ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/1280/25

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Мірошниченка Д.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування", м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноватор Груп", м. Хуст Закарпатської області

про стягнення 602 514,89 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноватор Груп" про стягнення 602 514,89 грн штрафних санкцій за договором поставки нафтопродуктів № УГВ328/34-25 від 01.08.2025, мотивованим невиконання відповідачем договірних зобов`язань в частині поставки товару.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 907/1280/25 визначено головуючого суддю Мірошниченка Д. Є., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2025.

Відповідно до частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з частиною 3 статті 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 12 ГПК України малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 2 статті 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з частиною 3 статті 247 ГПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, з урахуванням наведеного, враховуючи, що справа є незначної складності, а обсяг та характер доказів у даній справі не потребують розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін, та з огляду на предмет позову (ціну позову до 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), суд дійшов висновку про визнання справи № 907/1280/25 малозначною та розгляду її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 17.11.2025 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, визнати справу №907/1280/25 малозначною та її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом семи днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов.

Згідно з частиною 5 статті 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ухвала суду від 17.11.2025 про відкриття провадження у справі була направлена відповідачу до його електронного кабінету, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа та така отримана 19.11.2025.

Відповідач у встановлений судом строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом.

Згідно з частиною 2 статті 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 ГПК України).

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 ГПК України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до частини 9 статті 165, частини 2 статті 178, частини 1 статті 202 ГПК України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Судом також враховано, що згідно з приписами пункту 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Між Акціонерним товариством "Укргазвидобування" (далі також - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інноватор Груп" (далі також - постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів №УГВ328/34-25 від 01.08.2025 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві нафтопродукти в загальній кількості 70,000 тонн з толерансом покупця +0/-10% (далі - товар), зазначений в специфікації/-ях, що додається/ються до договору і є його невід`ємною/-ими частиною/-ами, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що найменування товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна ціна договору вказується у специфікації/-ях, яка/і є додатком №1 до договору та є її невід`ємною частиною.

Загальна ціна договору становить до 4 599 350,28 грн з ПДВ (пункт 3.2 договору).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем протягом 15 календарних днів з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару, та пред`явлення постачальником рахунку на оплату (інвойсу), шляхом перерахування покупцем грошових коштів на рахунок постачальника. До рахунку на оплату (інвойсу) додаються: підписаний уповноваженими представниками сторін акт приймання-передачі товару. Дата рахунку (інвойсу) не може бути раніше дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару.

Відповідно до пункту 5.1.1 договору обсяг поставки кожної партії товару, строк (термін, період), місце/-я поставки товару, інформація про вантажоотримувачів вказується в заявках покупця. Відвантаження товару проводиться тільки після отримання постачальником заявки покупця. Відвантаження товару без заявки покупця забороняється. Заявка може направлятися покупцем постачальнику в електронному вигляді на електронну адресу постачальника, вказану в розділі ХV даного договору.

Відповідно до пункту 5.3 договору під поставкою сторони розуміють передачу товару постачальником для прийняття покупцем. Датою передачі постачальником товару для прийняття покупцем є дата прибуття товару до місця поставки, зазначена у відповідному товаро-транспортному документі або дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару, якщо покупець за допомогою товаротранспортних документів не може визначити дату їх передачі для прийняття. Датою прийняття товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару, форма якого наведена в додатку №3 до цього договору, який є його невід`ємною частиною.

Згідно із пунктом 6.3.1 договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором.

Відповідно до пункту 7.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим договором.

У разі прострочення постачальником виконання зобов`язань з поставки товару (в тому числі за заявкою), останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вказаної вартості. Сторони домовились, що нарахування пені здійснюється до моменту належного виконання постачальником порушеного зобов`язання (пункт 7.5 договору).

Згідно з пунктом 7.15 договору, якщо поставка товару є об`єктом оподаткування ПДВ при нарахуванні штрафних санкцій розрахунок штрафних санкцій здійснюється з урахуванням того, що сума, від якої розраховуються штрафні санкції, включає ПДВ.

За специфікацією № 1, що є додатком № 1 до договору загальна вартість товару, що постачається складає до 4 599 350,28 грн з ПДВ.

Відповідно до пункту 3 специфікації №1 загальний строк (термін) поставки товару становить: протягом 30 календарних днів з дати укладання договору. Обсяги поставки товару та конкретні строки (терміни) поставки товару в межах загального строку поставки зазначаються в заявках покупця.

Позивачем 27.08.2025 на електрону адресу постачальника , вказану в розділі ХV договору, була направлена заявка на відвантаження №34.2-04-8547 товару в загальній кількості 70 тонн в період поставки 28.08.2025.

29.08.2025 на електронну адресу постачальника була направлена заявка на відвантаження №34.2-04-8666 (уточнення до заявки №34.2-04-8547 від 27.08.2025 стосовно періоду поставки), за якою позивач просив поставити товар в період 28.08 - 31.08.2025.

Проте, за доводами позивача, відповідач взагалі не здійснив поставку товару у строк та кількості, визначеній договором та специфікацією № 1 до договору.

У зв`язку з наведеними позивачем на підставі пункту 7.5 договору нараховано відповідачу 280 560,37 грн пені та 321 954,52 грн штрафу, стягнення яких є предметом розгляду цієї справи.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

За положеннями частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в статтях 509, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.

Згідно з частиною 1 статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Предметом розгляду даного спору є стягнення з відповідача на користь позивача 280 560,37 грн пені та 321 954,52 грн штрафу за нездійснену поставку товару, обумовлену договором та специфікацією № 1 до договору.

Відповідно до положень статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 3 специфікації №1 загальний строк (термін) поставки товару становить: протягом 30 календарних днів з дати укладання договору. Обсяги поставки товару та конкретні строки (терміни) поставки товару в межах загального строку поставки зазначаються в заявках покупця.

В заявці покупця (уточненій заявці), надісланій постачальнику в порядку пункту 5.1.1 договору на електронну адресу вказану в розділі ХV договору, позивачем визначено період поставки товару 28.08 - 31.08.2025, який не перевищує 30 календарних днів з дати укладення договору.

Постачальником у визначений строк поставку товару здійснено не було, доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Як погоджено сторонами у пункті 7.5 договору, у разі прострочення постачальником виконання зобов`язань з поставки товару (в тому числі за заявкою), останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вказаної вартості. Сторони домовились, що нарахування пені здійснюється до моменту належного виконання постачальником порушеного зобов`язання.

Вартість непоставленого товару, відповідно до пункт 3.2 договору та специфікації №1 до договору становить 4 599 350,28 грн.

Кінцевий термін виконання постачальником свого зобов`язання за договором, відповідно до заявки покупця щодо поставки товару сплив 31.08.2025. Таким чином, з 01.09.2025 рахується прострочення виконання зобов`язання, кінцевим терміном нарахування пені позивач визначив 31.10.2025.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З урахуванням наведеного, здійснивши перерахунок пені за невиконання відповідачем зобов`язання з поставки товару за визначений позивачем період 01.09.2025-31.10.2025, зазначає, що така становить 238 284,15 грн, яка не суперечить вимогам Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а тому підлягає до задоволення судом в зазначеному розмірі.

У задоволенні вимог про стягнення 42 276,22 грн пені суд відмовляє, оскільки така перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Проаналізувавши поданий позивачем розрахунок штрафу в сумі 321 954,52 грн, який становить 7% від суми непоставленого товару 4 599 350,28 грн, суд дійшов висновку, що такий є арифметично вірним, нарахований за прострочення виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару понад 30 днів та відповідає умовам договору, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Резюмуючи викладене, суд зазначає про доведення позивачем факту порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині нездійснення останнім поставки товар в обсязі та у строки, передбачені договором та заявкою покупця. Натомість, відповідач станом на день розгляду даної справи не надав суду доказів повної та своєчасної поставки товару, відсутності зобов`язань за договором не довів, заперечень щодо заявлених до нього вимог суду не подав.

При цьому судом враховується, що після відкриття провадження по справі відповідач 30.10.2024 змінив своє місцезнаходження, на дату винесення рішення юридична адреса відповідача: 01023, м. Київ, пл. Спортивна, буд. 1а, офіс 44.

Відповідно до частини 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Однак відповідач не повідомив суд про зміну свого місцезнаходження.

Відповідно до частини 2 статті 31 ГПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

Таким чином, незважаючи на те, що в процесі розгляду справи №907/1280/25 відбулась зміна місцезнаходження відповідача з міста Хуст Закарпатської області до міста Київ, справа повинна бути розглянута Господарським судом Закарпатської області, оскільки прийнята останнім з додержанням правил підсудності.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У статті 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, зважаючи на зазначене вище, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, підтверджені належними та допустимими доказами підлягають до часткового задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 238, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноватор Груп" (01023, м.Київ, пл. Спортивна, буд. 1а, офіс 44, ) на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ) 238 284,15 грн (двісті тридцять вісім тисяч двісті вісімдесят чотири гривні 15 коп.) пені та 321 954,52 грн (триста двадцять одну тисячу дев`ятсот п`ятдесят чотири гривні 52 коп.) штрафу, а також 6 722,83 грн (шість тисяч сімсот двадцять дві гривні 83 коп.) на відшкодування сплаченого судового збору.

3. В решті вимог позову - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено, оформлено та підписано 23.01.2026.

Суддя Д. Є. Мірошниченко