ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"19" січня 2026 р. Справа№ 910/16012/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання Невмержицької О.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 19.01.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Провагроінвест»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 (повна ухвала складена 09.12.2025)

у справі №910/16012/24 (суддя Пукас А.Ю.)

за результатами розгляду клопотання Моторно (транспортного) страхового бюро України про поворот виконання рішення у справі № 910/16012/24

за позовом Приватного акціонерного товариства «Провагроінвест»

до Моторно (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 14 665 351,30 грн,

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд міста Києва рішенням від 14.04.2025, залишеним без змін Північним апеляційним господарським судом постановою від 31.07.2025 у справі №910/16012/24, позов Приватного акціонерного товариства «Провагроінвест» задовольнив; стягнув з Моторно (транспортного) страхового бюро України (далі за текстом - відповідач) на користь Приватного акціонерного товариства «Провагроінвест» (далі за текстом - позивач) 14 665 351,30 грн частки коштів сплачених гарантійних внесків та 219 980,27 грн судового збору.

Верховний Суд постановою від 05.11.2025 у справі №910/16012/24 касаційну скаргу відповідача задовольнив; постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 у справі № 910/16012/24 скасував; ухвалив нове рішення, яким відмовив в задоволенні позову.

06.11.2025 відповідач звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про поворот виконання рішення суду та стягнення з позивача, сплачених на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2025 у даній справі коштів.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 08.12.2025 у справі №910/16012/24 клопотання відповідача про поворот виконання рішення у справі №910/16012/24 задовольнив; в поворот виконання рішення стягнув з позивача на користь відповідача 14 885 331,30 грн.

Постановляючи вказану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що судове рішення, на підставі якого відповідачем сплачено на користь позивача кошти у розмірі 14 885 331, 30 грн, скасоване, а тому грошові кошти підлягають поверненню шляхом здійснення повороту виконання рішення.

Не погодившись із вказаною ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі №910/16012/24 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги позивач посилається на прийняття судом першої інстанції ухвали з порушенням вимог статті 333 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України), без урахування висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 02.11.2011 №13-рп/2011, оскільки поворот виконання рішення здійснюється не через скасування судового рішення, а через скасування правової підстави. При цьому право позивача на спірні кошти встановлено судовими рішеннями у даній справі, що також підтверджено Верховним Судом у постанові від 05.12.2025.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2025 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Провагроінвест» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі №910/16012/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Владимиренко С.В. - головуючий, Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 16.12.2025 у справі №910/16012/24 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Провагроінвест» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі №910/16012/24; розгляд апеляційної скарги призначив на 13.01.2026 на 12 год. 15 хв.; витребував матеріали справи №910/16012/24 з Господарського суду міста Києва.

Матеріали справи №910/16012/24 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 22.12.2025.

13.01.2026 судове засідання не відбулося, оскільки у період з 10 год. 30 хв. до 12 год. 50 хв. у зв`язку з нестабільною роботою підсистеми ВКЗ, був відсутній доступ до підсистеми «Електронний суд», що призвело до неможливості коректної роботи та здійснення технічної фіксації судових засідань.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 13.01.2026 продовжив строк розгляду справи №910/16012/24; призначив розгляд справи №910/16012/24 на 19.01.2026 на 12 год. 30 хв. Відповідач своїм правом, наданим статтею 263 ГПК України, не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що не є перешкодою апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

У судовому засіданні 19.01.2026 представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі №910/16012/24 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відповідача про поворот виконання рішення відмовити.

У судовому засіданні 19.01.2026 представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі №910/16012/24 залишити без змін.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила наступне.

За приписами статті 333 ГПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він:

1) закриває провадження у справі;

2) залишає позов без розгляду;

3) відмовляє в позові повністю;

4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він:

1) закриває провадження у справі;

2) залишає позов без розгляду;

3) відмовляє в позові повністю;

4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він:

1) закриває провадження у справі;

2) залишає позов без розгляду;

3) відмовляє в позові повністю;

4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Якщо скасовано рішення третейського суду, боржникові повертається все те, що з нього стягнуто на користь стягувача за вказаним рішенням.

Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

За подання заяви про поворот виконання судовий збір не сплачується.

При вирішенні питання про поворот виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Така заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду.

Таким чином, статтею 333 ГПК України унормовано вирішення питання про поворот виконання рішення у разі зміни або скасування судового рішення після його виконання.

Поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала (абзац п`ятий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Воно можливе лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі №569/15646/16-ц).

Отже, зміст інституту повороту виконання рішення полягає у поновленні сторін виконавчого провадження у попередньому становищі шляхом повернення стягувачем всього одержаного за скасованим рішенням відповідачу (боржнику). Тобто повернення має відбуватися за рахунок коштів стягувача (сторони виконавчого провадження). Подібні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду від 16.02.2024 у справі №910/10309/21, на яку посилається позивач в апеляційній скарзі.

Судом встановлено, що Господарський суд міста Києва рішенням від 14.04.2025, залишеним без змін Північним апеляційним господарським судом постановою від 31.07.2025 у справі №910/16012/24, позов Приватного акціонерного товариства «Провагроінвест» задовольнив; стягнув з Моторно (транспортного) страхового бюро України (далі за текстом - відповідач) на користь Приватного акціонерного товариства «Провагроінвест» (далі за текстом - позивач) 14 665 351,30 грн частки коштів сплачених гарантійних внесків та 219 980,27 грн судового збору.

Відповідач 08.08.2025 сплатив на користь позивача 14 665 351,30 грн за платіжною інструкцією №25566 (т.2 а.с. 213), призначення платежу: повернення ГВ ФЗП згідно рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/16012/24 від 14.04.2025, без ПДВ.

Також 08.08.2025 відповідач сплатив на користь позивача 219 980,27 грн за платіжною інструкцією №25567 (т.2 а.с. 214), призначення платежу: компенсація судового збору згідно рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/16012/24 від 14.04.2025, без ПДВ.

Верховний Суд постановою від 05.11.2025 у справі №910/16012/24 касаційну скаргу відповідача задовольнив; постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 у справі № 910/16012/24 скасував; ухвалив нове рішення, яким відмовив в задоволенні позову.

06.11.2025 відповідач звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про поворот виконання рішення суду та стягнення з позивача, сплачених на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2025 у даній справі коштів.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі №910/13238/18 виснував, якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків (відповідні правові позиції викладені також у постановах Верховного Суду України від 10.06.2015 у справі № 6-449цс15, від 24.06.2015 у справі № 3-231гс15).

Таким чином, враховуючи скасування Верховним Судом постанови Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2025 у справі №910/16012/24 та рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 у справі №910/16012/24, та ухвалення рішення про відмову у позові, наявні підстави для здійснення повороту виконання рішення на підставі статті 333 ГПК України, та повернення відповідачу грошових коштів, сплачених на виконання скасованих судових рішень.

Відповідно до частин 4, 5 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, суд першої інстанції підставно задовольнив клопотання відповідача та здійснив поворот виконання рішення.

Доводи апелянта про те, що поворот виконання рішення здійснюється через скасування правової підстави, не через скасування судового рішення, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки поворот виконання рішення є процесуальною формою захисту прав боржника, суть якої полягає у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням, про що зазначено у рішенні Конституційного Суду від 02.11.2011 №13-рп/2011. При цьому скасоване судове рішення не породжує правових наслідків.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 Європейський Суд з прав людини наголосив на тому, що згідно ст. 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції у даній постанові надано вичерпні відповіді на доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, із застосування норм процесуального права, які регулюють спірні відносини.

Згідно із частиною 1 статті 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що Господарським судом міста Києва постановлено ухвалу від 08.12.2025 у справі №910/16012/24 з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

За правилами статті 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта (позивача).

Керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Провагроінвест» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі №910/16012/24 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі №910/16012/24 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство «Провагроінвест».

4. Матеріали справи №910/16012/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 19.01.2026.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська