РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.01.2026Справа № 910/13803/25
Господарський суд міста Києва в складі: головуючого судді Г.П. Бондаренко-Легких, розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу №910/13803/25.

За позовом Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту» (02092, м. Київ, вул. Алматинська, буд. 37)

До Товариства з обмеженою відповідальністю «БГС Рейл Карго» (01032, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, 33Б, нежитлове приміщення 38)

про стягнення 371 864, 77 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БГС Рейл Карго» про стягнення 371 864, 77 грн з яких: основний борг за Договором №2/22 на зайняття залізничних під`їзних колій (відстій вагонів) та супутніх послуг від 28.04.2022 за період жовтень 2024-жовтень 2025 304 128, 00 грн, пені 52 094, 03 грн, інфляційне збільшення 10 512, 23 грн, 3% річних 5 130, 51 грн.

12.11.2025 Господарський суд міста Києва, дослідивши матеріали позовної заяви, залишив її без руху, про що постановив відповідну ухвалу та встановив позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали від 12.11.2025 для усунення недоліків позовної заяви.

17.11.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

21.11.2025 суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій вирішив розгляд справи №910/13803/25 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

27.11.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшла заява, яка оцінюється судом як відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив закрити провадження в частині позовних вимог, а в іншій частині вимог відмовити.

09.12.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява, яка оцінюється судом як відповідь на відзив.

Згідно з частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до частини 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

І. Фактичні обставини, встановлені судом.

28.04.2022 між Приватним акціонерним товариством «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту» в особі Подільської філії, як виконавцем (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БГС Рейл Карго», як замовником (відповідач) укладено договір на зайняття залізничних під`їзних колій (відстій вагонів) та супутні послуги №2/22, згідно умов якого (пункт 1.1.), виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги із зайняття залізничних під`їзних колій для відстою не завантажених (порожніх) вагонів замовника на власних залізничних під`їзних коліях (послуги з відстою) та супутні послуги визначені договором (супутні послуги), а замовник зобов`язується здійснювати оплату за надані послуги відповідно до умов цього договору.

Додатковими угодами № 1 від 30.06.2022, № 2 від 31.08.2022, № 3 від 31.12.2022, № 4 від 16.03.2023, №5 від 01.07.2023 строк дії договору продовжено до 30.09.2023, у всіх випадках договір діє до здійснення розрахунків за надані послуги.

Відповідно до пункту 1.3. договору №2/22 від 28.04.2022, незавантажені (порожні) вагони/локомотиви замовника (далі-рухомий склад), який відстоюється на залізничних під`їзних коліях, належать Замовнику на правах власності або перебувають в іншому законному володінні Замовника.

Згідно з пункту 2.1. договору №2/22 від 28.04.2022, замовник не пізніше ніж за сім робочих днів до запланованого дня початку надання послуг з відстою направляє виконавцю на погодження письмову заявку про намір направити рухомий склад для відстою, з обов`язковим зазначенням точної кількості рухомого складу та кількості діб зайняття залізничних під`їзних колій (з зазначенням дати початку та дати закінчення надання послуг з відстою).

У пункті 2.6. договору №2/22 від 28.04.2022 встановлено, що розмір попередньої оплати (завдатку) вартості запланованих послуг з відстою розраховується виконавцем на підставі погодженої заявки, виходячи з вартості послуг з відстою визначеної в п. 4.2. договору. При розрахунку загальної вартості послуг з відстою за кожною заявкою враховується кількість рухомого складу для відстою та кількість діб надання послуг з відстою. Загальна вартість послуг з відстою за кожною заявкою, яка підлягає оплаті в порядку передбаченому в договорі, вказується виконавцем в погодженні.

Пунктом 4.2 договору №2/22 від 28.04.2022 узгоджена договірна плата за послуги з відстою (зайняття залізничних під`їзних колій рухомим складом) становить - 80,00 грн. (без ПДВ) за одиницю рухомого складу за одну добу, при цьому неповна доба приймається за повну. Сторони дійшли згоди, що незалежно від обсягу фактично наданих послуг з відстою (в тому числі, не залежно від фактичної кількості рухомого складу та/або часу зайняття ним залізничних під`їзних колій в межах строку зазначеного в погодженій заявці) замовник зобов`язується оплатити виконавцю повну вартість послуг вказану у погодженні до відповідної заявки.

Додатковою угодою №4 від 16.03.2023 пункт 4.2. договору №2/22 від 28.04.2022 викладений в наступній редакції: «Плата за зайняття залізничних під`їзних колій (відстій вагонів/локомотивів) в розмірі 85 грн ваг/добу без ПДВ та пільгову ставку для замовника рухомий склад якого знаходиться на коліях виконавця терміном 90 діб та більше 80 грн ваг/добу без ПДВ за одну добу, при цьому неповна доба приймається за повну».

Пунктом 4 Додаткової угоди №4 віл 16.03.2023 передбачено, що вона набуває чинності з 01.04.2023.

Згідно з пунктом 4.10 договору №2/22 від 28.04.2022, для забезпечення можливості надання послуг з відстою, замовник не пізніше ніж за 3 робочі дні до дня початку надання послуг з відстою, визначеного в погодженій заявці, здійснює оплату завдатку у розмірі 100% від вартості послуг з відстою, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

У відповідності до пункту 4.13 договору №2/22 від 28.04.2022, виконавець, до 3-го числа місяця наступного за звітним, оформляє надання послуг «відомістю плати за надані послуги», а також виконавець надає замовнику акт звірки, акт виконаних робіт та рахунок-фактуру на попередню оплату, які повинні бути підписані сторонами на протязі трьох робочих днів у двох примірниках для кожної із сторін.

На виконання Договору в період з жовтня 2024 по жовтень 2025 (включно) позивачем надані відповідачу послуги з зайняття залізничних під`їзних для відстою незавантажених (порожніх) вагонів/локомотивів відповідача на власних залізничних під`їзних коліях та супутніх послуг на загальну суму 304 128, 00 грн., а саме: вагон № 63936850 прийнято від станції 25.10.2022; вагон №63936009 прийнято від станції 25.10.2022; вагон №63904312 прийнято від станції 03.11.2022; вагон №63913875 прийнято від станції 03.11.2022; вагон №63935241 прийнято від станції 15.11.2022; вагон №63933337 прийнято від станції 15.11.2022; вагон №63900047 прийнято від станції 06.12.2022; вагон №63936975 прийнято від станції 19.01.2023 року.

Дані обставини підтверджується також наявними в матеріалах справи актами наданих послуг за спірний період на загальну суму 304 128, 00 грн., відомостями плати за надані послуги, пам`ятками про подавання вагонів.

У зв`язку з наявністю заборгованості за надані за договором послуги позивач направив відповідачу претензії №24-03/65 від 10.12.2024, №24-03/25 від 28.02.2025, №24-03/29 від 31.03.2025, №24-03/41 від 01.05.2025, №24-03/50 від 02.06.2025, №24-03/57 від 01.07.2025, №24-03/28/25 від 01.09.2025.

Проте, відповідач не погасив заборгованість за спірний період.

Згідно пункту 5.4. договору №2/22 від 28.04.2022, за несвоєчасну оплату послуг замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за весь період прострочки.

З огляду на зазначені обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просить стягнути з відповідача основний борг у розмірі 304 128, 00 грн, а також додатково нараховану пеню у розмірі 52 094, 03 грн, 3% річних у розмірі 5 130, 51 грн та інфляційні втрати у розмірі 10 512, 23 грн.

ІI. Предмет та підстави позову.

Предметом позову у справі є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 371 864, 77 грн (основний борг, пеня, 3% річних, інфляційні втрати).

III. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.

Відповідач не здійснював своєчасну та повну оплату за надані позивачем послуги за договором №2/22 від 28.04.2022, у зв`язку з чим у відповідача за період з жовтня 2024 по жовтень 2025 утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

IV. Заперечення відповідача у справі.

Відповідач просить закрити провадження у справі в частині основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат та частково пені, оскільки останній сплатив позивачу заявлені до стягнення суми.

Щодо іншої частини суми пені, відповідач просить відмовити у задоволенні, оскільки під час розрахунку позивачем не врахована приписи частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

V. Оцінка доказів судом та висновки суду.

З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

- чи був порушений відповідачем обов`язок по сплаті за надані позивачем послуги за договором №2/22 від 28.04.2022?

- чи обґрунтовані заперечення відповідача?

- чи підлягають позовні вимоги задоволенню?

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

(1) Щодо закриття провадження у справі.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 27.11.2025 відповідач вказав, що сплатив позивачу основну заборгованість у розмірі 304 128, 00 грн, а також суму нарахованих 3% річних у розмірі 5 130, 51 грн та інфляційних втрат у розмірі 10 512, 23 грн.

Нараховану позивачем пеню, відповідач у свою чергу сплатив у розмірі 45 100, 03 грн.

Зазначені обставини підтверджується доданими до матеріалів справи відповідними платіжними інструкціями, а саме: (1) №717 від 20.11.2025 у розмірі 334 130, 69 грн, зокрема погашення заборгованості за період з 01.01.2024-31.10.2025 (основний борг); (2) №716 від 20.11.2025 у розмірі 60 742, 77 грн (пеня, 3% річних, інфляційні втрати)

Тобто, відповідач після відкриття провадження у даній справі погасив перед позивачем наявну заборгованість, а також нараховану суму 3% річних, інфляційних втрат та частково пеню.

Господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору (пункт 2 частина 1 стаття 231 Господарського процесуального кодексу України).

Господарський суд закриває провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

При цьому предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Позивач, у свою чергу, не заперечує щодо вищезазначених обставин.

Відтак, оскільки відповідач погасив перед позивачем в повному обсязі основний борг, 3% річних, інфляційні втрати та частково пеню, то предмет спору щодо стягнення вищезазначених сум перестав існувати, у зв`язку з задоволенням такої вимог відповідачем після відкриття провадження у справі.

Оскільки у даній справі відсутній предмет спору в частині основного боргу у розмірі 304 128, 00 грн, 3% річних у розмірі 5 130, 51 грн, інфляційних втрати у розмірі 10 512, 23 грн та пені у розмірі 45 100, 03 грн, суд закриває провадження у справі в частині зазначених сум на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

(2) Щодо розгляду по суті вимог в частині пені, по яким провадження у справі не закрито.

Оскільки, відповідач здійснив погашення основного боргу за спірний період, а також нарахованої суми 3% річних, інфляційних втрат та частково пені, факт порушення відповідачем обов`язку по сплаті за надані позивачем послуги за договором №2/22 від 28.04.2022 з жовтня 2024 по жовтень 2025 є встановлений та не потребує додаткового доказування.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частина 1 стаття 611 Цивільного кодексу України).

Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (частина 1 статті 624 Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина 1 статті 549 Цивільного кодексу України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань

Із змісту частини 1 статті 546, частини 1 статті 547 Цивільного кодексу України слідує, що неустойка є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання, щодо якого правочин вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 5.4. договору №2/22 від 28.04.2022 сторони передбачили, що за несвоєчасну оплату послуг замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за весь період прострочки.

Окрім цього спірні правовідносини між сторонами виникли під час чинності Господарського кодексу України, який втратив чинність 28.08.2025 та на норми якого сторони посилаються.

Так, суд зазначає, що згідно приписів Господарського кодексу України пеня є одним з видів штрафних санкцій (господарські санкції) та регулюється Главою 26 вказаного кодексу (статті 230-234).

Відтак, частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України внормовано, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідач заперечує проти правомірності нарахування пені у розмірі 6 994, 00 грн, у зв`язку з тим, що позивач під час нарахування пені за періоди заборгованості жовтень 2024, листопад 2024, грудень 2024, січень 2025, лютий 2025, березень 2025, квітень 2025, травень 2025 не урахував приписи частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Таким чином, відповідач надав контррозрахунки за вищезазначені періоди з урахуванням приписів частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Крім того, проти розрахунків за червень-жовтень 2025 відповідач не заперечував, а навпаки підтверджував правильність здійснених позивачем нарахувань за вказаний період.

Позивач у свою чергу заперечуючи проти доводів відповідача у відповіді на відзив, який надійшов до суду 09.12.2025 зазначив, що у пункті 5.4. договору №2/22 від 28.04.2022 міститься словосполучення «за весь період прострочки», що на думку останнього означає право нараховувати пеню до дня фактичної оплати заборгованості.

Суд, дослідивши доводи, аргументи та міркування сторін з даного питання зазначає наступне.

Приписами частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічна за змістом норма також зазначена в частині 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Велика Палата Верховного Суду розглядаючи питання застосування приписів частини 6 статті 232 Господарського кодексу України у постанові від 16.10.2024 у справі №911/952/22 дійшла до наступного висновку: «Тому на практиці необхідно розмежовувати механізм (формулу) обчислення пені, який характеризує таку її ознаку, як нарахування за кожен день прострочення (поденне нарахування), та строк нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені), який регулює частина шоста статті 232 ГК України. Формулювання, яке містить частина третя статті 549 ЦК України та кореспондуючі їй норми інших нормативних актів, в тому числі умови договору (у випадку відображення, зазначення сторонами подібного в договорі), лише вирізняють (ідентифікують) пеню серед неустойки (інших штрафних санкцій) та визначають механізм (формулу) її обчислення, однак жодним чином не стосуються питання щодо граничного строку, за який може бути нарахована пеня.

У кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати), або інший строк, відмінний від визначеного частиною шостою статті 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 серпня 2021 року у справі № 910/13575/20).

Якщо умовами укладеного договору сторони передбачили більш тривалий, ніж визначений частиною шостою статті 232 ГК України, строк нарахування штрафних санкцій (зазначили про їх нарахування до дня фактичного виконання, протягом усього періоду існування заборгованості тощо), то їх нарахування не припиняється за період прострочення зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, а застосуванню підлягає саме строк, встановлений договором (див., для прикладу, постанову Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі № 910/6379/14 (провадження № 3-53гс15), в якій умовами договору сторонами було погоджено нарахування пені по день фактичної оплати боргу).

У разі відсутності подібних умов у договорі (використання / зазначення в договорі лише формулювання про нарахування пені "за кожен день прострочення") нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені) припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду виснує, що застосування в тексті господарського договору формулювання "за кожен день прострочення" не можна вважати установленням іншого, ніж визначеного частиною шостою статті 232 ГК України, строку нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені). Таке формулювання лише повторює вирізняльну характеристику пені (поденне її нарахування) та характеризує механізм її визначення (розрахунку), однак жодним чином не впливає на можливість зменшення або збільшення строку нарахування пені, визначеного законом чи договором.

Інше тлумачення (розуміння) наведеного формулювання (ототожнення його зі строком нарахування) фактично унеможливлює застосування положень частини шостої статті 232 ГК України щодо шестимісячного строку нарахування штрафних санкцій, оскільки на практиці сторони під час визначення в умовах договору відповідальності у вигляді пені майже завжди використовують формулювання щодо її нарахування "за кожен день прострочення", тим самим відтворюють визначення пені, закріплене в частині третій статті 549 ЦК України» (пункти 89-94 постанови).

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного висновку Великої Палати Верховного Суду, суд першої інстанції погоджується з твердженнями позивача, що оскільки у пункті 5.4. договору №2/22 від 28.04.2022 сторони узгодили, що за несвоєчасну оплату послуг, пеня нараховується «за весь період прострочки», що у свою чергу є до фактичної оплати заборгованості, до даних правовідносин не застосовується 6-ти місячне обмеження на нарахування пені, згідно частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Тому, заперечення відповідача щодо відмови у задоволенні вимог позивача в даній частині пені судом відхиляються

Суд, здійснивши перевірку правильності здійснення нарахування пені зазначає, що розрахунок є арифметично правильним.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частина 3 стаття 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд зазначає, що з відповідача підлягає стягнення сума пеня щодо якої провадження у справі не закрито, а саме 6 994, 00 грн.

VІ. Розподіл судових витрат.

(1) Щодо судового збору.

Судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 4 931, 14 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №13874 від 24.10.2025.

Однак, судом встановлено, що позивач зобов`язаний був сплатити судовий збір згідно приписів пункту 2 частини 2 та частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 4 462, 38 грн (371 864, 77 * 1,5% * 0,8).

Таким чином, позивач надмірно сплатив 468, 76 грн.

У відповідності до частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи те, що спір в даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, а саме не здійснення вчасної та повної оплати отриманих від позивача послуг за договором №2/22 від 28.04.2022, суд на підставі частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає судовий збір у розмірі 4 462, 38 грн на відповідача в повному обсязі, в тому числі суд покладає на відповідача судовий збір в частині закритого провадження у даній справі, оскільки задоволення вимоги позивача відповідачем сталося під час розгляду справи по суті.

Щодо надмірно сплаченої суми судового збору у розмірі 468, 76 грн, суд звертає увагу позивача, що останній не позбавлений права звернутись до суду в порядку статті 7 Закону України «Про судовий збір» з відповідним клопотанням про повернення надмірно сплаченої суми судового збору.

(2) Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач на виконання вимог частини 1 статті 124 та пункту 9 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України в позовній заяві зазначив орієнтовані витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000, 00 грн та в прохальній частині позову просив судові витрати покласти на відповідача.

Суд звертає увагу, що згідно частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на те, що дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, а тому стадія судових дебатів не передбачається, суд констатує, що позивачу необхідно було подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу або заяву, що такі докази будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду до закінчення розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження, але в будь якому разі до моменту написання рішення.

Таким чином, позивач не зазначив, що відповідні докази будуть подані у відповідності до абзацу 2 частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та не конкретизував в якій саме строк передбачений зазначеною нормою (до закінчення судових дебатів; протягом 5 днів після ухвалення рішення суду) будуть подані відповідні докази щодо понесення судових витрат (на професійну правничу допомогу), тому суд вирішує питання щодо розподіл судових витрат позивача в даному рішенні.

Враховуючи те, що позивачем взагалі не надано будь яких доказів щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами оплати на професійну правничу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 73-77, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі №910/13803/25 за позовом Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БГС Рейл Карго» про стягнення 371 864, 77 грн закрити в частині основного боргу у розмірі 304 128, 00 грн, 3% річних у розмірі 5 130, 51 грн, інфляційних втрат у розмірі 10 512, 23 грн та пені у розмірі 45 100, 03 грн, у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

2. В іншій частині позовні вимоги задовольнити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БГС Рейл Карго» (01032, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, 33Б, нежитлове приміщення 38; ідентифікаційний код: 41429938) на користь Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту» (02092, м. Київ, вул. Алматинська, буд. 37; ідентифікаційний код: 04737111) пеню у розмірі 6 994 (шість тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 4 462 (чотири тисячі чотириста шістдесят дві) грн 38 коп.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.П. Бондаренко Легких