РІШЕННЯ

Іменем України

16 січня 2026 року м. Чернігівсправа № 927/832/25

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В.,

за участю секретаря судового засідання Гринчук О.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу, розгляд якої здійснено у порядку загального позовного провадження

Позивача: Фермерського господарства «Шуба Станіслав Анатолійович»

16544, Чернігівська область, Ніжинський р-н, с. Курінь, пров. Садовий 4,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю

"ВЕРІТАС ІНВЕСТ ГРУП"

16500, Чернігівська область, Ніжинський р-н, м. Бахмач, вул. Східна, б.13

Предмет спору: про стягнення 15 691 179,77 грн

Представники учасників справи:

від позивача: Тесля А.В.

від відповідача: Гетьман А.А.

Дії суду щодо розгляду справи. Позиції сторін.

Фермерським господарством Шуба Станіслав Анатолійович" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРІТАС ІНВЕСТ ГРУП" про стягнення 15 691 179,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №1905/ШУ-ВІГ від 19.05.2025.

Ухвалою суду від 26.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.09.2025, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, відзиву у встановлений судом строк не надав.

У зв`язку виходом з ладу мережевого обладнання, а також з технічними проблемами пов`язаними з роботою мережі інтернет, підготовче засідання 23.09.2025, про що складено акт №193-25 від 23.09.2025.Ухвалою суду від 23.09.2025 повідомлено учасників справи про відкладення підготовчого засідання на 29.09.2025.

У зв`язку з технічними проблемами на сервісі Easycon, підготовче засідання 29.09.2025, про що складено акт №225-25 від 29.09.2025. Ухвалою суду від 29.09.2025 повідомлено учасників справи про продовження строку підготовчого провадження та відкладення підготовчого засідання на 16.10.2025.

15.10.2025 від відповідача надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та судової технічної експертизи.

Клопотання обґрунтовано тим, що договір поставки № 1905/25ШУ-ВІГ від 19.05.2025 не укладався, директором товариства в особі Бірюкова С.О. не підписувався, поставка товару за цим договором не здійснювалася, а отже заперечує проти стягнення з Товариства заборгованості за цим договором. У відповідача наявні сумніви щодо справжності наданого позивачем договору, видаткових накладних та акту звірки, оскільки директор ТОВ «ВЕРІТАС ІНВЕСТ ГРУП» Бірюков С.О. заперечує підписання цих документів. Для з`ясування обставин, що мають значення для справи, а саме для підтвердження справжності підпису директора Товариства та нанесення печатки Товариства, необхідні спеціальні знання, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

16.10.2025 до суду надійшли заперечення відповідача на клопотання позивача про призначення експертизи, в яких позивач вважає клопотання відповідача про призначення по справі судової експертизи безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Позивач зазначає, зокрема, що відповідач після відкриття провадження у справі звертався до позивача з пропозицією щодо укладення мирової угоди, в якій пропонував пільгові умови надання послуг щодо зберігання сільськогосподарської продукції, оскільки позивач попередньо користувався послугами відповідача, а товар, який був поставлений за договором поставки № 1905/25ШУ-ВІГ від 19.05.2025 також зберігався у відповідача, що підтверджено договором складського зберігання зерна та надання послуг № 19-ВІГ від 24.12.2024 та актом здачі-приймання робіт (наданих послуг). Адреса зберігання товару згідно п.1.4 Договору складського зберігання зерна та надання послуг та адреса поставки згідно п.3.1. договору поставки є однаковими: Чернігівська обл., Ніжинський р-н, місто Бахмач, вул. Східна, 13, що свідчить про те, що товар перебував у відповідача і станом на дату звернення із позовом до суду відповідачу були відомі обставини, які на думку останнього можуть бути спростовані чи підтверджені висновком експерта, проте останній не вчиняв жодних дій, які б свідчили про намір останнього замовити самостійно експертне дослідження і долучити його до відзиву та/або надати суду докази на підтвердження того, що відповідач намагався отримати необхідні документи для проведення експертного дослідження та/або здійснив таке звернення до експертної установи. Крім того, відповідачем 22.05.2025, після отримання товару, було здійснено часткову оплату за договором поставки у розмірі 2000000,00 грн. При цьому згідно умов п.5.1.договору відповідач здійснює оплату за умови надання постачальником оригіналу договору, підписаного постачальником та реєстрацію податкової накладної. Факт здійснення оплати відповідачем позивачу свідчить про схвалення правочину в розумінні вимог ст.241 Цивільного кодексу України. Відповідач не звертався із позовом про визнання договору поставки № 1905/25ШУ-ВІГ від 19.05.2025 недійсним та/або з метою його оскарження.

Розглянувши в підготовчому засіданні 16.10.2025 зазначене клопотання відповідача, суд відмовив у його задоволенні з огляду на таке.

Частиною 1 статті 99 ГПК України передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до ст. 98 ГПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 76 ГПК України).

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, що виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Отже, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях та лише для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Суд наголошує, що призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду. При цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи (такі висновки Верховного Суду містяться у постановах від 16.12.2020 у справі №916/2740/19, від 06.09.2022 у справі №924/898/21, від 02.11.2022 у справі №915/442/21).

За змістом статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 зазначеного Кодексу).

Слід зазначити, що враховуючи предмет та підстави позову, відповідач не був позбавлений можливості самостійно замовити експертне дослідження для отримання висновку експерта, який би був оцінений судом при дослідженні доказів по справі.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Тобто, Господарським процесуальним кодексом України на учасників процесу покладається обов`язок спочатку самостійно вжити заходи для надання експертного висновку і лише у разі відсутності такої можливості, що також має бути підтверджено відповідними доказами, сторона звертається з клопотанням про призначення експертизи до суду.

До того ж, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Крім того, слід зауважити, що висновок судового експерта для господарського суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється господарським судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу (ст.104 ГПК України).

З огляду на приписи ст.ст. 99, 101 ГПК України, проаналізувавши клопотання відповідача, за оцінкою суду, відповідачем не доведено підстав призначення судової почеркознавчої експертизи та судової технічної експертизи.

При цьому, суд враховує, що у даному випадку суд може встановити обставини, які входять до предмета доказування у цьому спорі, та вирішити спір на підставі поданих сторонами доказів без застосування спеціальних знань.

16.10.2025 суд постановив протокольну ухвалу про відмову відповідачу у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та судової технічної експертизи за необґрунтованістю; закриття підготовчого провадження по справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 13.11.2025.

13.11.2025 суд задовольнив заяву відповідача про відкладення розгляду справи та постановив протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на 11.12.2025.

10.12.2025 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення по суті та вступу в законну силу рішення у справі №927/1113/25.

Відповідач у клопотанні зазначив, що об`єктивна неможливість розгляду справи № 927/832/25 до вирішення справи № 927/1113/25 полягає у тому, що рішення суду в справі № 927/1113/25 встановить обставини, які вплинуть на збирання та оцінку доказів у справі № 927/832/25, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. У справі № 927/1113/25 досліджуватиметься укладання та підписання договору № 1905/25ШУ-ВІГ від 19.05.2025, питання щодо приналежності підпису на договорі, видатковій накладній № 8 від 20.05.2025, акті звірки взаємних розрахунків за період 01.05.2025 - 06.08.2025, саме директору ТОВ ВЕРІТАС ІНЕСТ ГРУП Бірюкову С.О. та нанесення печатки Товариства, що безпосередньо впливає на обґрунтованість позовних вимог ФГ Шуба Станіслав Анатолійович щодо стягнення заборгованості за договором.

Позивач у запереченнях на клопотання відповідача, що надійшли до суду 11.12.2025, заперечив проти клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 927/832/25 та вважає його не належно обґрунтованим, таким, що спрямоване на зловживання процесуальними правами та затягування розгляду справи, і просив суд відмовити у задоволенні вказаного клопотання.

11.12.2025 суд оголосив перерву в судовому засіданні до 12.12.2025.

Ухвалою від 12.12.2025 суд відмовив відповідачу у задоволенні заяви про зупинення провадження у справі у зв`язку з її недоведеністю та необґрунтованістю.

12.12.2025 суд оголосив перерву в судовому засіданні до 15.01.2026.

14.01.2026 від відповідача надійшли письмові пояснення по справі, які долучено судом до матеріалів справи.

У письмових поясненнях відповідач зазначає, що позивачем на підтвердження поставки товару надана лише видаткова та податкова накладні, складені позивачем одноособово без участі відповідача. Позивачем не надано трьохстороннього акту приймання-передачі зерна, який би безпосередньо підтверджував факт такої поставки (переоформлення) від Постачальника до Покупця за участю 3-ї сторони (зернового складу). Податкова накладна не може бути доказом здійсненої операції з купівлі-продажу або поставки товару, оскільки не є первинним бухгалтерським документом. За відсутності первинних документів, як підстави для формування податкової звітності та відображення у ній вчинених господарських операцій, дані податкових накладних і декларацій, поданих до податкового органу, не можуть бути доказом поставки товару.

Відповідач зазначає, що договір № 1905/25ШУ-ВІГ від 19.05.2025 не укладався, директором товариства в особі Бірюкова С.О. не підписувався, поставка товару за цим договором не здійснювалася. Зазначений договір, видаткова накладна № 8 від 20.05.2025, акт звірки взаємних розрахунків не визнаються відповідачем, інших документів в підтвердження факту поставки товару позивачем надано не було, внаслідок чого відповідач вважає, що позивачем не доведені свої позовні вимоги належними доказами.

15.01.2026 розглянув справу по суті та перейшов до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення 16.01.2026.

16.01.2026 суд проголосив скорочене рішення (вступну та резолютивну частини).

Обставини справи встановлені судом.

19.05.2025 між Фермерським господарством «Шуба Станіслав Анатолійович» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРІТАС ІНВЕСТ ГРУП» (Покупець) було укладено Договір поставки № 1905/25ШУ-ВІГ (далі Договір).

Відповідно до п.1.1., 1.2 Договору Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах даного Договору. Найменування товару: кукурудза 3 класу, врожаю 2024 р.

За умовами п. 2.2 Договору загальна кількість товару 1 780 000 кг +/-5% за вибором Покупця.

Згідно п. 4.1. Договору ціна товару за один кілограм: 8,60 грн без ПДВ, ПДВ - 1,2 грн, разом з ПДВ - 9,80 грн.

Загальна сума Договору: 15 308 000,00 грн без ПДВ, ПДВ - 2 143 120,00 грн, разом з ПДВ - 17 451 120,00 грн +/-5% (п.4.2. Договору).

Відповідно до п.3.1.-п.3.3. Договору Базис поставки: ЕХW (франко-елеватор) - ТОВ «ВЕРІТАС ІНВЕСТ ГРУП», за адресою: 16500 Чернігівська обл., м. Бахмач, вул. Східна, 13, відповідно до Інкотермс 2010.

Строк поставки Товару: до 21.05.2025 включно.

Товар за цим Договором вважається поставленим з моменту підписання сторонами видаткових накладних.

Відповідно до п. 5.1 Договору порядок оплати товару: оплата у розмірі 86% від вартості поставленого Товару - протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту поставки Товару, остаточний розрахунок - протягом 7 (семи) банківських днів після отримання Покупцем в електронному вигляді повідомлення і квитанції про реєстрацію податкової (-их) накладної (-них) на загальний обсяг поставленого Товару в Єдиному реєстрі податкових накладних (за винятком випадків, передбачених в п.п. 5.4., 5.5. Договору) та надання Постачальником: оригіналу Договору та/або додатків до Договору (у випадку укладення сторонами додатків до договору), підписаного Постачальником, оригіналів або засвідчених копій документів відповідно до умов, визначених п.1.4. Договору.

Згідно з п. 5.2. Договору оплата за товар вважається здійсненою з моменту списання грошових коштів з поточного рахунку Покупця.

Даний Договір набуває чинності з моменту його підписання й діє до моменту його повного виконання сторонами (п. 8.4. Договору).

20.05.2025, на виконання умов укладеного Договору, позивач поставив відповідачу товар -кукурудза, 3 класу, врожаю 2024року, у кількості 1 781 749 кг на загальну суму 17 468 267,20 грн, що підтверджено видатковою накладною №8 від 20.05.2025, підписаною сторонами та скріпленою печатками сторін, та податковою накладною №1 в єдиному реєстрі податкових накладних на повну суму поставленого товару.

Як зазначає позивач, 22.05.2025. відповідач здійснив часткову оплату поставленого товару на суму 2 000 000,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача із письмовою претензією №21 від 25.07.2025 з вимогою сплатити заборгованість в сумі 15 468 267,20 грн, яка залишена відповідачем без відповіді.

Таким чином, відповідач свої зобов`язання зі своєчасної та повної оплати поставленого позивачем товару не виконав, заборгованість відповідача перед позивачем становить 15 468 267,20 грн, що підтверджено актом звіряння взаємних розрахунків за період 01.05.2025 06.08.2025, підписаним сторонами та скріпленим печатками сторін.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань по вказаному Договору стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача 15 468 267,20 грн основного боргу, 123 746,14 грн інфляційних втрат, 99 166,43 грн 3% річних.

Оцінка суду. Висновки суду.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі укладеного Договору поставки № 1905/25ШУ-ВІГ від 19.05.2025. Даний договір виходячи з його умов, є договором поставки.

У Договорі сторонами погоджено найменування товару, його кількість та вартість на загальну суму 17 451 120,00 грн. Крім того, п. 4.1. Договору передбачений строк поставки: до 21.05.2025 включно. Оплата Товару здійснюється Покупцем в наступному порядку: 86% поставленого товару протягом 10 банківських днів з моменту поставки товару; остаточний розрахунок - протягом 7 банківських днів після отримання Покупцем документів.

Свої зобов`язання за цим договором позивач виконав належним чином та поставив відповідачу товар на загальну суму 17 468 267,20 грн, що підтверджено видатковою накладною №8 від 20.05.2025, підписаною сторонами та скріпленою печатками сторін.

Крім того, позивачем, як постачальником на виконання вимог пункту 1.8 Договору виписано податкову накладну №1 від 20.05.2025 та направлено для реєстрації в ЄРПН.

Відповідач стверджує, що договір № 1905/25ШУ-ВІГ від 19.05.2025 не укладався, директором товариства в особі Бірюкова С.О. не підписувався, поставка товару за цим договором не здійснювалася. Зазначений договір, видаткова накладна № 8 від 20.05.2025, акт звірки взаємних розрахунків не визнаються відповідачем.

Дослідивши докази наявні у матеріалах справи, оцінюючи заперечення відповідача щодо укладення договору поставки № 1905/25ШУ-ВІГ від 19.05.2025, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Саме така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена в постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц.

Згідно з частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (частина друга статті 180 Господарського кодексу України).

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Частиною першою статті 205 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно із ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Позивачем додано до матеріалів справи договір поставки № 1905/25ШУ-ВІГ від 19.05.2025, що містить підписи та печатки сторін.

Також у матеріалах справи наявна підписана сторонами та скріплена печатками сторін видаткова накладна № 8 від 20.05.2025, що містить посилання на договір поставки № 1905/25ШУ-ВІГ від 19.05.2025.

У справі № 910/14900/19 Верховний Суд зазначав, що за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 ЗУ «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відображають реальні господарські операції.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підписання покупцем накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

З урахуванням вищевказаних висновків, суд дійшов висновку, що видаткова накладна №8 від 20.05.2025, згідно з якою позивачем поставлено відповідачу кукурудзу 3 класу, врожаю 2024 року на загальну суму 17 468 267,20 грн, підтверджує факт здійснення даної господарської операції, встановлення між позивачем та відповідачем відносин та є підставою виникнення у відповідача обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Крім того, згідно із наявною у матеріалах справи платіжною інструкцією №3208 від 22.05.2025 відповідач здійснив часткову оплату за договору поставки № 1905/25ШУ-ВІГ від 19.05.2025 на суму 2 000 000,00 грн, вказавши призначення платежу: оплата за кукурудзу врожаю 2024 року згідно договору поставки № 1905/25ШУ-ВІГ від 19.05.2025, в т.ч. ПДВ 14% 245 614,04 грн.

Відповідно до п.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 №163 (далі - Інструкція), платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції.

Згідно із п.37 Інструкції платіжна інструкція, оформлена платником в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити: 1) дату складання і номер; 2) унікальний ідентифікатор платника або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код платника та номер його рахунку; 3) найменування надавача платіжних послуг платника; 4) суму цифрами та словами; 5) призначення платежу; 6) підпис(и) платника; 7) унікальний ідентифікатор отримувача або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код отримувача та номер його рахунку; 8) найменування надавача платіжних послуг отримувача.

Платник заповнює обов`язкові реквізити платіжної інструкції, оформленої у паперовій формі, від руки/із застосуванням технічних засобів або надавач платіжних послуг платника за згодою платника заповнює платіжну інструкцію із застосуванням технічних засобів.

Правильність заповнення реквізитів платіжної інструкції надавачем платіжних послуг платника із застосуванням технічних засобів платник засвідчує власноручним/електронним підписом.

Також відповідно до п.41 Інструкції платник заповнює реквізит "Призначення платежу" платіжної інструкції так, щоб надавати отримувачу коштів повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється платіжна операція. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Отже, відповідач самостійно визначав призначення платежу та здійснював переказ коштів на користь позивача з чітким призначення платежу, а саме за договором поставки № 1905/25ШУ-ВІГ від 19.05.2025.

Факт здійснення оплати саме за договором № 1905/25ШУ-ВІГ від 19.05.2025 відповідачем не заперечується. Обставини щодо часткового виконання договору № 1905/25ШУ-ВІГ від 19.05.2025 відповідачем не спростовані.

Крім того, позивачем додано до матеріалів справи лист директора ТОВ ВЕРІТАС ІНЕСТ ГРУП Бірюкова С.О. з пропозицією ФС «Шуба Станіслав Анатолійович» врегулювати виниклий спір шляхом укладення мирової угоди у справі №927/832/25, а також підписаний між сторонами та скріпленим печатками сторін акт звіряння взаємних розрахунків за період 01.05.2025 06.08.2025, згідно з яким заборгованість відповідача становить 15 468 267,20 грн.

У справах № 905/1198/17, № 905/3062/17, № 916/1727/17 Верховний Суд виснував, що акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Судом встановлено, що акт звіряння взаємних розрахунків у даній справі підписано відповідачем без зауважень, що не ставить під сумнів його дійсність, та доводить те, що відповідач фактично визнав наявність заборгованості з оплати поставленого позивачем товару. Доказів, які б свідчили про протилежне, відповідачем до суду не надано.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази у сукупності, оскільки зазначений договір сторонами виконувався та з обставин справи вбачається, що діями відповідача фактично визнано факт наявності заборгованості з оплати поставленого позивачем товару за договором поставки № 1905/25ШУ-ВІГ від 19.05.2025, з урахуванням правового висновку, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, згідно з яким не можна вважати неукладеним договір після його повного чи частково виконання сторонами, суд дійшов висновку, що кваліфікація договору № 1905/25ШУ-ВІГ від 19.05.2025 як неукладеного виключається, і зазначений договір розглядається як укладений та чинний.

Відтак, суд вважає безпідставним посилання відповідача щодо не підписання договору.

Враховуючи наведене, заперечення відповідача визнаються судом необґрунтованими.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими ч.1 ст.692 ЦК України.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.5.1. Договору оплату товару відповідач повинен був здійснити в наступному порядку: 86% поставленого товару протягом 10 банківських днів з моменту поставки товару, тобто до 03.06.2025 включно; остаточний розрахунок - протягом 7 банківських днів після отримання Покупцем документів.

Невиконане зобов`язання за договором поставки № 1905/25ШУ-ВІГ від 19.05.2025 у сумі 15 468 267,20 грн підтверджується матеріалами справи, доказів у спростування заборгованості за договором з оплати за поставлений товар у сумі 15 468 267,20 грн відповідачем не надано.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (чинного на момент спірних правовідносин).

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене вище, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 15 468 267,20 грн належним чином доведена, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 15 468 267,20 грн основного боргу.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та річних.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та річних, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування (утримання) ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов`язання.

З посиланням на приписи ст. 625 ЦК України позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача 123 746,14 грн інфляційних втрат за червень 2025 року та 99 266,87 грн 3% річних за період з 04.06.2025 по 20.08.2025.

Перевіривши розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо оплати поставленого товару, суд доходить висновку, що вимога позивача щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних є правомірною та такою, що підлягає задоволенню в розмірі: 123 746,14 грн інфляційних втрат та 90 266,87 грн 3% річних. У частині позовних вимог про стягнення з відповідача 8899,56 грн 3% річних слід відмовити.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 статті 74 ГПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 4 статті 74 ГПК України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 ГПК України покладено на сторони та інших учасників справи, однак не позбавляє суд у випадку, передбаченому статтею 74 ГПК України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково в частині стягнення з відповідача 15 468 267,20 грн основного боргу, 123 746,14 грн інфляційних втрат, 90 266,87 грн 3% річних. В частині стягнення 8899,56 грн 3% річних позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог 188 187,36 грн судового збору.

Керуючись ст.73, 74, 76, 77, 79, 86, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРІТАС ІНВЕСТ ГРУП"

(16500, Чернігівська область, Ніжинський р-н, м. Бахмач, вул. Східна, б.13; ) на користь Фермерського господарства «Шуба Станіслав Анатолійович» (16544, Чернігівська область, Ніжинський р-н, с. Курінь, пров. Садовий 4; ) 15 468 267,20 грн основного боргу, 123 746,14 грн інфляційних втрат, 90 266,87 грн 3% річних, 188 187,36 грн витрат зі сплати судового збору.

3. У решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 23.01.2026.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Моцьор