УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

м. Київ

19.01.2026Справа № 910/98/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., розглянувши матеріали заяви Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» про забезпечення позову в справі № 910/98/26

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» (вул. Шевченка, буд. 86/5, с. Кедина Гора, Черкаська обл., 19773; ідентифікаційний код 24842666)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичне партнерство» (вул. Бориса Гмирі, буд. 9, м. Київ, 02140; ідентифікаційний код 37856467)

про стягнення 970 000, 21 грн,

без виклику представників учасників процесу,

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

До Господарського суду міста Києва звернулось Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Надія» (далі за текстом - СТОВ «Надія», Позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичне партнерство» (далі за текстом - ТОВ «Енергетичне партнерство», Відповідач) про стягнення 970 000, 21 грн передплати, яка сплачена Позивачем за договорами, а саме: 216 474, 21 грн - за договором № 217 від 11.11.2024; 402 205, 53 грн - за договором № 221 від 03.01.2025 та 351 320, 47 грн - за договором № 248 від 01.04.2025.

09.01.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла заява Позивача про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ЗАЯВИ ТА ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Із поданої заяви про забезпечення вбачається, що між Позивачем та Відповідачем існували договірні зобов`язання в силу укладених договорів: № 217 від 11.11.2024, № 221 від 03.01.2025 та № 248 від 01.04.2025, згідно яких Позивачем здійснювалась оплата купленої електричної енергії.

Позивач звертає увагу суду на те, що відповідно до відомостей розміщених на сайті Національної енергетичної компанії «Укренерго» за посиланням в мережі Інтернет https://wservice.ua.energy/entsoe/getdefault ТОВ «Енергетичне партнерство», починаючи з 15.09.2025 присвоєно статус «Дефолтний» відповідно до положень пункту 1.7.1 та пункту 1.7.4 Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 14.03.2018 № 307.

Відповідно до підпункту 5) пункту 1.7.5 Правил ринку, якщо учасник ринку також виступає в якості електропостачальника (або споживача), після набуття ним статусу «Дефолтний» постачання електричної енергії споживачам такого учасника ринку (або такому учаснику ринку) здійснюється постачальником «останньої надії» відповідно до Правил роздрібного ринку з 00:00 дня, наступного за днем набуття ним статусу «Дефолтний».

Так, Позивачем змінено постачальника електричної енергії, а договірні зобов`язання з Відповідачем припинено.

Станом на дату звернення до суду з позовом, Позивач стверджує про існування у Відповідача заборгованості в розмірі 970 000, 21 грн - невикористана передоплата за договорами: № 217 від 11.11.2024, № 221 від 03.01.2025 та № 248 від 01.04.2025, які згідно доводів Позивача мають бути йому повернуті оскільки зберігаються стороною Відповідача без належної на те правової підстави.

Крім того, Позивач вказує, що наявність заборгованості у товариства перед Позивачем підтверджується складеними та підписаними ТОВ «Енергетичне партнерство» актами звірки взаємних розрахунків за договором № 217 та договором № 248 однак лише в межах суми 567 794,68 грн., що суперечить доводам Позивача в частині заборгованості.

Так, Позивач стверджує, що ТОВ «Енергетичне партнерство» понад 3,5 місяці безпідставно утримує заявлені до стягнення грошові кошти Позивача та розпоряджається ними на власний розсуд, а наявність у нього статусу «Дефолтний» з 15.09.2025 свідчить про неможливість виконати вказаним товариством взятих на себе фінансових зобов`язань перед учасниками ринку електричної енергії та позбавляє ТОВ «Енергетичне партнерство» можливість вести господарську діяльність на ринку електропостачання до припинення дії вказаного статусу.

В силу викладеного, Позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову та накласти арешт на грошові кошти Відповідача, які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах в межах суми у розмірі 970 000, 21 грн оскільки за відсутності заходів забезпечення позову та враховуючи відсутність можливості здійснювати енергопостачання (тобто вести господарську діяльність), ТОВ «Енергетичне партнерство» може в будь-який час розпорядитися залишками грошових коштів на своїх рахунках, що у разі задоволення позовних вимог може призвести до фактичного невиконання рішення суду та значно ускладнить або навіть унеможливить реальне повернення коштів, що має наслідком відсутність реального захисту порушеного права Позивача.

МОТИВИ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 137 ГПК України закріплено вичерпний перелік заходів забезпечення позову.

Пунктом 1 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 звертала увагу на те, що умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частини третя статті 13 ГПК України).

Суд зазначає, що існування судової практики в частині доказування очевидних речей не нівелює обов`язок заявника довести наявність обставин, на які він посилається та не звільняє його від подання належних та достатніх доказів із належним нормативно-правовим обґрунтуванням.

За сукупністю зазначеного та встановленого, судом наразі не вбачається існування виняткових обставин у спірних правовідносинах та наявність підстав для накладення арешту на кошти Відповідача в межах суми стягнення оскільки припущення Позивача, що кошті, які є у Відповідача на момент пред`явлення позову до нього, можуть зникнути та / або зменшитись за кількістю не є достатньо обґрунтовані.

Суд зазначає, що із поданої заяви не вбачається несумлінності дій Відповідача, а лише вбачається спір між сторонами в частині суми заборгованості, несплата якої в досудовому порядку не свідчить про вчинення Відповідачем в майбутньому умисних дій щодо уникнення виконання рішення (у випадку задоволення позову).

При цьому, судом враховано підписання Відповідачем двох актів звірки (в досудовому порядку) з Позивачем на суму 567 794, 68 грн. в межах спірних правовідносин однак без належного та повного дослідження обставин справи суд не може презюмувати правомірність вимог Позивача, яким в свою чергу не доведено необхідності та невідкладності вжиття запобіжних заходів.

Відповідно до частини 1 та 6 статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ ЗАЯВИ

Підсумовуючи викладене, дотримуючись принципу змагальності, рівності та верховенства права, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості поданої заяви про забезпечення позову та недоведення Позивачем обставин існування обґрунтованої ймовірності реального невиконання рішення суду з боку Відповідача в майбутньому.

Керуючись статтями 136-139, 140, 234 та 235 ГПК України, Господарський суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набрала законної сили 19.01.2026 та може бути оскаржена протягом десяти днів з моменту її підписання до Північного апеляційного господарського суду.

Дата підписання повного тексту ухвали: 19.01.2026

Суддя Антон ПУКАС