвентаризується, знаходиться в межах населеного пункту відповідно до матеріалів проекту землеустрою щодо встановлення та зміни меж с. Кримне, Кримненської сільської ради Старовижівського району Волинської області (том 1, а.с.23-24).

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 31 жовтня 2022 року № 10-3-0.31-2955/2-22 земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 Га зареєстрована в Державному земельному кадастрі 18 грудня 2021 року за цільовим призначенням 01.17 земельні ділянки запасу (земельні ділянки, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності в межах с. Кримне Дубечненської територіальної громади Ковельського району. Підставою для розроблення документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки слугувало рішення Відповідача 1 від 30 вересня 2020 року № 62/33 Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель (том 1, а.с. 34-53, 83), котре в даній справі Прокуроом не оспорено.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 квітня 2023 року № 329184883 земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0341 у вказаному реєстрі не зареєстрована (том 1, а.с.84).

Згідно Плану лісонасаджень Любохинівського лісництва Державного підприємства Старовижівське лісове господарство, який є складовою частиною Проекту організації та розвитку лісового господарства Третьої особи, земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0341 частково належить до земель лісового фонду та з користування державного підприємства не вилучалась. Базове лісовпорядкування проведено Українською лісовпорядною експедицією Українського лісовпорядного проектного виробничого об`єднання ВО Укрдержліспроект у 2012 році, за результатами якого проект схвалено. Третій особі земельні ділянки, що охоплені матеріалами лісовпорядкування, були передані згідно рішення від 18 серпня 2000 року № 13/2, розпорядження від 5 вересня 2000 року № 100-р Волинської обласної ради (том 2, а.с. 108-109, 124-125).

В той же час, як вбачається з листа ДП Ковельське лісове господарство від 15 вересня 2022 року №02-17/659-22 земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0341 частково накладається на землі державного лісового фонду Третьої особи (квартал 28 виділ 38) Любохинівського лісництва (том 2, а.с. 110-111).

Згідно Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП Старовижівське лісове господарство, укладеного у 2013 році, у квартал 28 виділ 38 Любохинівського лісництва належить до рекреаційно - оздоровчих лісів, поза межами земельних зон, а саме: на частині вказаної ділянки розташовано болото низинне з осоковою рослинністю. Рекреаційна характеристика вказаної ділянки - відкриті простори з поодинокими деревами. Зазначене підтверджується також актом обстеження насаджень від 27 жовтня 2022 року, що долучений до листа ДП Ковельське лісове господарство від 28 жовтня 2022 року № 0217/769-22 (том 1, а.с. 85-250, том 2, а.с. 107).

Поміж тим, інформація про часткове накладення земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0341 на земельні ділянки державного лісового фонду ДП Старовижівське ЛГ підтверджується також листом ВО Укрдержліспроект від 13 березня 2023 року № 196 (том 2, а.с. 163).

Згідно листа ДП Ковельське лісове господарство від 28 жовтня 2022 року № 02-17/769-22 земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0341 також частково охоплювалась матеріалами лісовпорядкування 2004 року (том 2, а.с. 120-121).

Прокурор стверджуючи, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0341 частково накладається на земельні ділянки державного лісового фонду ДП Старовижівське ЛГ звернувся в інтересах держави в особі Позивача з даними позовними вимогами.

Оцінюючи поданий Прокурором позов з призми норм діючого законодавства та існуючих правових позицій Верховного Суду, суд апеляційної інстанції констатує наступне.

В силу дії статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення.

Відповідно до статті 5 Лісового кодексу України, до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

Згідно зі статтею 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

У відповідності до частини 2 статті 84 Земельного кодексу України, право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Апеляційний господарський суд констатує, що за статтею 5 Лісового кодексу України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Статтею 7 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

У державній власності, відповідно до статті 8 Лісового кодексу України, перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.

Законом України "Про розмежування земель державної та комунальної власності" визначено, що при розмежуванні земель державної та комунальної власності не можуть передаватися до земель комунальної власності землі лісового фонду за межами населених пунктів.

Таким чином, з дня набрання чинності вказаним Законом (14 липня 2004 року) усі землі лісового фонду за межами населених пунктів віднесено до земель державної форми власності.

Відтак оцінюючи позовні вимоги Прокурора щодо визнання незаконним та скасування рішення Відповідача 1 від 18 лютого 2022 року №15/20 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності, з огляду на підставу та кінцевий результат який хоче досягнути Прокурор звертаючись із такою позовною вимогою, в розрізі доказів, долучених до матеріалів справи на підтвердження позовної вимоги, колегія суду зауважує наступне.

Прокурор в позовній заяві зазначає, що відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 31 жовтня 2022 року № 10-3-0.31-2955/2-22 земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 Га зареєстрована в Державному земельному кадастрі 18 грудня 2021 року за цільовим призначенням 01.17 земельні ділянки запасу (земельні ділянки, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності в межах с. Кримне Дубечненської територіальної громади Ковельського району. Підставою для розроблення документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки слугувало рішення Відповідача 1 від 30 вересня 2020 року № 62/33 Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель (том 1, а.с. 34-53, 83), котре (як вже вказувалося вище у цій постанові) в даній справі не оспорюється.

Відповідно до пункту 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Відділом №1 Управління у Вознесенському районному Відповідача 2 зареєстровано спірну земельну ділянку 18 грудня 2021 року.

Статтею 1 Закону України Про Державний земельний кадастр визначено, що державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

За змістом частини 1 статті 24 цього Закону державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Прокурор зазначає, що під час інвентаризації ніби то неправильно визначено цільове призначення земельної ділянки, як землі сільськогосподарського призначення, при тому, що вказана земельна ділянка частково належить до земель лісогосподарського призначення, оскільки охоплена матеріалами лісовпорядкування, а тому з його позиції подальша наявність відомостей щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0341 в Державному земельному кадастрі унеможливить відновлення порушеного права держави, у власності якої повинна перебувати спірна земельна ділянка, оскільки реєстрація у Державному земельному кадастрі частини земельної ділянки з цільовим призначенням землі запасу сільськогосподарського призначення відноситиме її в подальшому до земель комунальної форми, що надасть ніби то право Відповідачу 1 у будь який час внести відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відтак, з даного слідує, що саме рішення Відповідача 1 від 30 вересня 2020 року № 62/33 Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель (том 1, а.с. 34-53, 83) слугувало підставою для формування земельної ділянки та її подальшої державної реєстрації в Державному земельному кадастрі 18 грудня 2021 року, шляхом подання відповідної документації із землеустрою (проєкту землеустрою).

Саме тому, неоспорення Прокурором рішення Відповідача 1 від 30 вересня 2020 року № 62/33 Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель по суті й стало тією правовою підставою для формування та виникнення, як об`єкта цивільних прав, спірної земельної ділянки в правовій площинні, після її формування, присвоєння кадастрового номеру та проведення державної реєстрації в земельному кадастрі.

Подальші ж рішення Відповідача 1 (які і оскаржує Прокурор) стали можливі та є наслідком подальших дій щодо спірної земельної ділянки як об`єкта цивільних прав після її формування та проведення державної реєстрації в земельному кадастрі. Адже якби не існувало в правовій площинні рішення Відповідача 1 від 30 вересня 2020 року № 62/33 Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель (на підставі якого і проведено державну реєстрацію), то б не існувало подальшої можливості вчиняти відповідні дії із спірною земельною ділянкою щодо її розпорядження саме як сформованим об`єктом цивільний прав.

При цьому Прокурор заявлячи позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Відповідача 1 від 18 лютого 2022 року №15/20 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності; рішення Відповідача 1 від 24 вересня 2021 року №11/8 Про затвердження робочого проекту землеустрою щодо рекультивації земельної ділянки площею 3,409 Га в межах с. Кримне прагне відновити становище щодо спірної земельної ділянки, яке існувало до винесення оскаржуваних рішень, тобто скасувати державну реєстрацію спірної земельної ділянки в земельному кадастрі, що, за переконанням Прокурора, надасть можливість Позивачу розпорядитися належною йому частиною земельної ділянки. Водночас Прокурор оскаржує не рішення, яке стало підставою для проведення державної реєстрації, а подальші рішення винесенні Відповідачем 1.

В той же час, обгрунтовуючи підставність позовних вимог Прокурор долучає до матеріалів справи лист Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 31 жовтня 2022 року № 10-3-0.31-2955/2-22, в якому йдеться про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 Га зареєстрована в Державному земельному кадастрі 18 грудня 2021 року на підставі рішення Відповідача 1 від 30 вересня 2020 року № 62/33 Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель.

Окрім того, не зважаючи на те, що спірна земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі 18 грудня 2021 року в розрізі обгрунтованості та підставності позовних вимог, Прокурор оскаржує та пробує скасувати рішення Відповідача 1 від 18 лютого 2022 року та 24 вересня 2021 року, які вже винесені після проведення державної реєстрації (яку оскаржує Прокурор), що вказує на те, що оскаржувані рішення з огляду на дату їх винесення в принципі не могли бути підставою для такої реєстрації та їх скасування не призведе до того результату, котрого ніби то прагне досягти Прокурор заявляючи позовну вимог про визнання незаконним та скасування рішень Відповідача 1 від 18 лютого 2022 року та 24 вересня 2021 року, оскільки в правовому полі залишається діюче рішення Відповідача 1 від 30 вересня 2020 року № 62/33, яке в свою чергу і стало підставою для спірної реєстрації та формування земельної ділянки як об`єкта речових прав.

Окрім того, колегія суду звертає увагу, що рішення Відповідача 1 від 24 вересня 2021 року №11/8 Про затвердження робочого проекту землеустрою щодо рекультивації земельної ділянки площею 3,409 Га в межах с. Кримне не створює будь-які речові права (скасувати які прагне Прокурор подаючи відповідний позов), воно є лише дозволом або підтвердженням можливості проведення робіт.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу і на те, що рішення про затвердження робочого проєкту землеустрою із рекультивації земельної ділянки (з огляду на змістовне наповнення та зміст дій, які необхідно вчинити на виконання такого рішення) підлягає оскарженню, в адміністративному порядку або в Окружному адміністративному суді, так як воно стосується дозвільних процедур у сфері землеустрою, з дослідженням підстав неправомірності рішення, порушення процедури, недостовірність даних, невідповідності проєкту вимогам законодавства.

Підсумовуючи усе описане вище, колегія суддів виснує, що скасування оскаржуваних рішень не призведе до усунення перешкод шляхом повернення ділянки Позивачу, оскільки такі рішення не мають такого правового змісту, про якій описано Прокурором в позовній заяві (що й стало підставою для подання позову) адже реєстрація та формування спірної земельної ділянки (що й стало підставою для звернення Прокурора до суду), проведена на підставі іншого рішення Відповідача 1 не оскаржуваного Прокурором.

Відтак, заявляючи позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Відповідача 1 від 18 лютого 2022 року №15/20 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності, а також рішення Відповідача 1 від 24 вересня 2021 року №11/8 Про затвердження робочого проекту землеустрою щодо рекультивації земельної ділянки площею 3,409 Га в межах с. Кримне, прагнучи ніби то повернути спірну земельну ділянку у розпорядження Позивача, Прокурором не обгрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами, як скасування спірних рішень, призведе до досягнення тих правових результатів, на отримання яких заявлено позовні вимоги. Дане ж (все вищеописане) вказує на неможливість задоволення такого позову (зазначених позовних вимог) з огляду на вищевстановлене, а також з огляду на існуючу практику ВС вирішення відповідних спорів.

З огляду на усе вищевказане в даній судовій постанові суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування рішення Відповідача 1 від 18 лютого 2022 року №15/20 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності та рішення Відповідача 1 від 24 вересня 2021 року №11/8 Про затвердження робочого проекту землеустрою щодо рекультивації земельної ділянки площею 3,409 Га в межах с. Кримне.

Приймаючи таке рішення апеляційний господарський суд скасовує рішення місцевого господарського суду в частині задоволення даних позовних вимог щодо визнання недійсним спірних рішень та приймає нове рішення, яким відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Що ж стосується позовних вимог про усунення перешкод державі в особі Позивача у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 Га, з цільовим призначенням земельні ділянки запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), категорією земель землі сільськогосподарського призначення в державному земельному кадастрі, та зобов`язання Відповідача 1 повернути Позивачу земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 Га, то колегія суду зауважує наступне.

Прокурор звертаючись до суду заданими позовними вимоги виснує про часткове накладення земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 Га на землі лісогосподарського призначення, не наводячи ні відсотків, ні часток такого накладення.

Водночас суд апеляційної інстанції констатує, що Відповідач 1 подаючи апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду зазначає про те, що визначити чи розташована земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0341 в межах земель лісогосподарського призначення, не вбачається можливим, оскільки координати поворотних точок (кутів) окружних меж, є координатами умовної системи координат, яка не має прив`язки до пунктів державної геодезичної мережі або геодезичних мереж згущення.

В той же час Відповідач 1 стверджує, що з цих питань, а також з метою визначення відсотку (площі) накладання земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 Га на землі лісового фонду позивачем в порядку підготовки позовної заяви повинна була б бути проведена земельно-технічна експертиза, яка відсутня у даній справі.

З огляду на вказане представник Відповідача 1 звертався до суді першої інстанції з письмовим клопотання про призначення судової комплексної земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою та клопотанням про повернення суду до стадії підготовчого проваження (у задоволенні якого відмовлено судом першої інстанції протокольною ухвалою з підстав, пропуску процесуального строку звернення з таким клопотанням).

З огляду на такі доводи апеляційної скарги та заявлення такого клопотання в суді першої інстанції, з метою встановлення підставності позовних вимог ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13 грудня 2023 року клопотання Відповідача 1 про призначення у справі №903/618/23 судової земельно-технічної експертизи - задоволено. Призначено по справі №903/618/23 судову земельно-технічну експертизу.

На вирішення земельно-технічної експертизи (судовим експертам) поставлено наступні питання:

1) чи знаходилась земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 Га в межах с. Кримне, станом на момент її віднесення до земель сільськогосподарського призначення (станом на моммент розробленння технічної документації відпоідно до рішення від 30 вересня 2020 року №62/33) в межах (у складі) земель лісогосподарського призначення ?

2) якщо спірна земельна ділянка знаходилася в межах (у складі) земель лісогосподарського призначення, то чи накладалась земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 Га на землі лісового фонду, сільськогосподарського призначення (категорія земель Ліси та інші лісовкриті площі) чи інші земельні ділянки іншої категорії земель, станом на момент її відведення або на землі, що знаходились у користуванні ДП Старовижівське АГ та в якій частині?

3 листопада 2025 року до апеляційного господарського суду надійшов висновок експерта в якому зазначено, що з урахуванням факту неподання сторонами оригіналу або належним чином оформленої копію каталогу координат в системі СК-63 або УСК-2000 на землі лісогосподарського призначення ДП Старовижівське ЛГ (як і не повідомлення експерта про причини неможливості їх подачі) провести експерте дослідження не вбачається за можливе.

З огляду на усе вищеописане колегія суду констатує факт того, що в матеріалах справи відсутні докази, а судом апеляційної інстанції з огляду на неподання сторонами витребуваних експертом доказів та з огляду на існуючі в справі докази, не вбачалося за можливе точно, встановити розміри та площу накладення спірної земельної земельної ділянки на землі державного лісового фонду Третьої особи (що й довело можливість повернути ту частину цієї земельної ділянки, котра дійсно є землями лісу, а не комунальною землею.

Поміж тим, ухвалою апеляційного господарського суду від 10 грудня 2025 року запропоновано Прокурору, Позивачу, Відповідачам 1 та 2 надати пояснення з приводу висновків, що наведені в експертизі, з урахуванням факту неподання даними сторонами оригіналу або належним чином оформлену копію каталогу координат в системі СК-63 або УСК-2000 на землі лісогосподарського призначення ДП Старовижівське ЛГ (як і не повідомлення експерта про причини неможливості їх подачі).

Волинській обласній прокуратурі надати письмові пояснення щодо змісту позовної вимоги Прокурора про повернення всієї земельної ділянки площею 3,4090 Га в розрізі доводів позовної заяви щодо часткового накладення витребуваної земельної ділянки на землі державного лісового фонду, враховуючи відсутність доказів та зазначення площі, меж такого накладення, а також відсутності доказів, що така земельна ділянка повністю є землями лісового фонду.

Вказуючи це суд апеляційної інстанції враховує, що з поданих Прокурором доказів (Проект організації та розвитку лісового господарства ДП Старовижівське лісове господарство, лист ВО Укрдержліспроект від 13 березня 2023 року № 196) дійсно вбачається часткове існування на спірній земельній ділянці і земель лісу (що в свою чергу вказує на належність її до земель державної форми вланості). В той же час суд апеляційної інстанції враховує і факт того, що просячи повернути всю земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 Га та вказуючи на часткове накладення земель лісу на спірну земельну ділянку, Прокурор такою вимогою по суті вчиняє дії щодо часткового витребування у Відповідача 1 земель, що є землями комунальної форми власності та котра apriori не належить Позивачу та відтак і не може бути витребувана у його власність.

На виконання вказаної ухвали суду, Прокурором подані письмові пояснення в яких зазначено щодо оригіналу або копії каталогу координат в системі СК-63 або УСК-2000 на землі лісогосподарського призначення ДП «Старовижівське ЛГ», то планово-картографічна інформація у векторному форматі DMF в системі плоских координат СК-63 в електронному вигляді з відображенням кварталів є складовою частиною документації, яка укладається при виготовленні матеріалів базового лісовпорядкування. Оскільки матеріали лісовпорядкування надавались суду представником Третьої особи, відтак Прокурору не було відомо, що електронні файли у векторному форматі DMF в системі плоских координат СК-63, які укладаються при виготовленні матеріалів базового лісовпорядкування, не були долучені до цієї документації.

Тож оцінюючи позовні вимоги Прокурора про повернення усієї земельної ділянки площею 3,4090 Га в розрізі доводів позовної заяви щодо часткового накладення земельної ділянки на землі державного лісового фонду, суд апеляційної інстанції констатує, що Прокурором зазначено, що Відповідач 1 прийнявши рішення від 24 вересня 2021 року № 11/8 «Про затвердження робочого проекту землеустрою щодо рекультивації земельної ділянки площею 3,409 Га в межах с. Кримне», фактично розпорядився частиною земельної ділянки, що належить державі, оскільки вчинив дії, спрямовані на вибуття земель державної власності у комунальну, а також порушення лісової екосистеми внаслідок проведення заходів із рекультивації. Прокурор вказав, що у зв`язку із прийняттям рішення від 18 лютого 2022 року № 15/20 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності» та внесенням відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру частина спірної земельної ділянки може використовувались як земля сільськогосподарського призначення та бути переданою фізичним чи юридичним особам у власність та користування, наголошуючи, що вона не може перебувати у приватній чи комунальній власності, оскільки частина її перебуває в користуванні державного підприємства. Прокурор також у своїх поясненнях констатує, що оскільки станом на 2023 рік була відсутня стала судова практика щодо випадків часткового накладення земельної ділянки, яка б при цьому не була зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що виключає віндикаційний спосіб захисту, а тому захист порушених прав та законних інтересів держави Прокурор визначив у спосіб зобов`язання Відповідача 1 повернути спірну земельну ділянку до державної власності, вважаючи, що після чого державою буде вжито заходів до скасування її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі та виготовлення документації на ту частину земельної ділянки, яка належить до її власності.

Разом з тим, Прокурор вказав, що захист права держави буде здійснено у разі скасування рішень органу місцевого самоврядування та скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, оскільки земельна ділянка, що є предметом спору не зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Так, відповідно до частини 10 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Відтак надаючи такі пояснення Прокурор вкотре підтвердив те, що метою заявленого позову є саме ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а не подальших рішень Відповідача 1 які мали місце вже після формування спірної земельної ділянки як об`єкта речового права.

В той же час, як встановлено вище в даній постанові рішення Відповідача 1 котре стало підставою для проведення державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі Прокурором не оскаржено, що як наслідок не надає суду апеляційної інстанції правових підстав для задоволення позовної вимоги Прокурора про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки.

Окрім того, по тексту позовної заяви та додаткових пояснень Прокурор виснує про часткове накладення спірної спірної земельної ділянки на землі державного лісового фонду Третьої особи не додаючи будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження того, який саме розмір цієї земельної ділянки є землями лісу, а відтак належить державі.

В той же час, колегія суду виснує, що ніби то повернення повністю спірної земельної ділянки, з огляду на доводи Прокурора (що лише її частина є землями лісу), як правомірний та ефективний спосіб захисту в цій судовій справі (у разі доведення таких позовних вимог в цій справі) не можна застосувати щодо всієї площі земельної ділянки, таку вимогу можна розглядати лише стосовно тієї частини земельної ділянки, що накладається на землі лісового фонду. Адже в даному випадку (не доводячи відповідних розмірів) Прокурор по суті вчиняє дії і щодо незаконного вилучення у Відповідача 1 частини спірної земельної ділянки, котра належить до комунальної форми власності (про факт чого зазначає сам Прокурор у поданій позовній заяві). Суд звертає увагу Прокурора на неможливість повернення будь-якій особі того, що їй ніколи не належало.

При цьому Прокурор для часткового повернення земельної ділянки має довести, яка саме площа земельних ділянок, в яких межах накладається на землі лісового фонду, а не просто цитувати таке накладення. Захистити право без з`ясування повних відомостей про спірні земельні ділянки та їх ідентифікації неможливо (схожі за змістом висновки наведені також і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 441/123/16).

Для вирішення подібних спорів земельна ділянка має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр») аби задоволення позову не порушувало права інших осіб (в даному випадку Відповідач 1).

Все вищеописане в своїй сукупності в розрізі відсутності доказів площі земельної ділянки, та визначення меж накладень спірної земельної ділянки на землі лісового фонду, колегія суду виснує про недоведеність та необгрунтованість позовних вимог про усунення перешкод державі в особі Позивача у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 Га, та зобов`язання Відповідача 1 повернути Позивачу земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 Га (адже вся дана земельна ділянка за доводами позовної заяви державі не належить).

З огляду на усе вищевказане в даній судовій постанові суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо усунення перешкод державі в особі Позивача у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 Га, та зобов`язання Відповідача 1 повернути Позивачу земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0341 площею 3,4090 Га.

Приймаючи таке рішення Північно-західний апеляційний господарський суд скасовує рішення місцевого господарського суду в частині задоволення даних позовних вимог та приймає нове рішення, яким відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Щодо участі Прокурора в даній справі в інтересах держави саме в особі Позивача, то судом апеляційної інстанції витребовувалися пояснення в Прокурора з приводу заявлення позовних вимог в інтересах держави саме в особі Позивача, а не Волинської обласної військової адміністрації.

Прокурором надані письмові пояснення на виконання ухвали апеляційного суду в котрих зазначено про те, що згідно статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначені Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Статтею 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону. Приписами статті 17 Земельного кодексу України також визначено повноваження державних адміністрацій у розпорядженні землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

У відповідності до частини 2 статті 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно частини 3 статті 122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: ведення водного господарства; будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; індивідуального дачного будівництва.

При цьому, відповідно до частини 5 статті 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

З технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної форми власності площею 3,4090 Га вбачається, що земельна ділянка знаходиться у межах населеного пункту.

Так, з позиції Прокурора, землями лісу в межах села розпоряджаються переважно органи місцевого самоврядування (сільські, селищні ради), а також обласні (і районні) державні адміністрації, залежно від того, чи є ці землі комунальною власністю чи державною власністю, що передана для управління лісами.

В той же час, доводи апеляційної скарги не містять заперечень щодо представництва Прокурором інтересів держави в тому числі й щодо пред`явлення позову в особі Позивача, а відтак з огляду на межі та доводи апеляційної скарги діючи в правовому полі статті 269 Господарського процесуального кодексу України з огляду на те, що судом вище в даній справі вже відмовлено повністю у задоволенні позову в даній справі, колегія суду перевіряла законність та обгрунтованість судового рішення саме в межах доводів та вимог апеляційної скарги, щодо чого і винесене відповідне судовое рішення.

З огляду на все вищевстановлене в даній судовій постанові, колегія суддів апеляційного господарського суду виснує, що апеляційна скарга Відповідача 1 на рішення Господарського суду Волинської області від 6 вересня 2023 року в справі №903/618/23 є частково підставною та обгрунтованою, а відтак підлягає задоволенню.

Відповідно задовільняючи апеляційну скаргу Північно-західний апеляційний господарський суд скасовує рішення місцевого господарського суду від 6 вересня 2023 року та приймає нове рішення, яким відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

В силу дії частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви суд залишає за Прокурором, а а витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Прокурора, згідно вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дубечненської сільської ради на рішення господарського суду Волинської області від 6 вересня 2023 року в справі №903/618/23 - задоволити.

2. Рішення рішення Господарського суду Волинської області від 06 вересня 2023 року в справі №903/618/23 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

4. Стягнути з Волинської обласної прокуратури (43000, Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, 15; ) на користь Дубечненської сільської ради (44412, Волинська область, Ковельський район, с. Дубечне, вул. Незалежності, 20; ) 12078 грн судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

5. Господарському суду Волинської області видати відповідний наказ.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

7. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

8. Справу №903/618/23 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови виготовлено 19 січня 2026 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.