ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20 січня 2026 р. м. Житомир Справа № 906/89/26

Господарський суд Житомирської області

Суддя Нестерчук С. С.

за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 (вх.№ 95 від 19.01.2026) про забезпечення позову до подання позовної заяви у справі № 906/89/25

особи, які можуть отримати статус учасника справи:

позивач: ОСОБА_1 (м. Бердичів, Житомирська обл.)

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю Універмаг Ювілейний (м. Бердичів, Житомирська обл.)

без повідомлення учасників справи

УСТАНОВИВ:

19.01.2026 через підсистему Електронний суд до Господарського суду Житомирської області надійшла заява ОСОБА_1 (далі - Заявник), яку подала представник - адвокат Климчук А. В., про забезпечення позову до подання позовної заяви про визнання недійсними загальних зборів Товариства, в якій просить суд:

- вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення позачергових загальних зборів учасників ТОВ Універмаг Ювілейний від 09.01.2026, скликаних учасниками ТОВ, що володіють 12,74% голосів, оформлених протоколом, складеним за результатами проведення 09.01.2026 позачергових загальних зборів ТОВ Універмаг Ювілейний.

Заяву мотивовано тим, що загальні збори скликано та проведено з порушенням вимог Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та Статуту товариства, зокрема у частині порядку повідомлення учасників та включення питань до порядку денного. Заявник зазначає, що невжиття заходів забезпечення, на переконання заявника, ускладнить ефективний захист його корпоративних прав і може зумовити необхідність додаткових звернень до суду.

ОЦІНКА СУДУ

Розглянувши заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову, Суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з таких міркувань.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22.

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 01.05.2023 у справі № 914/257/23, від 06.03.2023 у справі № 916/2239/22.

Господарський суд враховує, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 дійшла висновку про те, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим, за висновком Великої Палати Верховного Суду є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 925/1459/23, від 06.06.2024 у справі № 910/17599/23, від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22.

Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує застосування заходів забезпечення позову, покладається на заявника.

При цьому законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, тому, з урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Суд враховує усталену практику Верховного Суду щодо застосування інституту забезпечення позову, відповідно до якої у разі немайнового спору (коли судове рішення у разі задоволення позову не потребуватиме примусового виконання) суд не досліджує підставу вжиття заходів забезпечення позову у вигляді достатньо обґрунтованого припущення про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду. Натомість суд досліджує та оцінює, чи є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, а також чи не призведе невжиття заявленого заходу до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту, зокрема чи зможе позивач захистити свої права в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, від 19.11.2020 у справі № 910/8225/20, від 13.01.2021 у справі № 910/9855/20, від 07.10.2021 у справі № 910/2287/21.

Як убачається з поданої заяви, заявник зазначає про наявність у нього статусу учасника (засновника) ТОВ «Універмаг Ювілейний», однак жодних доказів, які б підтверджували цю обставину, до заяви не додано. За таких умов суд позбавлений можливості перевірити наявність у заявника корпоративних прав та охоронюваного законом інтересу, на захист яких він має намір звернутися до суду, а відтак встановити наявність спору щодо таких прав та оцінити реальність загрози їх порушення у разі невжиття заявленого заходу.

Крім того, доводи заявника щодо того, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості або істотного ускладнення ефективного захисту його прав, мають загальний характер і зводяться до припущень про можливі правові наслідки прийнятих рішень та ймовірність додаткових судових спорів у майбутньому. При цьому заявником не наведено та не підтверджено належними і допустимими доказами конкретних фактичних обставин, які б свідчили про вчинення або підготовку до вчинення дій на виконання спірного рішення, що створювали б невідворотні наслідки для прав заявника та об`єктивно унеможливлювали б їх ефективний захист у межах одного провадження.

Суд зауважує, що посилання заявника на судову практику Верховного Суду саме по собі не є підтвердженням наявності в цій справі обставин, з якими ГПК України пов`язує застосування заходів забезпечення позову, оскільки такі обставини мають бути встановлені з урахуванням конкретних фактів та доказів, поданих заявником.

За наведених обставин Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для вжиття заявленого заходу забезпечення позову, у зв`язку з чим у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. 137, 139, 140, 232-235 ГПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову (вх. № 95 від 19.01.2026) - відмовити.

Копію ухвали направити заявнику в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання в день складення та може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її складення.

Суддя С. НЕСТЕРЧУК