УХВАЛА

м. Київ

26.01.2026Справа № 910/16013/25

Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В. В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Чарівна Скриня» про зустрічне забезпечення у справі

за позовом ОСОБА_1 , м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Чарівна Скриня», м. Київ

про стягнення 17 273 893,38 грн,

Без виклику учасників судового процесу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Чарівна Скриня» про стягнення вартості частки учасника в сумі 16 834 100 грн, інфляційних втрат в розмірі 236 400,56 грн та 3% річних в сумі 203 392,82 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша Чарівна Скриня» всупереч вимог чинного законодавства статуту товариства не було здійснено виплату вартості учасника товариства за наслідками його виходу.

Ухвалою від 26.12.2025 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору; залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 ; надано позивачу строк для усунення недоліків, який становить десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху; встановлено позивачу спосіб усунення недоліків у позовній заяві шляхом надання доказів сплати ОСОБА_1 судового збору в сумі 207 286,72 грн.

26.12.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на усе належне Товариству з обмеженою відповідальністю «Перша Чарівна Скриня» рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти, що обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитнофінансових установах, в межах суми позовних вимог та попередньо понесених позивачем судових витрат під час розгляду цієї справи у суді першої інстанції у загальному 17 709 271,18 грн та заборони Державній організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" здійснювати перереєстрацію торгових марок № 219549 від 25.11.2016 та 219548 від 25.11.2016 на будь яку іншу особу, (в тому числі на Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ ЮА» (ід.код 45404601)), крім як на Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Чарівна Скриня» (ід.код 35791225).

В обґрунтування вказаної заяви позивач посилається на те, що відповідач створює усі умови та дії, спрямовані на виведення активів на свої пов`язані особи та на порушення прав позивача на отримання справедливої ринкової вартості частки Товариства. Позивач об`єктивно позбавлений можливості контролювати процес відчуження відповідачем свого майна, оскільки, по-перше, учасниками відповідача створене аналогічне товариство на яке вже переведено активи, натомість на відповідачеві залишились зобов`язання, а по-друге, інформація про рух коштів з його банківського рахунку відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" становить банківську таємницю. Наголошуємо, що вжиття заявлених Позивачем заходів забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів Відповідача, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо розпорядження його майном, існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Окрім цього, такі заходи забезпечення позову сприятимуть виконанню судового рішення та забезпечать справедливий баланс інтересів обох сторін у ситуації, що склалася.

Ухвалою від 26.12.2025 задоволено частково заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову; вжито заходи забезпечення позову у справі №910/16013/25 шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Перша ОСОБА_2 » в межах ціни позову на суму 17 481 180,10 грн, та знаходяться й обліковуються на банківських рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша ОСОБА_2 » до вирішення спору у справі по суті та набрання рішення у справі законної сили.

31.12.2025 позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 06.01.2026 відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04.02.2026.

09.01.2026 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Чарівна Скриня» про застосування заходів зустрічного забезпечення шляхом зобов`язання ОСОБА_1 надати зустрічне забезпечення шляхом внесення на депозитний рахунок Господарського суду міста Києва грошових коштів у розмірі 3 018 374,72 грн протягом п`яти днів з дня постановлення ухвали про зустрічне забезпечення.

В обґрунтування вказаної заяви відповідач посилається на те, що з огляду на те, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2025 у справі №910/16013/25 про забезпечення позову не вирішено питання щодо зустрічного забезпечення, а також з огляду на можливі збитки, що будуть завдані відповідачеві внаслідок застосування заходів забезпечення позову. Зокрема, відповідачем наголошено, що з огляду на накладений 29.12.2025 на рахунки відповідача арешт, останній був позбавлений можливості виконати зобов`язання з повернення грошових коштів у встановлений договором №2ф-10/24 від 07.10.2024 про поворотну фінансову допомогу, укладеним з ОСОБА_3 , строк, що призвело до прострочення боржника у зобов`язанні. Розмір можливих збитків відповідача за договором № 2ф-10/24 становить 1 781 900 грн з них: 1 262 900 грн пені та 519 000 штрафу. Також обґрунтовуючи подану заяву відповідач посилається на те, що 22.12.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша Чарівна Скриня», як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛВТ ІНЖИНІРИНГ», як покупцем, укладено договір поставки № ОП_П_22/12/2025-10. Задля виконання своїх зобов`язань за Договором поставки Відповідач має придбати відповідний товар у виробника - нерезидента та імпортувати його. З огляду на накладений 29.12.2025 на рахунки Відповідача арешт, Відповідач був позбавлений можливості придбати іноземну валюту та здійснити замовлення товару у виробника, що в подальшому призведе до неналежного виконання договору поставки Відповідачем, а саме неможливості поставки товару у передбачений договором строк. З огляду на зазначене, відповідач очікує понести збитки, пов`язані з неможливістю виконання зобов`язання за договором, а саме штраф у розмірі 1 236 474,72 грн. Відтак, за твердженнями позивача, сукупний розмір можливих збитків у зв`язку з вжиттям заходів забезпечення позову складає 3 018 374, 72 грн.

09.01.2026 позивачем було подано заперечення проти задоволення заяви відповідача. У вказаній заяві позивачем наголошено, що відповідач не довів, що станом на сьогодні позика - не повернена, не надано виписок по усім рахункам, які б підтвердили факт неповернення коштів. Також позивачем вказано, що ОСОБА_3 є співвласником бізнесу, комерційним директором відповідача. Також позивачем вказано, що учасниками Відповідача є ОСОБА_4 (50%), яка є є матір`ю ОСОБА_3 , та ОСОБА_5 (50%). ОСОБА_3 є учасником афілійованого товариства ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ ЮА» створене через декілька днів (07.02.2024) після отримання відправленого позивачем (26.01.2024) запиту на інформацію з метою оцінки ринкової вартості її частки та його отримання відповідачем. У цьому товаристві він є співвлвсником кожен по 50% із ОСОБА_5 , який є співвласником відповідача. Також позивачем наголошено, що на момент арешту на рахунках відповідача обліковувалося всього 750 тис грн., а отже, виконання останнім зобов`язань за рахунок цих коштів не вбачалось за можливе. Щодо посилання відповідача на договір поставки позивачем наголошено, що заявником надано жодного контракту з іноземним постачальником на поставку товарів, який би було укладено з метою виконання договору поставки № ОП_П_22/12/2025-10. Також позивачем наголошено, що відповідно до фінансових звітностей - баланси відповідача, останній завжди має на складах обладнання для реалізації (код рядка 1103). Зокрема згідно балансу на 30.06.2024- запаси становлять понад 93 млн.грн., на 30.09.2025- запаси становлять понад 61 млн.грн.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Чарівна Скриня» про зустрічне забезпечення, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 141 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), а тому розгляд судом заяви про забезпечення позову без вирішення питання зустрічного позову не є порушенням наведених вимог законодавства та не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали місцевого суду, а відповідно і постанови апеляційного суду про залишення її без змін.

За положенням частини другої статті 141 Господарського процесуального кодексу України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснене шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення (частина третя статті 141 Господарського процесуального кодексу України).

Крім цього, зважаючи на положення частини четверту статті 141 Господарського процесуального кодексу України , ухвалення рішення про забезпечення позову без одночасного вирішення судом питання про зустрічне забезпечення не позбавляє заявника права звернутися до суду із клопотанням про зустрічне забезпечення, що може бути подано після застосування судом заходів забезпечення позову (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19).

Метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Інститут зустрічного забезпечення спрямований на реалізацію таких основних засад господарського судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та пропорційність, адже забезпечення позову певною мірою обтяжує відповідача і у випадку незадоволення вимог позивача зустрічне забезпечення гарантує можливість відшкодувати збитки.

Крім того, фактично цей інститут права зберігає існуючий status quo між сторонами до ухвалення рішення суду по суті спору (аналогічний правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 12.09.2022 у справі № 911/172/22).

На відміну від забезпечення позову, що застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача та виконання судового рішення та вживається судом виключно за заявою учасника справи, зустрічне забезпечення має на меті зберегти певний баланс сторін та мінімізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів, і може застосовуватися судом за власною ініціативою. Такі висновки сформовані у постановах Верховного Суду від 28.07.2023 у справі № 911/2797/22, від 17.09.2024 у справі № 927/997/23.

За огляду на зазначене, у випадку існування обґрунтованих ризиків настання для відповідача негативних наслідків від застосування судом забезпечувальних заходів, скаржник не позбавлений права ініціювати перед судом питання щодо застування зустрічного забезпечення.

У принципі 7 доповіді Асоціації міжнародного права «Про забезпечувальні та запобіжні засоби в міжнародному цивільному процесі» (ILA, 1996) зазначається, що суд повинен мати повноваження вимагати від позивача гарантії відшкодування збитків відповідачу чи третій стороні, які можуть виникнути в результаті застосування забезпечувальних заходів. Сказане застосовне і до господарського процесу, який в цій частині містить аналогічне регулювання.

Отже, з наведеного вбачається, що умовою застосування заходів зустрічного забезпечення позову є перш за все можливість завданню відповідачу збитків, пов`язаних саме із вжиття судом заходів забезпечення позову.

Наразі, при оцінці доводів відповідача щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення та заперечень позивача щодо вказаної заяви суд вважає за доцільне звернути увагу на принцип змагальності ті рівності учасників судового процесу, а також загальні засади доказування.

Зокрема, суд наголошує, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993 Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У ст.77 Господарського процесуального кодексу України вказано, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогіднісь і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В контексті наведених засад господарського судочинства суд звертає увагу учасників судового процесу на приписи ст.79 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зауважує, що стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Отже, оцінюючи надані відповідачем докази в обґрунтування поданої заяви, та докази, які надано позивачем на спростування, суд вважає останні такими, що нівелюють доводи відповідача щодо можливого завдання збитків товариству внаслідок застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти товариства та такими, що позбавлені належного обґрунтування.

Керуючись ст.ст.2, 141, 235 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Чарівна Скриня» про зустрічне забезпечення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку, передбаченому ст.253-259 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Князьков