ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

21 січня 2026 р. м. Житомир Справа № 906/1633/25

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді: Кравець С.Г.,

секретаря судового засідання Виговської Д.Ю.,

розглянувши справу за позовом: Коростишівської міської ради

до: ОСОБА_1

про стягнення 31 095,23грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Лях І.М. - представник, виписка з ЄДРЮОФОПГФ,

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Коростишівська міська рада (далі - позивач, Міська рада) звернулася до Господарського суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення 31 095,23грн заборгованості, з яких: 30 125,57грн основного боргу, 643,05грн інфляційних втрат, 326,61грн 3 % річних, а також судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог Міська рада посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди землі №46 від 31.12.2024 в частині сплати орендної плати.

Ухвалою суду від 16.12.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №906/1633/25 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21.01.2026. Позивачу надати суду: заяву ОСОБА_1 , яка розглядалася на сорок другій сесії восьмого скликання Коростишівської міської ради; проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером :01:016:0109, який був затверджений рішенням Коростишівської міської ради №877 від 28.11.2024; довіреність №1351 від 27.09.2024, якою ОСОБА_1 уповноважила Ломакову О.В. на підписання договору оренди землі №46 від 31.12.2024; договір купівлі-продажу приміщення від 19.06.2008 (посилання на який міститься у договорі оренди землі №46 від 31.12.2024); а також письмові пояснення щодо підстав звернення з даним позовом до господарського суду, поза як відповідачем визначено фізичну особу.

29.12.2025 на адресу суду повернулося поштове відправлення, яким відповідачу направлялася ухвала суду від 16.12.2025 про відкриття провадження у справі, з відміткою оператора поштового зв`язку "адресат відсутній".

20.01.2026 через систему "Електронний суд" від представника Коростишівської міської ради надійшла заява від 20.01.2026 (вх.№745/26) на виконання ухвали суду до якої додано:

- письмові пояснення №03-26/151 від 19.01.2026, у яких Міська рада посилається на те, що ОСОБА_2 є власником нежилого приміщення збірного складу, яке згідно з його визначенням використовується для здійснення господарської діяльності, а тому спір, який виник між Коростишівською міською радою та Давигорою О.З. підлягає розгляду господарським судом;

- клопотання №03-26/151 від 19.01.2026 про витребування доказів, у якому Міська рада просить витребувати у Коростишівської державної нотаріальної контори - копію довіреності, зареєстрованої в реєстрі за №731 від 02.12.2022 видану на ім`я ОСОБА_3 ; у приватного нотаріуса Чевкоти Олени Анатоліївни - копію довіреності, зареєстрованої в реєстрі за №1351 від 27.09.2024 видану на ім`я Ломакової Олесі Володимирівни.

Відповідач та його представник у судове засіданні 21.01.2026 не прибули.

Представник Міської ради у підготовчому засіданні 21.01.2026 надала суду усні пояснення щодо обставин даної справи.

Заслухавши пояснення представника позивача та з`ясувавши зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у даній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частиною 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" унормовано, що місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу (частина 1 ст.45 ГПК України).

Зокрема, частиною 2 статті 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Для цілей цього Кодексу господарською діяльністю є діяльність юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Комерційною господарською діяльністю (підприємництвом) є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється юридичними особами та фізичними особами - підприємцями з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Наведене свідчить про те, що одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним і Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно характер спірних правовідносин та суб`єктний склад учасників процесу. Визначаючи юрисдикцію спору, необхідно зважати як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, так і на відповідний суб`єктний склад учасників у справі. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.05.2023 у справі №925/352/22.

З огляду на положення частини 1 статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності. Аналогічна правова позиція щодо розмежування господарської та цивільної юрисдикції наведена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18, від 25.06.2019 у справі №904/1083/18.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських. Правова позиція наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №916/1261/18.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина 2 статті 50 ЦК України).

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання.

Підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

У свою чергу наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи - підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 у справі №548/981/15-ц звернула увагу, що наявність статусу ФОП в особи, яка є стороною в справі, не підтверджує те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи підприємцем вона виступає в такій якості у всіх правовідносинах.

Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.

Тобто, фізична особа, яка є власником, поміж іншого, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності.

В обґрунтування позовних вимог Міська рада посилається на неналежне виконання Давигорою О.З. умов договору оренди землі №46 від 31.12.2024 в частині своєчасної та повної сплати орендної плати, у зв`язку з чим у останньої утворилася заборгованість за договором у загальному розмірі 31 095,23грн, з яких: 30 125,57грн - основного боргу, 643,05грн - інфляційних втрат та 326,61грн - 3% річних.

Відтак, для підсудності даної справи господарському суді необхідно встановити факт використання фізичною особою ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :01:016:0109 за договором оренди землі №46 від 31.12.2024, саме під час здійснення нею господарської діяльності (виготовлення і реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг з метою отримання прибутку).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 у період з 17.03.2008 по 16.12.2017 мала статус фізичної особи-підприємця за КВЕД 23.70 "Різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю" (основний).

Як встановлено судом, нежиле приміщення - збірний склад, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 , як фізичній особі, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (номер витягу: 27040010, дата: 17.08.2010).

31.12.2024 між Коростишівською міською радою та гр. ОСОБА_1 від імені якої діє гр. ОСОБА_4 укладено договір оренди землі №46 від 31.12.2024, за умовами п.1 якого Коростишівська міська рада, на підставі рішення сорок другої сесії Коростишівської міської ради восьмого скликання від 28.11.2024 року №877 "Про затвердження документації із землеустрою та технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки" надає, а орендар - гр. ОСОБА_1 , приймає в строкове платне користування на умовах оренди земельну ділянку для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови з кадастровим номером :01:016:0109, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п.3 договору, на земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомого майна - нежиле приміщення збірного складу, що належить орендарю згідно договору купівлі - продажу приміщення від 19.06.2008, зареєстрованого в реєстрі за №1979.

Отже, договір оренди землі №46 від 31.12.2024 укладений з ОСОБА_1 саме як з фізичною особою, а не як фізичною особою-підприємцем. При цьому, з часу укладення договору - 31.12.2024 і до теперішнього часу відповідач не має статусу ФОП. Відтак, у цих правовідносинах Давигора О.З. виступає як фізична особа.

Будь-які докази, які б підтвердили факт використання відповідачем спірної земельної ділянки у своїй господарській діяльності у матеріалах справи - відсутні.

Саме лише посилання позивача на те, що договір оренди укладався з метою здійснення господарської діяльності, оскільки на вказаній земельній ділянці знаходить нежиле приміщення - збірний склад, який належить відповідачу на праві власності та може використовуватися для отримання прибутку, не може бути беззаперечним доказом здійснення Давигорою О.З. господарської діяльності на вказаній земельній ділянці.

Враховуючи критерії розмежування судової юрисдикції, господарський суд висновує, що цей спір підлягає розгляду судом цивільної юрисдикції, оскільки відповідач є фізичною особою, а спірні правовідносини не мають господарського (підприємницького) характеру.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №922/3204/17 вказано, що відповідно до статей 319 та 320 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, у тому числі для здійснення підприємницької діяльності. Здавання в оренду власного нерухомого майна нежитлового призначення може здійснюватися фізичними особами яку межах підприємницької діяльності, так і поза нею. Відтак, фізична особа може користуватися земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт нерухомості нежитлового призначення, з різними цілями - як пов`язаними зі здійсненням нею господарської діяльності, так і ні. Користування такою земельною ділянкою не свідчить про господарський характер відносин. Відповідний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №306/2004/15-ц.

З огляду на викладене, суд прийшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у даній справі на підставі пункту 1 частини 1 ст.231 ГПК України, оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно з частиною 2 ст.231 ГПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Частиною 1 ст.1 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1, 2 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності частини 1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції загальних судів відповідно до ст.19 ЦПК України.

Згідно частини 4 ст.231 ГПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

За приписами пункту 5 частини 1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи викладене, позивач має право на повернення з Державного бюджету України суми сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40грн. Однак суд не може вирішити дане питання, у зв`язку з відсутністю відповідного клопотання позивача.

Керуючись статтями 20, 231, 234, 235 ГПК України, господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Закрити провадження у справі №906/1633/25 за позовом Коростишівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення 31 095,23грн заборгованості за договором оренди землі №46 від 31.12.2024.

2. Роз`яснити Коростишівській міській раді, що справу належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена.

Повний текст ухвали складено: 23.01.2026.

Суддя Кравець С.Г.

Направити:

1 - позивачу - електронний кабінет,

2 - відповідачу - ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (рек.).