ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
27.01.2026 року м.Дніпро Справа № 908/3413/21
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,
суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.
розглянувши заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу
у справі № 908/3413/21
про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно Буд Рітейл»
Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична Консалтингова Група М.К.С.» звернулося до господарського суду Запорізької області з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно Буд Рітейл».
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 11.01.2022 у справі №908/3413/21:
3. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.
4. Введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно Буд Рітейл», м. Запоріжжя,
5. Розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Стецину Ігора Володимировича.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 18.06.2025 апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 11.01.2022 у справі № 908/3413/21 задоволено.
Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 11.01.2022 у справі №908/3413/21 скасовано.
Відмовлено у відкритті провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно Буд Рітейл».
Судові витрати у справі покладено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Техно Буд Рітейл».
Від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, згідно якої просить стягнути:
Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.
Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.
04.08.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від ТОВ «КОМ ПРО ГРУП» надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення суду про стягнення витрат на правничу допомогу, в яких просить відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі.
06.08.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від ОСОБА_3 надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення суду про стягнення витрат на правничу допомогу, в яких просить відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі.
03.09.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій вона підтримала подану раніше заяву про ухвалення додаткового рішення. До заяви було долучено акт приймання-передачі послуг № 23-06-25 від 23.06.2025р.
Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.
Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, зазначає, що розподіл судового збору у справі здійснює господарський суд, який приймає рішення, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
У разі, якщо судом не було прийнято рішення щодо розподілу судового збору або інших судових витрат, суд за заявою учасників справи чи з власної ініціативи повинен ухвалити додаткове рішення (постанову) зі справи, яким вирішити відповідне питання.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 4 ст. 244 ГПК України).
Суд не вбачає підстав для виклику учасників справи та вважає за можливе розглянути питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу без їх повідомлення.
Згідно ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
За змістом ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).
Як передбачено п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).
За п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як передбачено п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Так, подана ОСОБА_1 заява обґрунтована тим, що оскільки у даній справі апеляційна скарга на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 11.01.2022 по справі № 908/3413/21 про визнання грошових вимог кредитора - ТОВ «Юридична Консалтингова Група М.К.С.» (нова назва - ТОВ «КОМ ПРО ГРУП») вимагала підготовки ґрунтовної відповіді. Це свідчить про складність процесуального супроводу.
Враховуючи зазначене, Заявниця вважає, що понесені Боржником витрати на правову допомогу пов`язану із справою № 908/3413/21, є цілком співмірними до складності справи, часом витраченим адвокатом на виконання наданих послуг, обсягом наданих послуг та значенням справи для неї.
На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу надано докази, а саме:
- Звіт № 23/06-25 від 23.06.2025 року про надані Адвокатом послуги;
- Договір про надання правової допомоги № 20/08/24 від 20.08.2024 р.;
- Рахунок-фактура № 23/06-25 від 23.06.2025 року на сплату.
Розрахунок здійснювався за схемою:
кредиторські вимоги ТОВ «КОМ ПРО ГРУП» (2 786 700,00) + ОСОБА_4 (3 015 354,60) = 5 802 054,60 грн
ТОВ «КОМ ПРО ГРУП» х - 48 %
ТОВ «КОМ ПРО ГРУП» 56 000,00 - 48% = 29 120,00 грн
ОСОБА_4 56 000,00 - 52% = 26 880,00 грн.
Колегія суддів зазначає, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Аналіз відповідних норм процесуального закону засвідчує, що реалізація принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в декілька основних етапів:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Таким чином, ч.ч. 1, 2 ст. 124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.
Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (додаткова постанова Верховного Суду від 17.12.2021 у справі №10/5026/290/2011 (925/1502/20)).
В постановах Верховного Суду від 14.02.2019 у справі № 916/24/18, від 21.06.2022 у справі № 908/574/20 викладено висновок, що кожна судова інстанція має вирішувати питання про розподіл судових витрат, тому за наведеними положеннями ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду тієї інстанції, де такі витрати були понесені.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).
Матеріалами справи засвідчується, що у апеляційній скарзі ОСОБА_1 не було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона очікує понести (понесла) в суді апеляційної інстанції.
Не наводився такий розрахунок й в інший процесуальних документах, поданих скаржницею до суду, як і не повідомлялося про понесення нею будь-яких судових витрат у справі.
Згідно ч. 2 ст. 124 ГПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.11.2019 року у справі №904/4494/18 зробила правовий висновок, що норми процесуального закону надають суду право у разі невиконання стороною обов`язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору.
Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у додатковій постанові від 18.02.2021 у справі № 908/3326/19 та у постанові від 12.05.2020 у справі № 643/3720/15-ц.
В свою чергу, Верховний Суд у додатковій постанові від 21.05.2020 у справі №922/2167/19 зазначив, що неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
Неповідомлення учасником справи іншого учасника справи про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, а також не направлення на його адресу документів на підтвердження відповідних вимог позбавляє іншого учасника справи можливості подати до суду клопотання про зменшення розміру таких витрат, що стало однією з підстав для відмови у задоволенні заяви товариства про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції (додаткова постанова Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі № 922/2821/18).
Колегія суддів зауважує, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити не співмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності.
Подібні за змістом висновки наведені в постанові Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 922/676/21.
Зазначене свідчить про недотримання Балінською О.В. вимог Господарського процесуального кодексу України, які надають право стороні на відшкодування судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу.
Як передбачено ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Слід наголосити, що у постановах Верховного Суду від 13.10.2021 у справі №520/8662/19 та від 21.07.2023 у справі № 750/9471/20 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
Натомість обов`язковою умовою подання доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді відповідної інстанції є звернення до цього суду із такими доказами в межах встановленого законом строку для подання доказів або його поновлення за рішенням суду, а саме дотримання встановленого приписами ч. 8 ст. 129 ГПК України п`ятиденного строку з дня ухвалення рішення суду (у разі неподання доказів до закінчення судових дебатів та за умови наявності відповідної заяви, зробленої до закінчення останніх).
Верховний Суд у додатковій постанові від 03.03.2021 у справі № 912/354/20 наголосив, що докази, які стосуються розміру судових витрат подаються у суворо визначені кодексом строки: до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Разом з тим, судом приймається до уваги й те, що відповідно до умов п. 4.2. Договору № 20/08/24 від 20 серпня 2024 року, розмір гонорару, який Клієнт має сплатити АДВОКАТУ за надання правової (професійної правничої) допомоги встановлюється в розмірі 8 000,00 (вісім тисяч) гривень 00 копійок за 1 (одну) годину роботи.
Відповідно до п. 5.1. цього Договору факт надання передбачених цим Договором послуг підтверджується Актом приймання-передачі наданих послуг.
Згідно з п. 5.2. Договору адвокат зобов`язаний після фактичного надання послуг підготування і надати (відправити) Клієнту два примірники Акту.
При цьому Сторони домовились, що Акт може складатися за будь-який період часу та включати в себе всі послуги, які були надані Адвокатом Клієнтом протягом відповідного періоду часу.
Проте Заявницею не надано Суду Акту приймання-передачі наданих послуг, передбаченого Договором впродовж п`ятиденного строку з дня ухвалення рішення суду, яким відповідно до п. 5.1 мав би підтверджуватися факт надання послуг за цим Договором.
Слід зазначити, що вказаний Акт було долучено в додатках до поданої 03.09.2025 Балінською О.В. заяви.
Щодо цього важливо зауважити, що Господарським процесуальним кодексом України не встановлено неможливості поновлення пропущеного процесуального строку для подання стороною доказів на підтвердження розміру судових витрат у зв`язку з розглядом справи.
Схожий за змістом правовий висновок наведено у постановах Верховного Суду від 21.12.2019 у справі № 910/6298/19, від 24.12.2019 у справі № 909/359/19, у додатковій постанові від 18.02.2021 у справі № 908/3326/19.
Згідно з ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Як передбачено ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Відповідно до правового висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - Заявницю).
В той же час, заява, разом з якою поданий цей доказ, не містять належного обґрунтування поважності причин, з яких він не міг бути поданий раніше, як і власне клопотання про визнання поважними підстав неподання Акту у встановлений ГПК України процесуальний строк та його поновлення, а також клопотання про долучення його до матеріалів справи.
Не надано Заявницею і доказів неможливості його подання впродовж п`ятиденного строку з дня ухвалення рішення суду, з причин, що об`єктивно не залежали від неї.
Також, ОСОБА_1 зазначено, що підставою оплати гонорару є наступні документи: 1) звіт про виконану АДВОКАТОМ роботу та витрачений час; 2) рахунок-фактура на оплату послуг.
КЛІЄНТ зобов`язаний сплатити гонорар АДВОКАТУ в строк, який не перевищує 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання рахунку-фактури за реквізитами, вказаними у розділі 8 цього Договору.
Водночас, Договір про надання правової допомоги № 20/08/24 від 20 серпня 2024 року таких умов не містить, а розділ 8 має назву «Форс мажорні обставини», у якому відсутні реквізити для оплати гонорару.
Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Так, зі Звіту № 23/06/25 від 23 червня 2025 року про надані послуги по справам ОСОБА_1 серед переліку виконаної роботи зазначено, що Адвокат Константін Аліса Володимирівна виконала наступну роботу:
1) Аналіз ухвали Господарського суду Запорізької області від 11.01.2022 у справі №908/3413/21 про визнання грошових вимог кредитора - ТОВ «Юридична Консалтингова Група М.К.С.». Складання та направлення в інтересах ОСОБА_1 до Центрального апеляційного господарського суду та іншим учасникам справи апеляційної скарги на ухвалу - 3 год.;
2) Участь в судовому засіданні адвоката Константін А.В. 18.06.2025 по справі №908/3413/21 - 1 год.;
3) Участь в судовому засіданні адвоката Константін А.В. 28.05.2025 по справі №908/3413/21 - 1 год.;
4) Участь в судовому засіданні адвоката Константін А.В. 26.03.2025 по справі №908/3413/21 - 1 год.;
5) Участь в судовому засіданні адвоката Константін А.В. 29.01.2025 по справі №908/3413/21 - 1 год.
Разом з тим, як свідчать матеріали справи, апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 11 січня 2022 року була підписана та подана адвокатом Шелест Юлією Вікторівною.
Крім того, Договір про надання правової допомоги № 20/08/24 між адвокатом Константін Алісою Володимирівною та ОСОБА_1 укладено 20 серпня 2024 року, а апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 11 січня 2022 року у справі № 908/3413/21 було подано 29 липня 2024 року, тобто на 3 тижні раніше.
Таким чином, адвокат Константін Аліса Володимирівна не могла надавати правничу допомогу ОСОБА_1 під час складання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 11 січня 2022 року та направлення її іншим учасникам справи № 908/3413/21, що вказує на безпідставність включення відповідних витрат у розрахунок.
В свою чергу, колегія суддів приймає до уваги, що в судовому засіданні, призначеному на 29.01.2025, 26.03.2025 була оголошена перерва, а розгляд апеляційної скарги по суті не відбувався.
Варто наголосити, що для відшкодування стороні витрат по оплаті послуг адвоката за договором про надання правничої допомоги необхідним є як факт їх надання Клієнту, так і те, що зміст наданих послуг є необхідним для розгляду справи у господарському суді.
У постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17 Верховний Суд зазначив, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Верховний Суд у додатковій постанові від 24.04.2025 у справі № 914/2161/23 наголосив, що підготовка копії відзиву на касаційну скаргу з усіма доданими до неї документами для інших учасників справи не є професійною правничою допомогою, оскільки такі дії не потребують спеціальних професійних знань/навичок.
Оскільки Звіт № 23/06/25 від 23 червня 2025 року про надані послуги по справам ОСОБА_1 не відповідає дійсності та фактично виконаній роботі адвокатом Константін Алісою Володимирівною, то у відшкодуванні відповідних витрат необхідно відмовити.
У цьому висновку судом також враховується, що постановою Центрального апеляційного господарського суду від 18.06.2025, зокрема, на підставі ч. 9 ст. 129 ГПК України судові витрати у справі було покладено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Техно Буд Рітейл».
Натомість ОСОБА_1 просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу з ТОВ «КОМ ПРО ГРУП» та ОСОБА_3 .
До того ж, системний аналіз положень статей 126, 129 ГПК України свідчить, що витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких в тому числі віднесено витрати на професійну правничу допомогу, за відсутності прямої вказівки в процесуальному законі щодо покладення таких витрат на іншу особу, можуть бути покладені за результатами вирішення спору лише на сторони такого спору (подібний висновок, викладений в додаткових ухвалах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 911/2902/19, від 02.06.2021 у справі № 906/977/19, ухвалі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 22.09.2021 у справі №5017/2833/2012, постановах Верховного Суду від 17.08.2020 у справі № 925/1067/19, від 13.10.2020 у справі № 911/2115/19, від 14.07.2021 у справі № 904/1169/17)
За таких умов, враховуючи усі вищенаведені обставини у їх сукупності, апеляційний суд, зважаючи на п. 2 ч. 2 ст. 126 ГПК України щодо необхідності надання доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, користуючись правом, передбаченим ч. 2 ст. 124 ГПК України та керуючись критеріями, що визначені ч. 4 ст. 126 та ч.ч. 5, 8, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє ОСОБА_1 у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 56 000,00 грн.
Керуючись статтями 123, 124, 126, 129, 232-235, 244, 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 56 000,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя А.Є. Чередко