УХВАЛА

ПРО ВІДКРИТТЯ ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ

м. Київ

20.01.2026Справа № 910/375/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Капцової Т.П., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» (вул.Коновальця Євгена, буд.31, м.Київ, 01133; ідентифікаційний код 37881514)

до 1) Міністерства юстиції України (вул.Архітектора Городецького, буд.13, м.Київ, 01001; ідентифікаційний код 00015622)

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Ужгородський машинобудівний завод» (вул.Ужгородська, буд.122А, м.Перечин, Ужгородський р-н, Закарпатська обл., 89200; ідентифікаційний код 44676724)

про визнання незаконним та скасування наказу й відновлення становища, що існувало до

порушення

без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства юстиції України та Товариства з обмеженою відповідальністю «Ужгородський машинобудівний завод», у якій просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 3604/5 від 25.12.2025 року «Про задоволення скарги», яким було анульовано рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області Севастьянової В.В. від 27.08.2025 № 80567516, від 28.08.2025 № 80581658 про державну реєстрацію обтяжень у вигляді іпотеки та заборони на нерухоме майно щодо нежилих (нежитлових) будівель та споруд (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у відомостях Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: 2), які були вчинені на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фактор Плюс»;

- відновити становище Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фактор Плюс», яке існувало до порушення, шляхом внесення до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розділ щодо об`єкта нерухомості - нежилих (нежитлових) будівель та споруд (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у відомостях Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: 2):

і) запису про обтяження у вигляді іпотеки з наступними реєстраційними відомостями (Іпотекодержатель: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фактор Плюс» (), Іпотекодавець: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діскавері - Завод бурового обладнання (Україна)» (), відомості про основне зобов`язання: строк виконання основного зобов`язання: 02.02.2015 року, розмір основного зобов`язання: 2500000,00 доларів США, правочин в якому встановлено основне зобов`язання: кредитний договір, серія та номер: 196 /12-KL, виданий 28.08.2012 року, видавник: ПАТ «Златобанк», Договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 2184 від 28.08.2012 року, засвідчений ПН КМНО Паракудою І.В. (із змінами), додаткові відомості про зобов`язання: 15 % річних за користування кредитом;

іі) запису про обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно з наступними реєстраційними відомостями (Обтяжувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фактор Плюс» (), Особа, майно/права якої обтяжуються: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діскавері - Завод бурового обладнання (Україна)» ().

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний наказ прийнято усупереч рішенню Господарського суду міста Києва від 13.06.2024 у справі № 910/17006/23, яким визнано право власності позивача на право вимоги за кредитним договором від 28.08.2012 № 196/12-KL та договорами, що укладені для забезпечення його виконання, та без врахування того, що анульовані рішення державного реєстратора були прийняті в порядку виконання цього рішення суду. Також позивач не погоджується із наведеними відповідачем-1 мотивами прийняття спірного наказу, позаяк вважає, що пункт 7 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за змістом якого підставою для відмови у державній реєстрації прав є випадок, коли заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем, не узгоджується із фактичними обставинами проведеної державної реєстрації, оскільки позивач не є попереднім правонабувачем за логікою вказаних законодавчих положень, адже він набув прав іпотекодержателя первинно з моменту набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 13.06.2024 у справі № 910/17006/23, а сама державна реєстрація була проведена на новій правовій підставі - на підставі судового рішення, а не на підставі договору іпотеки. Додатково позивач зауважує, що відповідачем-1 не було враховано, що у випадку переходу права власності на предмет іпотеки від первинного іпотекодавця до іншої особи, іпотека залишається дійсною.

Крім того позивач зазначає, що під час здійснення адміністративного провадження щодо розгляду та вирішення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ужгородський машинобудівний завод» Мін`юст у порушення вимог Закону України «Про адміністративну процедуру» не зупинив таке адміністративне провадження, з підстави того, що існувала не вирішена судова справа в якій оспорюється належність об`єкта нерухомого майна до власності скаржника, що за доводами позивача є самостійною підставою для скасування спірного наказу.

Згідно з ч.1 ст.176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

За приписами ч.1 ст.12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного).

Частиною 3 статті 12 ГПК України передбачено, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Господарський суд міста Києва визнав подані матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду за правилами загального позовного провадження, виходячи з приписів статті 12 ГПК України.

Водночас суд установив, що ухвалою Верховного Суду від 29.07.2025 на розгляд судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду передано справу № 910/10897/24 з метою відступу від висновку, викладеного в раніше ухваленій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів від 04.03.2025 у справі № 910/5996/24, щодо віднесення спорів про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України до господарської юрисдикції.

Передаючи справу № 910/10897/24 на розгляд судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, Верховний Суд в ухвалі від 29.07.2025 зазначив, зокрема, що з метою адаптації національного законодавства до системи права Європейського Союзу та виконання Україною зобов`язань у сфері Європейської інтеграції прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів у зв`язку з прийняттям Закону України «Про адміністративну процедуру» від 10.10.2024 № 4017-IX. Цей Закон спрямований на приведення чинного законодавства у відповідність із Законом України «Про адміністративну процедуру» у всіх галузях, охоплених його сферою застосування, шляхом внесення змін до 196 законодавчих актів. Зокрема, згідно з цим законом частину 8 статті 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» доповнено абзацом згідно з яким накази міністерства, які є адміністративними актами, оскаржуються в порядку, визначеному Законом України «Про адміністративну процедуру», до міністерства, яке прийняло такий адміністративний акт, якщо при ньому утворено комісію з розгляду скарг, крім випадків, якщо законами України визначено інший суб`єкт розгляду скарги, та/або до адміністративного суду; у разі якщо при міністерстві комісію з розгляду скарг не утворено, такі накази оскаржуються до адміністративного суду. Отже, Закон визначає прямо, що наказ міністерства, який є адміністративним актом, оскаржується до адміністративного суду. Тобто після внесення відповідних змін накази міністерства, які є адміністративними актами, оскаржуються до адміністративного суду, оскільки у законі є норма, що прямо передбачала вирішення такого спору в адміністративному суді. Після прийняття Закону України «Про адміністративну процедуру» Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 08.07.2025 у справі № 400/11859/24 сформував висновок, за яким враховуючи той факт, що правовідносини, пов`язані з анулюванням реєстраційних дій, стосуються реалізації функцій публічної адміністрації у сфері державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, вони підпадають під дію Закону України «Про адміністративну процедуру» як адміністративна справа, що розглядається суб`єктом владних повноважень шляхом прийняття відповідного адміністративного акта. Зазначені правовідносини не включені до вичерпного переліку винятків, визначеного частиною другою статті 1 зазначеного Закону, отже, не виключені з його сфери правового регулювання. При цьому, Верховний Суд наголошує, що ключова особливість цивільних правовідносин, закріплена в частині першій статті 12 Цивільного кодексу України, полягає в тому, що учасники таких правовідносин здійснюють свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Натомість в цій справі дії та рішення державного реєстратора чітко окреслені приписами Закону України «Про адміністративну процедуру» і виключно в межах норм зазначеного Закону має право діяти реєстратор, вчиняючи дії, пов`язані з державною реєстрації речових прав на нерухоме мано. За викладеного Верховний Суд виснував, що у цій справі спірні правовідносини мають ознаки публічно-правових, оскільки дії державного реєстратора, зокрема, щодо анулювання реєстраційних дій регламентовані імперативними нормами Закону України «Про адміністративну процедуру», що виключає вільний розсуд та зобов`язує реєстратора діяти виключно в межах наданих законом повноважень. Зважаючи на сферу дії цього Закону, а також враховуючи приписи статті 125 Конституції України та статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд зазначив, що спір щодо рішення державного реєстратора про анулювання реєстраційної дії, яке прийняте ним в рамках адміністративної процедури, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Тобто Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду після вищенаведених законодавчих змін змінив підхід щодо визначення юрисдикції спору, пов`язаного з оскарженням реєстраційних дій, що обумовлено тим, що законодавець визначив, що ця категорія спорів належить до юрисдикції адміністративних судів.

Верховний Суд у складі палати Касаційного господарського суду для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав і цінних паперів ухвалою від 06.08.2025 прийняв справу № 910/10897/24 до свого провадження.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З огляду на викладене, та те, що правовий висновок судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 910/10897/24, зокрема, про те до якої юрисдикції відносяться спори про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України, матиме суттєве значення для вирішення справи № 910/375/26, а також для єдності судової практики.

Враховуючи, що постанова Верховного Суду є остаточною і виступає джерелом формування судової практики, суд вважає за необхідне зупинити провадження у справі № 910/375/26 відповідно до пункту 7 частини 1 статті 228 ГПК України до закінчення перегляду судовою палатою для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 910/10897/24.

Статтею 181 ГПК України передбачено, що для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Оскільки суд дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у справі, підготовче засідання не призначається.

Також суд відзначає, що позивачем визначено як третю особу державного реєстратора Виконавчого комітету Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області Севастьянову Вікторію Віталіївну.

За приписами частин 1, 3 статті 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Проте, усупереч наведеному, позивачем не зазначено, на яких підставах державного реєстратора Виконавчого комітету Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області Севастьянову Вікторію Віталіївну належить залучити до участі у справі, та на стороні кого: позивача чи відповідача.

Керуючись статтями 12, 176, 177, 178, 228, 229, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі.

2. Розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

3. Встановити відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву разом з доказами надсилання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

4. Попередити відповідачів, що у разі ненадання відзиву на позов, справа відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами.

5. Встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив разом з доказами надсилання (надання) відповіді на відзив і доданих до неї доказів іншим учасникам справи протягом п`яти днів з дня отримання відзиву.

6. Встановити відповідачам строк для подання заперечень на відповідь на відзив разом з доказами надсилання (надання) заперечень на відповідь на відзив і доданих до них доказів іншим учасникам справи протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

7. Зупинити провадження у справі № 910/375/26 до закінчення перегляду судовою палатою для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 910/10897/24.

8. Зобов`язати сторін повідомити суд про усунення обставин, що викликали його зупинення.

9. Роз`яснити позивачу, що заява про залучення третіх осіб, вимоги до змісту якої встановлені у частині 3 статті 50 ГПК України, подається до закінчення підготовчого провадження у справі.

10. Звернути увагу учасників справи на положення статей 74, 80, 81 ГПК України щодо порядку подання доказів, наслідків неподання їх та доказів їх направлення сторонам, а також щодо порядку витребування доказів.

11. Звернути увагу позивача, що у разі подання будь-якої заяви, передбаченої п.2 ч.2, ч.3 ст.46 ГПК України, до суду подаються докази направлення копій такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

12. Роз`яснити учасникам справи обов`язок відповідно до ч.6 ст.6 ГПК України зареєструвати електронний кабінет та передбачену ч.7 ст.42 цього Кодексу можливість ознайомлення з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами.

13. Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://ki.arbitr.gov.ua.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та в частині зупинення провадження у справі може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені статтями 254 - 257 Господарського процесуального кодексу України. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т.П. Капцова