ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про визнання вимог кредитора

"12" січня 2026 р.м. ОдесаСправа № 916/650/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Грабован Л.І.,

дослідивши матеріали заяви (вх. №3-1162/25 від 28.11.2025) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ); (вх. №3-1160/25 від 28.11.2025)

про визнання майнових вимог до боржника, які виражені у грошовому еквіваленті у справі

за заявою кредитора: Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; );

до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма "МОНОЛІТ" (68000, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Паркова, буд 48; );

про визнання банкрутом.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін та учасників:

від боржника: не з`явився;

заявники: не з`явилися;

від заявників: не з`явилися;

розпорядник майном боржника: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.05.2025 відкрито провадження у справі №916/650/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма "МОНОЛІТ"; введено процедуру розпорядження майном боржника Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма "МОНОЛІТ" строком на 170 календарних днів до 31.10.2025 р.; розпорядником майна боржника Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма "МОНОЛІТ" призначено арбітражного керуючого Нікітіну Ганну Едуардівну (свідоцтво про здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майном, керуючого санацією, ліквідатора №1935 від 10.01.2020 р.).

14.05.2025 на офіційному веб-порталі судової влади України опубліковано повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма "МОНОЛІТ" (публікація №76059).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.07.2025 визначено розмір та перелік усіх визнаних вимог для внесення розпорядником майна боржника до реєстру вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма "МОНОЛІТ".

28.11.2025 до господарського суду надійшла заява (вх. №3-1162/25 від 28.11.2025) ОСОБА_1 про визнання майнових вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма "МОНОЛІТ", які виражені у грошовому еквіваленті на суму 443 087,00 грн.

До заяви надано копії: паспорту ОСОБА_1 ; РНОКПП ОСОБА_1 ; витягу з реєстру територіальної громади від 06.08.2025; договору № 103 від 13.10.2011; додаткових угод від 29.01.2013, від 26.09.2011, від 13.03.2014, від 10.04.2019, від 10.02.2022 до договору № 103 від 13.10.2011; квитанції до прибуткового касового ордеру.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2025, вказану заяву передано на розгляд судді Грабован Л.І.

Ухвалою від 08.12.2025 суд відмовив ОСОБА_1 у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору відмовлено та залишено без руху її заяву (вх. №3-1162/25 від 28.11.2025) з майновими вимогами, які виражені у грошовому еквіваленті на суму 443 087,00 грн. до Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма "МОНОЛІТ"; зобов`язав ОСОБА_1 усунути недоліки заяви у п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху, до заяви про усунення недоліків, до якої мають бути додані: докази сплати судового збору за подання заяви з майновими вимогами у сумі 4 844,80 грн або клопотання про звільнення від сплати судового збору з відповідними доказами.

11.12.2025 до господарського суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків. До заяви додано платіжну інструкцію про сплату судового збору.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.12.2025 прийнято до розгляду заяву (вх. №3-1162/25 від 28.11.2025) ОСОБА_1 про визнання грошових вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма "МОНОЛІТ", які виражені у грошовому еквіваленті в сумі 443 087,00 грн та призначено у в судовому засіданні на "12" січня 2026 р. о 10:50 год., про що повідомлено заявника (представника), боржника та розпорядника майном боржника.

Розпорядником майна боржника арбітражним керуючим Нікітіною Г.Е. подано до суду повідомлення (вх. №39127/25 від 08.12.2025) на заяву ОСОБА_1 , з майновими вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма "МОНОЛІТ", які виражені у грошовому еквіваленті, відповідно до якого майнові вимоги заявника, які виражені в грошовому еквівалентів визнаються у повному обсязі на суму 443 087,00 грн.

Директором Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма "МОНОЛІТ" ОСОБА_2 подано до суду відзив (вх.№713/26 від 09.01.2026), у якому майнові вимоги - ОСОБА_1 , визнаються боржником у повному обсязі. Заяву кредитора просить розглядати за відсутністю боржника.

12.01.2026 за вх.№854/26 господарський суд одержав заяву ОСОБА_1 , відповідно до якої заявником надано оригінали документів доданих до заяви для огляду, які оглянуто судом у судовому засіданні.

Про призначення розгляду заяви кредитора Головне управління ДПС в Одеській області та Чорноморська міська рада Одеського району Одеської та представник заявника адвокат Хлопко А.Ю. були повідомлені шляхом надсилання копії вказаної ухвали до їх електронних кабінетів за допомогою підсистеми "Електронний суд", про що свідчать наявні у матеріалах справи довідки секретаря судового засідання про доставку електронного документу.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Таким чином, кореспонденція (процесуальні документи) Господарського суду Одеської області була надіслана у відповідності до вимог чинного процесуального законодавства, а тому усі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду даної справи (заяви кредитора).

П. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи те, що жодних доказів, які унеможливлюють розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися, суду не надано, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви з майновими вимогами до боржника за відсутністю таких учасників справи, за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заяву ОСОБА_1 , відзиви боржника та розпорядника майном боржника з доданими до них документами/доказами, суд встановив:

13.10.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «МОНОЛІТ» (Повірений) та ОСОБА_3 (Довіритель) укладено Договір № 103, на умовах та в порядку якого Повірений зобов`язується від імені та за рахунок коштів, отриманих від Довірителя, організувати будівництво Квартири (будівельний АДРЕСА_2 (п.п. 1.1. Договору № 103 від 13 жовтня 2011 року).

У п. 1.2. Договору № 103 від 13 жовтня 2011 року встановлено, що Довіритель може отримати відповідну Квартиру тільки за умови повної 100 (сто) відсоткової оплати за даним Договором.

Відповідно до п. 1.3. Договору № 103 від 13 жовтня 2011 року планова дата здачі будинку 4-й квартал 2013 року.

В п. 4.2. Договору № 103 від 13.10.2011 сторони домовились, що Повірений організовує будівництво обраної Довірителем Квартири за 348 400 грн. (триста сорок вісім тисяч чотириста гривень), що складає ціну Договору.

Уклавши 10 квітня 2019 року Додаткову угоду до договору № 103 від 13 жовтня 2011 року Сторони домовились п.п. 1.1, 1.3, 2.3, п.п. 3.2.1 п. 3 та п. 4 Договору № 103 від 13.10.2011 викласти у новій редакції, змінивши, крім іншого, Договірну ціну з 348400 грн. на 443087 грн.

10.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «МОНОЛІТ» (Повірений), ОСОБА_3 (Довіритель) та ОСОБА_4 (Новий Довіритель) укладено Додаткову угоду № 1 від 10.02.2022 до Договору № 103 від 13 жовтня 2011 року, відповідно до умов якої Довіритель поступається Новому Довірителю, а Новий Довіритель набуває права вимоги, що належать Довірителю на підставі Договору № 103 від 13 жовтня 2011 року на будівництво Квартири (будівельний АДРЕСА_3 .

На підставі вказаної Додаткової угоди ОСОБА_5 набула право вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «МОНОЛІТ» виконання зобов`язань за Договором № 103 від 13.10.2011.

Сторони визнали і повністю погодились вважати оплату Довірителя ОСОБА_3 внесену за Договором № 103 від 13 жовтня 2011 року, оплатою за даним Договором, внесену Новим довірителем ОСОБА_6 . Сторони претензій одна до одної не мають.

Згідно Довідки, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «МОНОЛІТ», сума внеску ОСОБА_7 за Договором № 103 від 13.10.2011 на будівництво квартири (будівельний АДРЕСА_3 внесена з урахуванням ПДВ в розмірі 443087 грн. (чотириста сорок три тисячі вісімдесят сім гривень), що складає 100% оплати від суми Договору.

Таким чином, свої зобов`язання за Договором ОСОБА_1 виконала належним чином, що також підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів № б/н від 02 листопада 2011 року, № б/н від 18 січня 2012 року, № б/н від 03 квітня 2012 року, № б/н від 13 серпня 2012 року, № б/н від 15 жовтня 2012 року, № б/н від 16 січня 2013 року, № б/н від 10 квітня 2019 року, № б/н від 17 липня 2029 року, № б/н від 02 жовня 2019 року, № б/н від 28 грудня 2019 року, № б/н від 23 червня 2020 року.

Станом на день подачі заяви з майновими вимогами, Товариство з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма "МОНОЛІТ" взяті на себе зобов`язання за договором № 103 від 13.10.2011 щодо будівництва та передачі у власність заявника квартири не виконало, що стало підставою звернення ОСОБА_1 до суду із заявою.

Норми права, що підлягають застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ч. 6 ст. 12 ГПК України передбачено, що Господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

Ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до абз. 13 ч. 1 ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Грошове зобов`язання (борг), згідно абз. 5 ч. 1 ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

Ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Адміністратор за випуском облігацій, який діє як конкурсний кредитор, подає заяву з вимогами до боржника з урахуванням вимог статті 93-1 цього Кодексу. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Абз. 5 ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що майнові вимоги кредиторів до боржника мають бути виражені в грошових одиницях і заявлені до господарського суду в порядку, встановленому цією статтею.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом. Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Ч. 6 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом( ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України)

Згідно ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Ст. 611 Цивільного кодексу України визначено правові наслідки порушення зобов`язання, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про інвестиційну діяльність (у редакції, чинній на момент укладання договорів) інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних

цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів

діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути, зокрема, рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності).

Ст. 4 Закону України Про інвестиційну діяльність (у відповідній редакції) визначено, що об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об`єкти власності, а також майнові права.

За змістом ст. 7 Закону України Про інвестиційну діяльність (у відповідній редакції) всі суб`єкти інвестиційної діяльності незалежно від форм власності та господарювання мають рівні права щодо здійснення інвестиційної діяльності, якщо інше не передбачено законодавчими актами України. Розміщення інвестицій у будь-яких об`єктах, крім тих, інвестування в які заборонено або обмежено цим Законом, іншими актами законодавства України, визнається невід`ємним правом інвестора і охороняється законом.

Абз. 1 ст. 9 Закону України Про інвестиційну діяльність (у відповідній редакції) визначено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).

Інвестиційний договір, як окремий вид цивільно-правових договорів може містити положення різних видів цивільно-правових договорів залежно від предмету та цілей інвестування (договору про спільну діяльність, капітального будівництва, кредитування, купівлі-продажу, довірчого управління майном). Відтак, зазначений договір передбачає як грошові, так майнові права (обов`язки) сторін договору.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами (ст. 190 Цивільного кодексу України).

Ст. 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Ст. 77 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно ч. 1 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 91 ГПК України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому:

- перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредиторів здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку;

- при визнанні вимог кредиторів у справі про банкрутство слід виходити з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості;

- під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (ч. 1 ст. 75 ГПК України), саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку.

Заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19).

Розглядаючи кредиторські вимоги суд в силу приписів статей 45 - 47 КУзПБ має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (див. висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19, від 29.03.2021 у справі №913/479/18).

Системний аналіз цих приписів засвідчує, що законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом розгляду в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. Запроваджений законодавцем підвищений стандарт доказування у справах про банкрутство для кредиторів приводить у випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог до прийняття рішення судом про відмову у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (ст. 76 ГПК України), допустимості (ст. 77 ГПК України), достовірності (ст.78 ГПК України) та вірогідності (ст. 79 ГПК України).

Висновки суду.

Досліджуючи правову природу зобов`язань, які виникли між заявником та боржником на підставі за договору № 103 від 13.10.2011, суд дійшов висновку, що зобов`язання ОСОБА_1 в частині перерахування коштів/інвестиційних внесків забудовнику були грошовими зобов`язаннями та були виконані, а зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма "МОНОЛІТ" щодо здійснення будівництва квартири, введення об`єкту в експлуатацію та передачі їх інвестору/заявнику виконані не були, однак не мали характеру грошових, а є майновими. Тобто, вимоги ОСОБА_1 до ТОВ БФ "МОНОЛІТ" мають майновий характер.

Приписами абз. 5 ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що майнові вимоги кредиторів до боржника мають бути виражені в грошових одиницях і заявлені до господарського суду в порядку, встановленому цією статтею.

Однак, вказана норма Кодексу України з процедур банкрутства не містить алгоритму вираження майнових вимог у грошовій формі. Тому кредитор вільний у виборі способу доказування суду величини грошової суми, яка виражає його майнову вимогу та доказів в її обґрунтування.

Майнова вимога ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма "МОНОЛІТ" за договором № 103 від 13.10.2011, оцінені в сумі фактично інвестованих грошових коштів, з урахуванням визначення у національній валюті еквіваленту, сплаченого у іноземній валюті, на дату звернення до суду із заявою кредитора.

Оцінюючи надані ОСОБА_1 докази в сукупності, зокрема, дослідивши та перевіривши подані кредитором документи, відзив боржника та повідомлення розпорядника майном боржника про розгляд вимог, суд вважає, що вимога кредитора є обґрунтованою, підтверджена належними доказами та відповідає вимогам чинного законодавства, тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд визнає майнові вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна Фірма «МОНОЛІТ» на квартиру (будівельний АДРЕСА_3 , які виражені в грошовому еквіваленті у сумі 443 087 грн, із задоволенням у 4 (четверту) чергу вимог кредиторів. Решту вимог, які складаються з витрат, пов`язаних з провадженням у справі про банкрутство в сумі 4 844,80 грн врахувати в 1 (першу) чергу вимог кредиторів.

Включення майнових вимог ОСОБА_1 до реєстру вимог кредиторів, виражених в грошових одиницях (абз. 5 ч. 2 ст. 45 КУзПБ), не змінюють підстав виникнення та порядок виконання зобов`язань (грошових або майнових) поза межами справи, оскільки вказані положення законодавства не містять підстав для припинення майнового зобов`язання та виникнення грошового зобов`язання. Однак, у справі про банкрутство саме реєстр грошових вимог кредиторів, який містить відомості щодо пасиву боржника, є об`єктом аналізу фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища його на ринках, що здійснюється розпорядником майном боржника та підлягає оцінці кредиторами і судом у підсумковому засіданні суду для визначення подальших процедур у справі.

З огляду на зазначене, права кредиторів з майновими вимогами до боржника підлягають захисту у справі про банкрутство на рівні з грошовими вимогами кредиторів.

Керуючись ст. ст. 1, 45, 46, ч. 1 ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 120, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Визнати майнові вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна Фірма «МОНОЛІТ» (ідентифікаційний код юридичної особи: 31428820) на квартиру (будівельний АДРЕСА_3 , які виражені в грошовому еквіваленті у сумі 443 087 грн, із задоволенням у 4 (четверту) чергу вимог кредиторів. Решту вимог, які складаються з витрат, пов`язаних з провадженням у справі про банкрутство в сумі 4 844,80 грн врахувати в 1 (першу) чергу вимог кредиторів.

2. Визнані у п. 1 даної ухвали суду вимоги підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів, однак не надають ОСОБА_1 право вирішального голосу на зборах кредиторів.

Ухвала є підставою для внесення відомостей до реєстру вимог кредиторів у відповідності до ч. 6 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвала набирає законної сили 12 січня 2026 року та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Повну ухвалу складено та підписано 20 січня 2026 року у зв`язку із аварійними та плановими відключеннями електроенергії в Господарському суді Одеської області у вказаний період.

Копію ухвали надіслати до електронного кабінету користувача підсистеми "Електронний суд": Товариству з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма "МОНОЛІТ"; розпорядника майном боржника арбітражного керуючого Нікітіної Г.Е.; Головного управління ДПС в Одеській області; Чорноморській міській раді Одеського району Одеської області; представнику ОСОБА_1 адвокату Хлопко А.Ю.

Суддя Л.І. Грабован