ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

20 січня 2026 року Справа № 906/1062/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Житомирської області від 25.11.2025

(ухвалене о 16:11 год. у м. Житомирі, повний текст складено 05.12.2025)

у справі № 906/1062/25 (суддя Давидюк В.К.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

до Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз"

про стягнення 4 252 564 грн 19 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Овчарук О.О.;

від відповідача - Музика О.В.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" 4 252 654 грн 19 коп., з яких: 1 594 467 грн 67 коп. пені, 544 673 грн 05 коп. 3% річних та 2 113 423 грн 47 коп. інфляційних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов типового договору постачання природного газу щодо оплати отриманого природного газу.

Господарський суд Житомирської області рішенням від 25.11.2025 у справі №906/1062/25 позов задовольнив частково. Стягнув з Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" 1 594 467 грн 67 коп. пені, 544 673 грн 05 коп. 3% річних, 1 954 547 грн 77 коп. інфляційних, 49 124 грн 26 коп. витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовив.

При ухваленні вказаного рішення суд першої інстанції виходив із того, що Господарський суд Житомирської області рішенням від 04.12.2023 у справі №906/1035/23 стягнув з Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" 6 325 877 грн 17 коп. основного боргу, 47 444 грн 08 коп. судового збору, а також розстрочено виконання рішення суду на 12 місяців - до 05.12.2024.

Місцевий господарський суд врахував, що рішенням суду у справі встановлено факт неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем у розмірі 6 325 877 грн 17 коп.

Перевіривши розрахунки сум пені та відсотків річних суд виснував, що проведені позивачем нарахування є обґрунтованими та арифметично правильними, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

В той же час, щодо нарахованих інфляційних втрат, суд вказав, що розмір обґрунтовано заявлених вимог в частині стягнення інфляційних за період з 01.07.2022 по 30.06.2025 становить 1 954 547 грн 77 коп., а тому суд дійшов висновку про відмову в позові в частині стягнення 158 875 грн 70 коп. інфляційних.

Розглядаючи спірні правовідносини місцевий господарський суд застосував відповідні положення ст. ст. 546, 549, 611, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" із апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду Житомирської області від 25.11.2025 у справі № 906/1062/25 скасувати в частині відмови у позові та ухвалити в цій частині нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції при перевірці розрахунку інфляційних втрат допустив помилку, а саме не врахував, що нарахування інфляційних втрат за наступний період має здійснюватися з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати входять до складу грошового зобов`язання.

Вважає, що розрахунок інфляційних втрат був здійсненний вірно, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині є необґрунтованим.

Відповідач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу позивача, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду 20.01.2026 представник скаржника підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення було допущено арифметичну помилку, а саме не враховано збільшення суми боргу за наступний період на суму інфляційних за попередній період. Просив рішення Господарського суду Житомирської області від 25.11.2025 у справі № 906/1062/25 скасувати в частині відмови в стягненні 158 875 грн 70 коп. інфляційних та ухвалити в цій частині нове, яким позов задовольнити.

Представниця відповідача в судовому засіданні заявила, що стороні відповідача відома позиція позивача та обставини. Вказала, що у відповідача відсутні заперечення чи пояснення. При ухваленні судом апеляційної інстанції судового рішення, поклалася на розсуду суду.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в стягненні 158 875 грн 70 коп. інфляційних та ухвалити в цій частині нове про задоволення позову, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що в провадженні господарських судів перебувала справа № 906/1035/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" до Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" про стягнення 6 325 877 грн 17 коп.

Господарський суд Житомирської області рішенням від 04.12.2023 у справі №906/1035/23 позов задовольнив. Стягнув з Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"6 325 877 грн 17 коп. заборгованості. Розстрочив виконання рішення на суму 6 325 877 грн 17 коп. протягом 12 місяців згідно з графіком, неведеним у резолютивній частині рішення (по 527 156 грн 43 коп. за місяць).

Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 05.03.2024 апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" залишив без задоволення, рішення Господарського суду Житомирської області від 05.12.2023 у справі № 906/1035/23 залишив без змін (рішення місцевого господарського суду переглядалось в частині розстрочення виконання рішення).

Верховний Суд постановою від 28.04.2024 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" залишив без задоволення. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2024 та рішення Господарського суду Житомирської області від 05.12.2023 у справі № 906/1035/23 в оскарженій частині залишив без змін.

Під час розгляду справи № 906/1035/23 Господарський суд Житомирської області в рішенні від 04.12.2023 встановив такі обставини:

"1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" згідно постанови НКРЕКП від 04.07.2017 №880 здійснює ліцензування постачання природного газу на території України.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №917-р Газопостачальну компанію визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу.

2. Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 за №2501 "Про затвердження Типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", затверджено Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії".

Цей Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії" (п. 1.1. Типового договору).

Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2496 та є однаковими для всіх споживачів України (п. 1.2. Типового договору).

Цей Договір є договором приєднання.

При укладенні цього Договору зі споживачем ураховуються вимоги статтей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та укладення відбувається шляхом публічної оферти Постачальника та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Цей Договір вважається укладеним зі споживачем з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи (п. 1.3. Типового договору).

За цим Договором постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором (п. 2.1. Типового договору).

Обов`язковою умовою для постачання природного газу споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з Оператором ГРМ договору розподілу природного газу або Оператором ГТС договору транспортування природного газу (для прямих споживачів) (п. 2.2. Типового договору).

Постачання природного газу споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи (п. 3.1. Типового договору).

Постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення постачальником на власному сайті (п. 4.1. Типового договору).

Об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу (п. 4.2. Типового договору).

Постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим Договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено) (п. 4.3. Типового договору).

Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього Договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу (п. 4.4. Типового договору).

За невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством (п. 8.1. Типового договору).

Цей договір набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу постачальником (п. 11.1. Типового договору).

3. Факт включення Коростишівгаз до реєстру споживачів як постачальника "останньої надії" та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля Газопостачальної компанії як постачальника "останньої надії" підтверджується листом оператора ГТС від 25.11.22р. за №ТОВВИХ-22-12812 та інформацією щодо остаточною алокації відборів газу, з ЕІС-кодом 56Х01W, а також довідкою про об`єми встановленого постачальником природного газу та відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56Х01W.

Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу, на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

З 01 жовтня 2021 року ціна природного газу, що постачається постачальником "останньої надії" щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою КМУ від 30 вересня 2015 року №809 в редакції постанови КМУ №1102.

Архів ціни постачальника "останньої надії" для непобутових споживачів оприлюднено на сайті Газопостачальної компанії .

4. Факт належного виконання зобов`язань Газопостачальною компанією по поставці природного газу як постачальником "останньої надії" підтверджується Актом №8572 приймання-передачі природного газу від 31.05.22р. за період травня 2022 року в об`ємі 143,82160 тис. м.куб. на загальну суму 6 325 877, 17 грн.

13 червня 2022 року за №17837 Газопостачальна компанія надала Коростишівгаз рахунок на оплату (природний газ) на суму 6 325 877, 17 грн.

5. У встановлений Типовим договором строк Коростишівгаз виставлений до оплати рахунок за природний газ не сплатив, у зв`язку з чим ТОВ "ГК "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду з цим позовом.".

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Як убачається із матеріалів господарської справи № 906/1062/25, відповідач частково виконав рішення суду, здійснивши 12.12.2023 оплату у розмірі 530 000 грн (т. 1, а. с. 25 на звороті).

Враховуючи викладене, а також те, що відповідач не виконав зобов`язання зі сплати заборгованості у повному обсязі, позивач нарахував та заявив до стягнення із відповідача суми пені, 3% річних та інфляційних.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги такі положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що скаржник фактично оскаржує рішення Господарського суду Житомирської області від 25.11.2025 у справі №906/1062/25 в частині відмови в стягненні 158 875 грн 70 коп. інфляційних, то апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах цих вимог.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, Господарським судом Житомирської області, з врахуванням обставин, котрі встановлені в межах справи № 906/1035/23 було встановлено, що між сторонами виникли правовідносини на підставі Типового договору на виконання якого позивач поставив відповідачу природній газ в об`ємі 143,82160 тис. м.куб. на загальну суму 6 325 8777 грн 17 коп. (така сума була стягнута із відповідача в межах справи №906/1035/23), а відповідач 12.12.2023 частково сплатив позивачу кошти в сумі 530 000 грн. З огляду на неналежне виконання взятих на себе зобов`язань, позивач нарахував та заявив до стягнення пеню, відсотки річних та інфляційні.

Проти вказаного, не заперечує ні позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", ні відповідач - Приватне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз".

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стягнення суми боргу з урахуванням інфляційних нарахувань передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди (постанова Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19).

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17 тощо).

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З аналізу постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 в контексті застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України вбачається, що :

(1) величина приросту індексу споживчих цін має заокруглюватися до десяткового числа після коми;

(2) при обчисленні інфляційних збитків за наступний період до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період".

Колегія суддів перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, з врахуванням вказаного, висновує, що позивачем вірно нараховано інфляційні втрати в сумі 2 113 423 грн 47 коп., а саме: позивач нарахував інфляційні втрати із заокругенням індексу споживчих цін до першого числа після коми; позивачем включено до інфляційних збитків за наступний борговий період інфляції за попередній період.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення із відповідача 2 113 423 грн 47 коп. підлягають до задоволення повністю

В той же час, місцевий господарський суд не врахував вказаного, зокрема, збільшення суми боргу за наступний місяць на суму боргу із врахуванням інфляційної складової за попередній місяць, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що скаржник був почутим і йому надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного провадження.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

У відповідності до п. 4 ч. ст. 277 ГПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" підлягає до задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 25.11.2025 у справі №906/1062/25 слід скасувати в частині відмови в стягненні 158 875 грн 70 коп. інфляційних та ухвалити в цій частині нове, яким позов задовольнити.

Також з врахуванням результатів апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, судові витрати позивача, понесенні останнім під час розгляду цієї справи в судах першої та апеляційної інстанцій, у відповідності до положень ст. 129 ГПК України, підлягають до стягнення із відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 25.11.2025 у справі №906/1062/25 скасувати в частині відмови в стягненні 158 875 грн 70 коп. інфляційних.

Ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

В решті рішення Господарського суду Житомирської області від 25.11.2025 у справі №906/1062/25 залишити без змін, виклавши п. п. 1-3 його резолютивної частини в редакції:

"1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (12501, Україна, Житомирський р-н, Житомирська обл., місто Коростишів, вулиця Київська, будинок 55, код 20413052) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (04116, Україна, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1, код 40121452) 1 594 467 грн 67 коп. пені, 544 673 грн 05 коп. 3% річних, 2 113 423 грн 47 коп. інфляційних, 51 030 грн 77 коп. судового збору за подання позовної заяви.".

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (12501, Україна, Житомирський р-н, Житомирська обл., місто Коростишів, вулиця Київська, будинок 55, код 20413052) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (04116, Україна, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1, код 40121452) 3 633 грн 60 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Господарському суду Житомирської області видати накази на виконання цієї постанови.

5. Справу № 906/1062/25 надіслати Господарському суду Житомирської області.

6. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "21" січня 2026 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.