ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2026 року м. Дніпро Справа № 912/1970/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Чус О.В. (доповідач),

судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Гончарова Олександра Володимировича" на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 28.07.2025 (повна ухвала складена 28.07.2025, суддя Тимошевська В.В.) у справі № 912/1970/25

за позовом Селянського (фермерського) господарства "Гончарова Олександра Володимировича", с. Новолутківка, Новоукраїнський район, Кіровоградська область

до: Добровеличківської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, сел. Добровеличківка, Новоукраїнський район, Кіровоградська область

та до: ОСОБА_1 , сел. Добровеличківка, Новоукраїнський район, Кіровоградська область

ОСОБА_2 , м. Кропивницький

ОСОБА_3 , сел. Добровеличківка, Новоукраїнський район, Кіровоградська область

про визнання права користування земельними ділянками, визнання недійсними договорів оренди,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Селянського (фермерського) господарства "Гончарова Олександра Володимировича" (далі - СФГ " Гончарова Олександра Володимировича ") з вимогами до Добровеличківської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про:

- визнання за СФГ "Гончарова Олександра Володимировича" права користування земельними ділянками площею 0,6 га з кадастровим номером :02:000:0561, площею 0,6 га з кадастровим номером :02:000:0562, площею 0,6 га з кадастровим номером :02:000:0559, :02:000:0560, :02:000:0563, :02:000:9148, на підставі Договору оренди СФГ "Гончарова Олександра Володимировича" та Добровеличківською районною державною адміністрацією, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Добровеличківському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13.03.2012 за № 0026;

- визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 0,6 га з кадастровим номером :02:000:0561, укладений 23.04.2025 між Добровеличківською селищною радою та ОСОБА_1 ;

- визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 0,6 га з кадастровим номером :02:000:0562, укладений 23.04.2025 між Добровеличківською селищною радою та ОСОБА_2 ;

- визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 0,6 га з кадастровим номером :02:000:0559, укладений 23.04.2025 між Добровеличківською селищною радою та ОСОБА_3 .

В обґрунтування підстав позову вказано про порушення прав позивача на користування земельною ділянкою відповідно до договору оренди землі, що укладений з Добровеличківською районною державною адміністрацією та зареєстрованого 13.03.2012 за № 0026. Щодо підсудності спору позивач зазначив, що спір у даній справі безпосередньо пов`язаний саме із діяльністю фермерського господарства, тобто виник з корпоративних відносин. Крім того, даний спір виник стосовно ділянок, які відповідачі 2-4 отримали в оренду за рахунок земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача як фермерського господарства.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 28.07.2025 у справі №912/1970/25 позовну заяву Селянського (фермерського) господарства "Гончарова Олександра Володимировича" до Добровеличківської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з доданими до неї документами повернуто без розгляду.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, з використанням системи "Електронний суд", до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Селянське (фермерське) господарство "Гончарова Олександра Володимировича", в якій просить: ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 28.07.2025 у справі № 912/1970/25 - скасувати. Справу № 912/1970/25 направити до Господарського суду Кіровоградської області на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Скаржник зазначає, що для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду господарських і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити з прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи тощо. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Серед ознак, визначених з поміж інших у частині 1 статті 20 ГПК України, для відмежування господарської юрисдикції від інших є справи у спорах щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійними актів, що порушують право на майно, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна. Критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності.

Апелянт зазначає, що для розмежування юрисдикції спору у цій справі серед зазначених критеріїв розмежування слід також визначити хоча б один із таких критеріїв, як здійснення господарської діяльності, або наявність спору з корпоративних правовідносин, або спору щодо права власності на майно, реєстрації та обліку цього майна тощо.

Селянське (фермерське) господарство «Гончарова Олександра Володимировича» обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що йому на підставі Договору оренди землі, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Добровеличківському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13.03.2012 за № 0026, належить право користування земельними ділянками, що сформовані за рахунок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9147, а також на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:9148. Матеріалами справи підтверджується, що Позивач належним чином виконує обов`язки орендаря, своєчасно та в повному обсязі сплачує орендну плату, земельний податок, а тому на підставі Договору є законним користувачем вказаних земельних ділянок. Незважаючи на те, що даний Договір є чинним, не розірваним, а його умови - незмінними, Добровеличківська селищна рада заперечує право користування Позивача спірними земельними ділянками. Зокрема, без припинення права оренди Позивача, Селищна рада незаконно шляхом укладення оспорюваних договорів оренди передала у користування іншим фізичним особам земельні ділянки, що сформовані за рахунок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9147, яка перебуває в користуванні господарства. Такими земельними ділянками є земельні ділянки площею 0,6 га з кадастровим номером :02:000:0561, площею 0,6 га з кадастровим номером :02:000:0562, площею 0,6 га з кадастровим номером :02:000:0559, площею 1,9039 га з кадастровим номером :02:000:0560 та площею 0,0289 га з кадастровим номером :02:000:0563, площею 0,2009 га. У позовній заяві вмотивовано зазначено, що на сформовані за рахунок поділу земельні ділянки поширюються обтяження встановлені Договором. Оскільки незалежно від того, що такі земельні ділянки були сформовані в якості самостійних об`єктів цивільних прав, вони сформовані саме у зв`язку з поділом земельної ділянки, яка перебуває у користуванні господарства. При цьому, Селищною радою не визнається право оренди Позивача і на земельну ділянку площею 0,2009 га, з кадастровим номером :02:000:9148. Тому, метою подання СФГ Гончарова О.В. позову є усунення невизначеності у суб`єктивному праві господарства щодо належних йому на праві оренди земельних ділянок, які останній використовує для здійснення господарської діяльності. Способами усунення такої невизначеності є визнання за Позивачем права користування спірними земельними ділянками на підставі договору оренди землі (основна позовна вимога) та визнання недійсними договорів оренди землі, укладених між Відповідачами (похідні позовні вимоги).

Скаржник зазначає, що спірні земельні ділянки відносяться до земель господарства, оскільки Позивач є користувачем цих земельних ділянок з моменту укладення ним договору оренди землі та використовує їх виключно для здійснення підприємницької діяльності у формі фермерського господарства. При цьому, вагомим фактором у даній справі є те, що Відповідачі 2-4 отримали в оренду земельні ділянки, сформовані за рахунок земельної ділянки, яка перебуває у користуванні Позивача. Судом першої інстанції визнано, що спір безпосередньо пов`язаний із діяльністю фермерського господарства та встановлено, що вимога про визнання права користування спірними земельними ділянками, в тому числі тими, які на даний час незаконно передані в оренду Відповідачам 2-4, належить до юрисдикції господарського суду. Водночас, керуючись виключно суб`єктним складом учасників справи, позивач вважає, що суд дійшов помилкового висновку, що позовні вимоги про визнання недійсними договорів підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Позивач вважає, що вимоги у вигляді оскарження набуття іншими особами права на земельні ділянки господарства, які є похідними та пов`язаними підставою виникнення та доказами із першою вимогою, мають також розглядатись в порядку господарського судочинства; суд першої інстанції не врахував, що розгляд вищевказаних позовних вимог в порядку різних видів судочинства перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин та суттєво утруднить вирішення спору.

ОСОБА_2 , з використанням системи "Електронний суд", звернулася до ЦАГС з відзивом на апеляційну скаргу, в якому просить: у задоволенні апеляційної скарги Селянського (фермерського) господарства «Гончарова Олександра Володимировича» на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 28.07.2025 у справі № 912/1970/25 відмовити; ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 28.07.2025 у справі № 912/1970/25 залишити в силі.

Відзив обґрунтований наступним.

Позивач об`єднав в одній позовній заяві вимоги про визнання права користування земельними ділянками та про визнання недійсними договорів оренди землі. Щодо підсудності позивач зазначив, що спір у даній справі безпосередньо пов`язаний із діяльністю фермерського господарства, тобто виник з корпоративних відносин та стосовно ділянок, які відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали в оренду за рахунок земельної ділянки, яка до повторного розпаювання перебувала в оренді позивача як фермерського господарства. Однак, підстави для розгляду за правилами господарського судочинства позовних вимог щодо визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки, укладених між Добровеличківською селищною радою та фізичними особами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відсутні в силу приписів процесуального законодавства та фактичних обставин, які полягають у відсутності спору, не виниклого з корпоративних відносин, а також відсутності спеціального статусу фізичних осіб - підприємців у відповідачів, які є фізичними особами.

ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не зареєстровані як фізичні особи-підприємці, господарську діяльність не здійснюють. Відтак, відсутні правові підстави для розгляду за правилами господарського судочинства спору щодо правомірності набуття ними права користування спірними земельними ділянками та визнання недійсними оспорюваних позивачем договорів оренди землі. Враховуючи суб`єктний склад виниклих спірних правовідносин, Господарський суд Кіровоградської області дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, які укладені між Добровеличківською селищною радою та фізичними особами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства. Саме тому доводи позивача про те, що незалежно від суб`єктного складу на підставі пунктів 3 та 13 частини 1 статті 20 ГПК України, даний спір належить до юрисдикції господарського суду, адже позивач обґрунтовує позовні вимоги порушенням права користування земельними ділянками як господарства, є необґрунтованими та безпідставними.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 травня 2018 у справі № 809/739/17, розглянувши можливість визнання неправомірним рішення розпорядника земельної ділянки про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки фізичній особі (наказу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області), виснувала, що оскільки спір стосується приватноправових відносин, адже існує речове право фізичної особи на земельну ділянку, що виникло в результаті та після реалізації наказу, і питання правомірності набуття цією фізичною особою такого права, як і питання щодо порушення прав позивача внаслідок неправомірного використання земельної ділянки, має здійснюватися в порядку цивільного чи господарського судочинства саме залежно від суб`єктного складу сторін спору.

ОСОБА_2 зазначає, що розгляд обраних позивачем позовних вимог в порядку різних видів судочинства жодним чином не перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин та ніяк не утруднить вирішення спору, а, навпаки, забезпечить розгляд справи «судом, встановленим законом» у відповідності до принципів верховенства права та правової визначеності.

Доводи позивача про те, що спір пов`язаний з діяльністю фермерського господарства, а спірні земельні ділянки відносяться до земель господарства та Позивач є користувачем цих земельних ділянок виключно для здійснення підприємницької діяльності, а також те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали в оренду земельні ділянки, сформовані за рахунок земельної ділянки, яка до повторного розпаювання перебувала в оренді Позивача, не є достатніми підставами для віднесення спору до корпоративного, оскільки кваліфікуючою ознакою корпоративного спору є саме спір між сторонами щодо корпоративних відносин. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є сторонами таких правовідносин. Відтак, підстави для розгляду спорів щодо визнання недійсними договорів оренди землі, укладених між Добровеличківською селищною радою фізичними особами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за правилами господарського судочинства відсутні, як і підстави для скасування ухвали Господарського суду Кіровоградської області від 28.07.2025.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою ЦАГС від 13.08.2025 здійснено запит матеріалів справи №912/1970/25 із Господарського суду Кіровоградської області та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

18.08.2025 матеріали справи надійшли до ЦАГС.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Селянського (фермерського) господарства "Гончарова Олександра Володимировича" на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 28.07.2025 у справі № 912/1970/25; визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала місцевого господарського суду, якою позовну заяву з доданими до неї документами повернуто без розгляду на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України (порушено правила об`єднання позовних вимог).

Ухвала місцевого господарського суду мотивована порушенням правил об`єднання позовних вимог, оскільки у поданій позовній заяві об`єднано декілька вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, а саме: вимоги про визнання за позивачем права користування земельними ділянками та вимоги про визнання недійсними договорів оренди землі, укладених з фізичними особами. Перша вимога заявлена до відповідача 1 (селищної ради) та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, у той час як інші вимоги, заявлені до відповідачів 2-4 (фізичні особи) - підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства. Вказане є підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України. Також, суд першої інстанції виснував, що виділення в самостійне провадження як однієї вимоги позовної вимоги про визнання за СФГ "Гончарова Олександра Володимировича" права користування земельними ділянками площею 0,6 га з кадастровим номером :02:000:0561, площею 0,6 га з кадастровим номером :02:000:0562, площею 0,6 га з кадастровим номером :02:000:0559, :02:000:0560, :02:000:0563, :02:000:9148, на підставі договору оренди, зареєстрованого 13.03.2012, не сприятиме виконанню завдання господарського судочинства.

Апеляційний господарський суд погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 173 ГПК України визначено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога позивача, як заінтересованої особи та зміст порушеного права і характер правопорушення, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Таким чином, позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. При цьому однорідними можуть вважатися позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 173 ГПК України порушення правил об`єднання позовних вимог має місце у випадках, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги: не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); не співвідносяться між собою як основна та похідна.

Крім цього, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які можуть і відповідати критеріям, наведеним у ч. 1 ст. 173 ГПК України, проте підпадають під заборони, прямо визначені в ч. 4 та 5 вказаної статті (об`єднані вимоги підлягають розгляду в порядку різного судочинства; щодо об`єднаних вимог законом визначена виключна підсудність різним судам).

За спеціальним правилом, викладеним у п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України, суддя повертає заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень ст. 173 цього Кодексу)

У той же час аналіз п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України у системному співвідношенні з приписами ч. 6 ст. 173 цього Кодексу свідчить про те, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд з метою виконання завдання господарського судочинства може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами ч. 6 ст. 173 ГПК України та розглянути кожну з заявлених вимог окремо.

Отже, наявність підстав для роз`єднання позовних вимог за правилами ч. 6 ст. 173 ГПК України та розгляду кожної з вимог окремо унеможливлює повернення судом позовної заяви незалежно від того, чи суд застосував надані йому повноваження.

Тоді як підставою для повернення позовної заяви з посиланням на п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України є встановлення господарським судом обставин, які свідчать про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, наведених саме в ч. 4 та 5 ст. 173 ГПК України: об`єднані кілька вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, або вимоги, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

У таких випадках не допускається роз`єднання цих вимог і суддя не може їх розглянути в самостійних провадженнях.

Позовна заява СФГ "Гончарова Олександра Володимировича" до Добровеличківської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 містить вимоги про:

- визнання за СФГ "Гончарова Олександра Володимировича" права користування земельними ділянками площею 0,6 га з кадастровим номером :02:000:0561, площею 0,6 га з кадастровим номером :02:000:0562, площею 0,6 га з кадастровим номером :02:000:0559, :02:000:0560, :02:000:0563, :02:000:9148, на підставі Договору оренди СФГ "Гончарова Олександра Володимировича" та Добровеличківською районною державною адміністрацією, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Добровеличківському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13.03.2012 за № 0026;

- визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 0,6 га з кадастровим номером :02:000:0561, укладений 23.04.2025 між Добровеличківською селищною радою та ОСОБА_1 ;

- визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 0,6 га з кадастровим номером :02:000:0562, укладений 23.04.2025 між Добровеличківською селищною радою та ОСОБА_2 ;

- визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 0,6 га з кадастровим номером :02:000:0559, укладений 23.04.2025 між Добровеличківською селищною радою та ОСОБА_3 .

Згідно позову, СФГ "Гончарова Олександра Володимировича" заявляє про своє діюче право користування земельними ділянками, у тому числі на ті, що сформовані внаслідок поділу земельної ділянки :02:000:9147, посилається, зокрема, на ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України та вказує про порушення його прав і законних інтересів як законного землекористувача за договором оренди, з підстав чого просить визнати недійсними договори оренди між відповідачами щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :02:000:0559, :02:000:0561, :02:000:0562, які утворилися шляхом поділу земельної ділянки :02:000:9147.

Також, СФГ "Гончарова Олександра Володимировича" просить визнати право користування земельною ділянкою кадастровий номер :02:000:9148 та земельними ділянками, які сформовані внаслідок поділу земельної ділянки :02:000:9147, посилаючись, у тому числі, на ст. 392 Цивільного кодексу України і вказуючи про невизнання відповідачем 1 (Добровеличківською селищною радо) права користування позивача земельними ділянками, сформованими внаслідок поділу :02:000:9147 та земельною ділянкою :02:000:9148.

Отже, згідно обґрунтувань підстав позову, спір пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача (права оренди за договором) на земельні ділянки іншими особами і такий спір не пов`язаний із членством в господарстві та реалізацією сторонами корпоративних прав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посилання у позові на те, що спір пов`язаний з діяльністю фермерського господарства, не є достатньою підставою для віднесення спору до корпоративного, оскільки кваліфікуючою ознакою корпоративного спору є саме спір між сторонами щодо корпоративних відносин.

У позовній заяві позивач вказує, що вимога про визнання за господарством права користування земельними ділянками пред`явлена саме до відповідача 1 (Добровеличківської селищної ради) як до особи, яка не визнає право користування позивача земельними ділянками. Така вимога згідно предмета і підстав позову та зазначеного суб`єктного складу сторін відноситься до компетенції розгляду господарського суду.

Водночас, у справі №912/1970/25 виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою позивача з тим, що відповідач не визнає його права користування земельними ділянками на правовому титулі оренди та безпідставно передав у користування фізичним особам земельні ділянки, утворені в результаті поділу земельної ділянки :02:000:9147, яка перебуває у користуванні позивача згідно з договором оренди.

Позовна вимога про визнання права користування земельними ділянками передбачає визнання права користування за позивачем земельними ділянками, серед яких, як земельні ділянки щодо яких відсутні відомості про користування ними іншими особами, так і земельні ділянки, за якими вже оформлено право оренди за фізичними особами, а саме з кадастровими номерами :02:000:0561, :02:000:0562, :02:000:0559.

Відтак, предмет позову у цій справі (визнання за позивачем права користування земельними ділянками та визнання недійсними договорів оренди, укладених з фізичними особами) стосується прав та обов`язків фізичних осіб, які набули у користування на правах оренди земельні ділянки, утворені шляхом поділу земельної ділянки :02:000:9147, яка за твердженням позивача, перебуває у його користуванні на підставі діючого договору оренди.

Отже, з огляду на заявлені позовні вимоги, спір у справі безпосередньо стосується також прав фізичних осіб, яким відповідно до оспорюваних договорів оренди надано у користування земельні ділянки з кадастровими номерами :02:000:0561 ( ОСОБА_1 ), :02:000:0562 ( ОСОБА_2 ), :02:000:0559 ( ОСОБА_3 ), тобто спір в частині визнання недійсними договорів оренди, укладених з фізичними особами, є приватноправовим і за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства (сторони оспорюваних договорів фізичні особи), позаяк, його вирішення впливає на права та обов`язки цих фізичних осіб, які в таких фізичних осіб виникли на підставі оспорюваних договорів оренди землі.

Схожі за змістом правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 18.01.2021 у справі №908/2107/20.

Доводи апеляційної скарги про те, що даний спір належить до юрисдикції господарського суду, адже позивач мотивує свої вимоги порушенням права користування земельними ділянками як господарства, а вимоги про визнання недійсними договорів оренди, укладених з фізичними особами мають розглядатися як похідні, колегія суддів відхиляє як такі, що ґрунтуються на власному помилковому тлумаченні скаржником норм процесуального права та які не спростовують вищенаведених висновків суду.

Зважаючи на викладене та беручи до уваги, що позивачем у позовній заяві було об`єднано вимоги, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства (господарського та цивільного), суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України, не допустив порушень норм процесуального права, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали Господарського суду Кіровоградської області від 28.07.2025, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, цього не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 276, 282-284, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Гончарова Олександра Володимировича" на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 28.07.2025 у справі № 912/1970/25 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 28.07.2025 у справі № 912/1970/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін