ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"21" січня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/135/26

Господарський суд Одеської області у складі судді Рога Н.В., розглянув заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНТІНІУМ САЙБЕР ГРУП» (вх.№2-6826 від 19.01.2026р.) про забезпечення позову у справі №916/135/26

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНТІНІУМ САЙБЕР ГРУП» (65059, м. Одеса, вул.Люстдорфська дорога, 13а, )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛО ІНВЕСТ» (65069, м.Одеса, вул. Жоліо-Кюрі, буд.60, кв.77, )

про стягнення

ВСТАНОВИВ:

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю ( далі- ТОВ) «КОНТІНІУМ САЙБЕР ГРУП» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ( далі- ТОВ) «КОЛО ІНВЕСТ» про стягнення за договором поворотної фінансової допомоги №14-05 від 14.05.2025р. заборгованості у розмірі 666 666 грн 87 коп.(гривневий еквівалент 15 238,10 доларів США за курсом продажу долара Міжбанку станом на 16.01.2026р.), 6 666 грн 67 коп. неустойки, 7 616 грн 44 коп. 3% річних, 12 071 грн 51 коп. інфляційних втрат; про стягнення за договором поворотної фінансової допомоги №23-06 від 23.06.2025р. заборгованості у розмірі 209 429 грн 94 коп. (гривневий еквівалент 4 786,97 доларів США за курсом продажу долара Міжбанку станом на 16.01.2026р.), 2 094 грн 30 коп. неустойки, 1 841 грн 83 коп. 3% річних, 3 154 грн 15 коп. інфляційних втрат.

Разом з позовною заявою позивачем подана заява (вх.№2-68/26 від 19.01.2026р.) про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «КОЛО ІНВЕСТ», які знаходяться на будь-яких рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі, але не виключно : НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк»; НОМЕР_2 в АТ «ПУМБ»; НОМЕР_3 в ВАТ «Укрексімбанк»; НОМЕР_4 в АТ «ОПТ БАНК»; НОМЕР_5 в АТ «СЕНС БАНК»; НОМЕР_6 в АТ «КІБ»; НОМЕР_7 в АТ «КІБ»; НОМЕР_8 в АТ КБ «ПриватБанк» в межах ціни позову 909 542 грн 01 коп.

В обґрунтування заяви позивач зазначає, що сторонами у справі було укладено договір поворотної фінансової допомоги №14-05 від 14.05.2025р., на виконання якого позивач надав відповідачу поворотну фінансову допомогу шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позичальника платежами від 19.05.2025р. на суму 410 000 грн та від 20.05.2025р. на суму 425 000 грн.

За умовами п.2.7 договору позичальник зобов`язався повернути фінансову допомогу не пізніше 30.08.2025р.

Згідно п.2.8 договору незалежно від змін курсу долара США фінансова допомога підлягає поверненню в еквіваленті USD, визначеному у п. 2.1 цього договору.

Повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування грошових коштів на особовий рахунок ТОВ «КОНТІНІУМ САЙБЕР ГРУП» в установі банку ( п.3.4 договору).

Позивач зазначає, що відповідач здійснив повернення коштів у розмірі 200 000 грн шляхом перерахування 28.07.2025р.

Таким чином, за розрахунком позивача, станом на дату звернення до суду за відповідачем рахується заборгованість за договором поворотної фінансової допомоги №14-05 від 14.05.2025р. у розмірі 666 666 грн 87 коп., еквівалент 15 238,10 доларів США за курсом продажу долара Міжбанку станом на 16.01.2026р.

Крім того, на підставі умов договору та положень чинного законодавства позивач нарахував відповідачу 6 666 грн 67 коп. неустойки, 7 616 грн 44 коп. 3% річних, 12 071 грн 51 коп. інфляційних втрат.

Також, як зазначає позивач, між ТОВ «КОНТІНІУМ САЙБЕР ГРУП» та ТОВ «КОЛО ІНВЕСТ» було укладено договір поворотної фінансової допомоги №23-06 від 23.06.2025р., за умовами п.2.1 якого сума поворотної фінансової допомоги складає 835 000 грн, що еквівалентно 20 000 доларів США, згідно з курсом продажу долара США 41,78 на дату складання цього договору.

На виконання цього договору позивач надав позичальнику поворотну фінансову допомогу шляхом перерахування коштів на його банківський рахунок згідно платіжної інструкції №7 від 23.06.2025р. на суму 200 000 грн.

За умовами п.2.7 договору позичальник зобов`язався повернути фінансову допомогу не пізніше 01.10.2025р.

Згідно п.2.8 договору незалежно від змін курсу долара США фінансова допомога підлягає поверненню в еквіваленті USD, визначеному у п. 2.1 цього договору.

Відповідно до п.3.4 договору повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування грошових коштів на особовий рахунок ТОВ «КОНТІНІУМ САЙБЕР ГРУП» в установі банку.

Позивач зазначає, що станом на дату звернення до суду відповідач не здійснив повернення зазначеної поворотної фінансової допомоги і залишок заборгованості становить 204 403 грн 61 коп., що у еквіваленті становить 4 786,97 доларів США за курсом продажу долара Міжбанку станом на 16.01.2026р.

Крім того, на підставі умов договору та положень чинного законодавства позивач нарахував відповідачу 2 094 грн 30 коп. неустойки, 1 841 грн 83 коп. 3% річних, 3 154 грн 15 коп. інфляційних втрат.

Позивач також зауважив, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у ТОВ «КОЛО ІНВЕСТ» відсутнє нерухоме майно, на яке згідно з законом може бути звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості.

Розмір статутного капіталу відповідача складає 25 000 грн.

Крім того, відповідно до даних офіційного сайту «Судова влада України», даних Єдиного державного реєстру судових рішень щодо ТОВ «КОЛО ІНВЕСТ» наявні численні судові та виконавчі провадження, що, на думку позивача, підтверджує потенційне уникнення добровільного виконання рішення суду у цьому спорі.

Враховуючи все викладене вище, посилаючись на положення ст.ст.136, 137 ГПК України, позивач вважає, що у даному випадку існує необхідність вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти ТОВ «КОЛО ІНВЕСТ», які знаходяться на будь-яких рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі, але не виключно : НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк»; НОМЕР_2 в АТ «ПУМБ»; НОМЕР_3 в ВАТ «Укрексімбанк»; НОМЕР_4 в АТ «ОПТ БАНК»; НОМЕР_5 в АТ «СЕНС БАНК»; НОМЕР_6 в АТ «КІБ»; НОМЕР_7 в АТ «КІБ»; НОМЕР_8 в АТ КБ «ПриватБанк» в межах ціни позову 909 542 грн 01 коп.

Щодо зустрічного забезпечення позивач зазначив, що у даній справі відповідачу не будуть завдані збитки у зв`язку із забезпеченням позову та/або відмови у позові, тому застосування судом зустрічного забезпечення є лише правом суду, а не обов`язком.

Розглянув матеріали справи, заяву ТОВ «КОНТІНІУМ САЙБЕР ГРУП» про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову є правом, а не обов`язком суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Виходячи з загальних положень законодавства, суд вважає за необхідне зауважити, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання стосовно необхідності у забезпеченні позову, суд виходить з того, що адекватність заходу до забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з розміром грошових коштів, на які вимагається накладення арешту, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.07.2024р. у справі №925/1459/23, від 06.06.2024р. у справі №910/17599/23, від 24.05.2023р. у справі №906/1162/22, від 29.06.2023р. у справі № 925/1316/22.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.07.2024р. у справі № 925/1459/23, від 06.06.2024р. у справі № 910/17599/23, від 21.03.2024р. у справі №910/15328/23, від 13.12.2023 р. у справі № 921/290/23.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023р. у справі №905/448/22 та постановах Верховного Суду від 21.03.2024р. у справі №910/15328/23, від 14.08.2023р. у справі №904/1329/23, від 11.07.2023р. у справі №917/322/23, від 28.07.2023р. у справі №911/2797/22.

Разом з тим, метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 р. у справі №910/15328/23, від 01.05.2023р. у справі №914/257/23, від 06.03.2023р. у справі №916/2239/22.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, господарський суд враховує, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020р. у справі №753/22860/17 та постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023р. у справі №905/448/22, постанові Верховного Суду від 21.03.2024р. у справі №910/15328/23.

Так, у даному випадку позивач просить накласти арешт на грошові кошти, що належать ТОВ «КОЛО ІНВЕСТ», які знаходяться на будь-яких рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі, але не виключно : НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк»; НОМЕР_2 в АТ «ПУМБ»; НОМЕР_3 в ВАТ «Укрексімбанк»; НОМЕР_4 в АТ «ОПТ БАНК»; НОМЕР_5 в АТ «СЕНС БАНК»; НОМЕР_6 в АТ «КІБ»; НОМЕР_7 в АТ «КІБ»; НОМЕР_8 в АТ КБ «ПриватБанк» в межах ціни позову 909 542 грн 01 коп.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006р. у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому, обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

У п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004р. № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004 зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003р. № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані на обґрунтування заяви докази, та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.10.2023р. у справі №922/1583/23, від 28.07.2021р. у справі №914/2072/20.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

При цьому під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024р. у справі № 910/15328/23, від 17.12.2018р. у справі № 914/970/18, від 10.11.2020р. у справі № 910/1200/20.

Водночас, як неодноразово зазначалось у постановах Верховного Суду, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024р. у справі №910/15328/23, від 16.11.2023р. у справі №921/333/23, від 13.07.2022р. у справі №904/4710/21.

Господарський суд також зазначає, що обранням належного, такого, що відповідає предмету спору, заходу забезпечення позову забезпечується дотримання принципу співмірності виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.12.2023р. у справі №921/290/23, від 29.06.2023р. у справі №925/1316/22, від 24.05.2023р. у справі №906/1162/22.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.04.2024р. у справі №754/5683/22 дійшла висновку про те, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

На підставі зазначеного вище, суд вбачає наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ТОВ «КОЛО ІНВЕСТ» як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, в межах ціни позову 909 542 грн 01 коп.

За таких обставин, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНТІНІУМ САЙБЕР ГРУП» (вх.№2-6826 від 19.01.2026р.) про забезпечення позову у справі №916/135/26 підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою ст.2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч.5, 6 ст. 140 ГПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

За приписами ч.1 ст.144 ГПК України ухвала підлягає негайному виконанню. Частиною 8 ст.140 ГПК України встановлено, що оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також, не перешкоджає подальшому розгляду справи

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись ст. ст. 136,137, 140, 234 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНТІНІУМ САЙБЕР ГРУП» (вх.№2-6826 від 19.01.2026р.) про забезпечення позову у справі №916/135/26 шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛО ІНВЕСТ», які знаходяться на будь-яких рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі, але не виключно : НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк»; НОМЕР_2 в АТ «ПУМБ»; НОМЕР_3 в ВАТ «Укрексімбанк»; НОМЕР_4 в АТ «ОПТ БАНК»; НОМЕР_5 в АТ «СЕНС БАНК»; НОМЕР_6 в АТ «КІБ»; НОМЕР_7 в АТ «КІБ»; НОМЕР_8 в АТ КБ «ПриватБанк» в межах ціни позову 909 542 грн 01 коп. - задовольнити.

2. Накласти арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛО ІНВЕСТ» (65069, м. Одеса, вул. Жоліо-Кюрі, буд.60, кв.77, ) як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, у межах ціни позову 909 542 грн 01 коп.

За даною ухвалою стягувачем є: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНТІНІУМ САЙБЕР ГРУП» (65059, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 13а, )

За даною ухвалою боржником є: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛО ІНВЕСТ» (65069, м. Одеса, вул. Жоліо-Кюрі, буд.60, кв.77, )

Ухвала підлягає виконанню відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвала може бути пред`явлена до примусового виконання у строк, передбачений ст.12 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення (підписання).

Суддя Рога Наталія Василівна