ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22 січня 2026 року м. ТернопільСправа № 921/641/25
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровця Я.Я.

за участю секретаря судового засідання Шевчук К. О.

розглядаючи матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА", бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411, м. Київ

до відповідача Декашевої Марії Василівни, АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості у розмірі 36 206,88 грн.

У судове засідання представники сторін не з`явились.

Відповідно до частини 3 статті 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача Декашевої Марії Василівни про стягнення заборгованості у розмірі 36 206,88 грн.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 29.10.2025, для розгляду справи №921/641/25 визначено суддю Боровця Я.Я.

Ухвалою суду від 03.11.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" залишено без руху, на підставі абзацу 2 частини 1 статті 174 ГПК України, для надання можливості позивачу усунути недоліки позовної заяви.

20.11.2025 (документ сформований в системі "Електронний суд") на адресу Господарського суду Тернопільської області надійшла заява про усунення недоліків (вх. №8211 від 21.11.2025), зі змісту якої вбачається, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви, які визначено в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 03.11.2025.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 26.11.2025 відкрито провадження у справі №921/641/25 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 17.12.2025.

Ухвалою суду від 17.12.2025 судове засідання відкладено на 22.01.2026 з підстав, викладених в ній.

Представник позивача у судове засідання 22.01.2026 не з`явився.

Представник відповідача у судове засідання 22.01.2026 не з`явився.

У тексті позовної заяви позивачем заявлено клопотання про витребування доказів, відповідно до ст. 81 ГПК України, в якому просить суд витребувати у АТ КБ "ПРИВАТБАНК" докази, які становлять банківську таємницю, а саме:

- письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуски банківської картки № НОМЕР_1 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я Декашева Марія Василівна (РНОКПП НОМЕР_2 );

- письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_1 за період з 05.01.2024 року (дата видачі кредиту) по 21.06.2024 року (дата закінчення терміну кредитування).

Статтею 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність.

Як визначено статтею 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду (ч.1).

Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (ч. 2).

Сторони користуються рівними процесуальними правами (стаття 46 ГПК України).

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема письмовими доказами.

Згідно вимог статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування ( ч.1 с. 76 ГПК України).

Статтею 80 ГПК України визначено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до п.1 ч.2 статті 60 Закону України "Про банки та банківську діяльність" відомості про банківські рахунки клієнтів є банківською таємницею.

Згідно з п.2 ч.1 статті 62 Закону України "Про банки та банківську діяльність", інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками за рішенням суду.

З урахуванням наведеної норми суд погоджується з доводами заявника про неможливість самостійного отримання зазначеної у клопотанні інформації.

Як визначено статтею 81 ГПК України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (ч.1).

У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання (ч.2).

Поданню клопотання про витребування доказів передує вчинення позивачем дій, передбачених, зокрема, ч. 2 ст. 81 ГПК України.

Як визначено статтею 169 ГПК України заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій формі та розглядаються в порядку, встановленому ГПК України.

Враховуючи наведені приписи процесуального законодавства, положеннями якого учаснику справи надано право звернутись до суду із клопотанням про витребування доказів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для витребування доказу, зазначеного у відповідному клопотанні.

Отже, з метою з"ясування усіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що клопотання заявника про витребування доказів є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази (ч.4 ст.81 ГПК України).

Частинами 7-10 статті 81 ГПК України передбачено, що особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. У разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно статті 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 216 ГПК України якщо розгляд справи було відкладено, суд продовжує провадження у справі зі стадії, на якій розгляд справи було відкладено.

Частиною 1 статті 252 ГПК України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наведені обставини, з метою правильного і об`єктивного розгляду справи та для забезпечення права сторін на справедливий суд упродовж розумного строку, яке гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за можливе відкласти розгляд справи згідно статей 202, 216 ГПК України.

Суд враховує наступне:

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до положень статті 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних та юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Частиною 4 статті 11 ГПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 (надалі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У рішенні Європейського Суду з прав людини "Савенков проти України" від 02.05.2013 "Папазов проти України" від 15.03.2012 зазначено, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Керуючись ст. ст. 81, 202, 216, 232, 234, 235, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання позивача про витребування доказів, задоволити.

2. Витребувати у АТ КБ "ПРИВАТБАНК":

- письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуски банківської картки № НОМЕР_1 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я Декашева Марія Василівна (РНОКПП НОМЕР_2 );

- письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_1 за період з 05.01.2024 року (дата видачі кредиту) по 21.06.2024 року (дата закінчення терміну кредитування).

3. Встановити АТ КБ "ПРИВАТБАНК" строк для подання витребуваних доказів до Господарського суду Тернопільської області до 11.02.2026.

4. Відкласти судове засідання у справі №921/641/25 на "12" лютого 2026 року о 15 год. 30 хв., яке відбудеться у приміщенні Господарського суду Тернопільської області за адресою: 46000, м. Тернопіль, вул. Князя Острозького, 14 А, зал судових засідань № 4, 5 поверх.

5. Копію ухвали надіслати:

- до електронного кабінету в електронній формі із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному ГПК України, позивачу;

- рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення,

відповідачу: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ;

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" , вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею з "23" січня 2026 року та оскарженню не підлягає.

Учасники справи можуть отримати інформацію у справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою - https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя Я.Я. Боровець