ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 січня 2026 року Справа № 903/1046/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХ - ІНЖИНІРИНГ"

до відповідача: Приватно - орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка

про стягнення 332 063,07 грн.

Суддя Шум М.С.

Без виклику (повідомлення) учасників справи

встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХ - ІНЖИНІРИНГ" просить суд стягнути з відповідача Приватно - орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка 332 063,07 грн., в тому числі 325 719,01 грн. основного боргу, 2 274,80 грн. - інфляційних втрат, 4 069,26 грн. - 3% річних, а також судові витрати у справі .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язань згідно з договору електромонтажних робіт №01-09/24 від 03.09.2024 .

Ухвалою суду від 11.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

24.11.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вважає, що позовна заява є необґрунтованою, оскільки не підтверджена належними та допустимими доказами, а у її задоволенні слід відмовити.

Представник відповідача ставить під сумнів усі копії документів, що додані до позовної заяви, в силу імперативного припису абз. 2 ч. 6 ст. 91 ГПК України, наполягає на поданні позивачем оригіналів усіх копій документів, що додані до позовної заяви.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив суд: витребувати від позивача оригінали усіх копій доказів, що були долучені до позовної заяви у копіях на підставі ч. 6 ст. 91 ГПК України; не брати до уваги додатки (надані у копіях) до позовної заяви на підставі абз. 2 ч. 6 ст. 91 ГПК та/або ч. 9 ст. 80 ГПК України; у задоволенні позовної заяви позивача відмовити повністю. Щодо заявленого позивачем розміру понесених судових витрат у справі, представник відповідача надав заперечення у відзиві та зазначив, що розмір витрат неспівмірний із складністю справи, а тому у разі задоволення позовних вимог просить суд зменшити розмір витрат на правову допомогу до 5 000,00 грн.

При вирішенні клопотання відповідача про витребування доказів суд відмовляє в його задоволенні виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ГПК України передбачено право учасника справи, у разі неможливості самостійно надати докази, подати клопотання про витребування доказів судом. Відповідне клопотання такого учасника повинно містити вказівку на те: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ або може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно; докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, однією з необхідних умов задоволення клопотання про витребування доказів є надання суду доказів щодо дій, які вживались учасником справи з метою самостійного отримання доказів, про витребування яких він заявляє до суду.

У той же час, відповідачем не вказано, яких заходів він вжив для отримання заявлених ним доказів у позивача самостійно, не надав доказів вжиття таких заходів.

Суд зауважує, що оскільки однією зі сторін витребуваних доказів є відповідач, то йому має бути достеменно відомо, які правочини та господарські операції від його імені вчинялись, оскільки між сторонами відповідно до договору електромонтажних робіт №01-09/24 від 03.09.2024 узгоджено всі його умови.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч. ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив:

03.09.2024 між ПОСГП ім.Івана Франка (Замовник, Відповідач) та ТОВ «Тех- Інжиніринг» (Позивач, Виконавець) було укладено договір за №01-09/24 електромонтажних робіт.

Згідно п. 1.1 Договору - Виконавець виконує електромонтажні роботи на об`єкті «Реконструкція зовнішніх мереж електропостачання молочної ферми в с. Губин Перший Луцького району Волинської області», а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити за виконану роботу у порядку та у строки визначені умовами цього Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору - Загальна вартість робіт становить суму всіх актів виконаних робіт. Підставою для здійснення розрахунків за цим- Договором є підписаний між сторонами Акт виконаних робіт або рахунок на оплату. Якщо роботи проводяться матеріалами виконавця, то замовник сплачує авансовий платіж у розмірі 100% вартості матеріалів на підставі рахунку на оплату. Всі додаткові роботи сплачуються замовником на підставі акту виконаних робіт або рахунку на оплату.

Згідно з п. 3.2 Договору у строк 5 банківських днів після виконання робіт з дня підписання між Сторонами акту виконаних робіт, замовник здійснює оплату у розмірі 100°% вартості визначеної у акті виконаних робіт та рахунку виставленого Виконавцем.

У відповідності до п. 3.3 Договору - Розрахунки між Сторонами здійснюються в безготівковому вигляді в українській національній валюті - гривні, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Виконавця вказаний у реквізитах цього Договору.

На виконання умов Договору ТОВ «ТЕХ-ІНЖИНІРИНГ» виконувалися електромонтажні роботи, про що сторони складали відповідно акти приймання-передачі та видаткові накладні (а.с. 9-16).

Відповідно до п. 4.1 Договору - Передання робіт Виконавцем і прийняття їх Замовником оформляється Актом виконаних робіт, який підписується повноважними представниками Сторін протягом 2 (двох) робочих днів після фактичного їх виконання.

Матеріалами справи встановлено, що в період з 03.09.2024 року по січень 2025 року ТОВ «ТЕХ-ІНЖИНІРИНГ» виконувалися електромонтажні роботи на об`єктах ПОСГП ім.Івана Франка , що підтверджуються актом приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2024 року від 22.10.2024 року та довідки про вартість виконаних будівельних робіт від 22.10.2024 року було виконано роботи на суму 595734,00 гривень, та здійснено постачання товарно- матеріальних цінностей на суму 1330194,11 гривень, що підтверджується видатковими накладними, а саме: №182 від 30.12.2024 року, №24 від 07.01.2025 року, №22 від 02.01.2025 року, №21 від 06.01.2025 року, №89 від 19.07.2024 року (а.с. 11-16).

Згідно із ст.ст. 526, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що відповідачем не здійснено в повному обсязі оплату за виконану роботу та поставлені товарно-матеріальних цінностей згідно видаткових накладних №24 від 07.01.2025 року, №22 від 02.01.2025 року та № 21 від 06.01.2025 року у зв`язку з чим у Приватно - орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка перед ТОВ «ТЕХ ІНЖИНІРИНГ» виникла заборгованість в сумі 325 719,01 грн.

Щодо стягнення з відповідача 2 274,80 грн. - інфляційних втрат та 4 069,26 грн. - 3% річних за період з 07.06.2025 по 05.11.2025 , суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних та втрат від інфляції, суд встановив, що розрахунок є арифметично правильними та відповідає вимогам чинного законодавства.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів у підтвердження протилежного та вищенаведених висновків суду.

При прийнятті рішення суд виходив з вірогідності наявних у матеріалах справи доказів, керуючись ст. 79 ГПК України, відповідно до якої наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 332 063,07 грн., в тому числі 325 719,01 грн. основного боргу, 2 274,80 грн. - інфляційних втрат та 4 069,26 грн. - 3% річних.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 4 980,96 грн. відповідно до ст. 129 ГПК України слід віднести на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232, 237, 238, 241, 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка (45726, Волинська область, Горохівський район, село Губин Перший, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХ-ІНЖИНІРИНГ» (43021, Волинська обл., Луцький р-он, м. Луцьк, вул. Залізнична, 11, ) 332 063,07 грн., в тому числі 325 719,01 грн. основного боргу, 2 274,80 грн. - інфляційних втрат, 4 069,26 грн. - 3% річних та 4 980,96 грн. витрат зі сплати судового

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя Микола ШУМ