ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"21" січня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/1364/25

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Мірошниченка Д.Є., за участю секретаря судового засідання Піпар А.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вей Вест 2022", м. Запоріжжя

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Адамант", м. Мукачево Закарпатської області

про стягнення 16 500,00 грн

За участю представників сторін: не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вей Вест 2022" звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Адамант" про стягнення 16 500,00 грн заборгованості за договором оренди (найму) обладнання, укладеним у спрощеній усній формі, мотивованим нездійсненням відповідачем оплати оренди компресорної станції за жовтень 2025 року.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 907/1364/25 визначено головуючого суддю Мірошниченка Д. Є., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2025.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 08.12.2025 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом семи днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив п`яти днів з дня отримання відзиву на позов.

18.12.2025 за вх.№ 02.3.1-02/11080/25 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла заява від Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Адамант" про закриття провадження у даній справі у зв`язку зі сплатою відповідачем заборгованості, до якої долучено платіжні інструкції № 764 від 04.12.2025 на суму 100 000,00 грн та № 827 від 12.12.2025 на суму 163 970,10 грн, призначенням платежу яких є оплата за послуги бетононасоса, зг рах.№ 21 від 20.06.2025.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 19.12.2025 суд постановив призначити справу до розгляду у судовому засіданні на 21.01.2026 о 10:30 год. та встановив Товариству з обмеженою відповідальністю "Вей Вест 2022" строк до 19.01.2026 для подання письмових пояснень/заперечень щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Адамант" про закриття провадження у цій справі.

09.01.2026 за вх.№ 02.3.1-02/141/26 через підсистему "Електронний суд" надійшло клопотання позивача, за змістом якого останній підтверджує погашення відповідачем заборгованості в сумі 16500,00 грн відповідно до наданих ним платіжних інструкцій. Таким чином, позивач не заперечує проти закриття провадження у даній справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, та просить суд здійснити розподіл судових витрат. Повідомляє про понесення ним витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн, що підтверджується договором про надання правової допомоги № 15/11/25-01 від 15.11.2025 та актом надання послуг адвоката від 26.11.2025. Крім того, позивач просив суд розглянути вказану справу без участі його уповноваженого представника.

20.01.2026 за вх.№ 02.3.1-02/415/26 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшло клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат за надання адвокатом правничої допомоги позивачу на 90%, а також позивач просить суд провести судове засідання, призначене на 21.01.2026 о 10:30 год. без участі уповноваженого представника.

21.01.2026 за вх.№ 02.3.1-02/434/26 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшло заперечення позивача на клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат.

Таким чином, в судовому засіданні 21.01.2026, за відсутності уповноважених представників сторін суд, розглянувши клопотання про закриття провадження у справі, дійшов висновку про наявність підстав для його задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення по суті спору у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

У постанові від 30.08.2024 у справі № 916/3006/23 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду з посиланням на приписи пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України зазначив, що відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Матеріалами справи встановлено, що після звернення позивача до суду з позовом та відкриття провадження у даній справі відповідач добровільно сплатив спірну суму заборгованості, що також підтверджено позивачем, що в свою чергу свідчить про відсутність предмета спору в даній справі, а відтак і наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 та частини 5 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Ухвала про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Господарський суд закриває провадження у справі в частині позовних вимог у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

При цьому, суд зазначає, що частиною 3 статті 231 ГПК України встановлено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

За змістом приписів частини 2 статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно із пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" (із змінами до нього) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, сума судового збору сплачена позивачем при зверненні з даним позовом до суду підлягає поверненню з Державного бюджету України за відповідним клопотанням.

Суд, розглянувши заяву позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, виходи з наступного.

Згідно зі статтею 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За приписами частин 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 126 ГПК України).

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Відтак, позивачем долучено до матеріалів справи договір про надання правової допомоги № 21/11/25-05 від 21.11.2025 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вей Вест 2022" та адвокатом Рабушко Вячеславом Степановичем, ордер на надання правничої допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю "Вей Вест 2022" адвокатом Рябушко В.С. серії АР № 1279845 від 03.12.2025, а також акт здачі-приймання робіт № 1 до договору про надання правової допомоги № 21/11/25-05 від 21.11.2025 на підтвердження обсягу наданої правничої допомоги.

Відповідно до пункту 4.1 договору, а також відповідно до акта здачі-приймання робіт вартість послуг адвоката за весь комплекс послуг становить фіксовану суму 10000,00 грн.

У відповідності до частини 2 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 ГПК України).

Відповідно до поданого відповідачем клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу у цій справі останній зазначає, що під час розгляду справи не було здійснено жодного судового засідання по суті спору, оскільки відповідач здійснив оплату на користь позивача не допускаючи необґрунтованих дій.

Крім того, стверджує, що адвокатом Рабушко В.С. не надано належних доказів на підтвердження обсягу робіт, які було здійснено ним в процесі розгляду конкретно цієї справи № 907/1364/25, а всі надані документи містять лише загальні формулювання щодо наданих правничих послуг, що не дає можливості встановити реальну вартість наданих послуг, адвокатом Рабушко В.С. щодо представництва інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЙ ВЕСТ 2022" у Господарському суді Закарпатської області у справі №907/1364/25.

Вважає, що заявлений позивачем у даній справі розмір витрат на професійну правничу допомогу є надто завищеним, не відповідає критеріям розумності, обґрунтованості. При цьому наголошує, що враховуючи ціну позову у розмірі 16 500,00 грн, заявлений до стягнення розмір витрат за надані послуги в сумі 10 000,00 грн у розмірі більше ніж 60% від ціни позову, є завищеними та неспівмірними з виконаною адвокатом роботою.

Заперечуючи проти поданого відповідачем клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, позивач зазначає, що пропозиція відповідача зменшити витрати на правничу допомогу до 1 000,00 грн (тобто на 90%) є явно необґрунтованою та такою, що: не відповідає ринковій вартості правничих послуг; суперечить принципу справедливого відшкодування витрат; фактично позбавляє позивача права на відшкодування реально понесених витрат; не відповідає жодному з критеріїв, встановлених частиною 4 статті 126 ГПК України.

Позивач наголошує, що сума 1 000,00 грн не покриває навіть мінімальних витрат адвоката на підготовку позовної заяви та є символічною, а не реальною компенсацією. При цьому вказує, що відповідач, подаючи клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, не надав жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував неспівмірність заявлених витрат із критеріями, визначеними частиною 4 статті 126 ГПК України.

За доводами позивача, самі по собі оціночні твердження відповідача про "завищеність" суми витрат без фінансово-економічного обґрунтування, аналізу обсягу виконаних робіт або порівняння з аналогічними справами не можуть вважатися доказами у розумінні статей 73-74 ГПК України.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 наголошено на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

В той же час, об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові №922/445/19 від 03.10.2019 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Тобто, "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомгу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку викладеному у вищевказаній постанові.

Враховуючи вказане, у відповідності до вказаних вище норм, дослідивши заяву позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та документи, на підставі яких позивач просить стягнути вказані витрати, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не відповідає критерію розумності та співрозмірності їхнього розміру, та є завищеним.

Беручи до уваги, що дана справа не є складною, не містить велику кількість документів, які необхідно було б вивчити, за ціною позову відноситься до малозначних справ, не містить складних розрахунків, а отже оцінюючи обсяг наданої позивачу правничої допомоги та її вартість, з урахуванням законодавчих критеріїв визначення витрат на професійну правничу допомогу при їх розподілі, а також зважаючи на критерій розумного розміру, що пропагується й застосовується Європейським судом з прав людини, проаналізувавши зміст та вартість наданої в межах даної справи правничої допомоги, що відображена в акті здачі-приймання робіт, суд приходить до висновку, що вартість наданої професійної правничої допомоги у цій справі не може бути покладена на відповідача повністю, та з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також враховуючи сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, справедливою та співмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 3 000,00 грн.

На підставі викладеного, враховуючи що відповідачем добровільно сплачено існуючу заборгованість до постановлення рішення у даній справі, а також беручи до уваги заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи баланс інтересів сторін у даному питанні, суд вважає адекватним розміром правничої допомоги, яка може бути покладена на відповідача 3 000,00 грн.

Суд вважає за необхідне скористатися правом суду і не розподіляти витрати на правничу допомогу в іншій частині на відповідача.

При цьому суд не заперечує право адвоката та його довірителя на таку оцінку вартості та необхідності наданих послуг, але оцінює дані обставини з точки зору можливості покладення таких витрат на іншу сторону по справі.

Таким чином, у зв`язку із наведеним, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат на правничу допомогу у цій справі за наведених обставин.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 123, 126, 129, пунктом 2 частини 1 статті 231, статтею 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Провадження у справі № 907/1364/25 закрити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Адамант" (89600, Закарпатська обл., м. Мукачево, вул. Штефана Августина, буд. 12/1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вей Вест 2022" (69008, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Експресівська, буд. 6, ) 3 000,00 грн (три тисячі гривень) на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи № 907/1364/25.

3. В решті вимог заяви позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повна ухвала складена та підписана 23.01.2026.

Суддя Д. Є. Мірошниченко