ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" січня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/2960/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М., розглянувши матеріали позовної заяви (вх.№3037/25 від 30.07.2025)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія „Нафтогаз Трейдинг» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1; );

до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, місто Одеса, вул. Канатна, буд. 83; );

про стягнення 34 403,84 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Суть спору:

30.07.2025 до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява (вх.№3037/25) Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія „Нафтогаз Трейдинг» до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача кошти, в розмірі 34 403,84 грн, у тому числі: основний борг в розмірі 30 310,07 грн., пеня в розмірі 2 751,98 грн., 3% річних в розмірі 269,05 грн., інфляційні втрати в розмірі 1 072,74 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов Договору постачання природного газу №14-7033/24-БО-Т від 23.10.2024 в частині оплати за спожитий газ в період листопад 2024 - грудень 2024.

2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 04.08.2025 було відкрито провадження у справі №916/2960/25 та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в порядку ст.ст. 247-252 ГПК України.

25.08.2025 до суду від відповідача надійшов відзив (вх.№26359/25).

29.08.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№26860/25).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Враховуючи ту обставину, що в умовах воєнного стану суди продовжують працювати в штатному режимі, з огляду на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи з метою забезпечення доступу до правосуддя, гарантованого державою та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд здійснив розгляд даної справи в межах розумного строку.

3. Аргументи учасників справи.

3.1. Аргументи ТОВ "ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ".

У якості обґрунтування своїх вимог, позивач вказує що 23.10.2024 між ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області укладено договір № 14-7033/24-БО-Т про постачання природного газу (далі Договір).

На виконання умов Договору, протягом листопада 2024-грудня 2024 року Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 576 588,44 грн, що підтверджується актами приймання передачі природного газу.

Оплату за переданий газ Відповідач здійснив частково, лише на суму 546 278,37 грн, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 5.1 Договору. Сума простроченого та несплаченого основного боргу Відповідача перед Позивачем за Договором складає 30 310,07 грн.

Також, оскільки Відповідач здійснив часткову оплату заборгованості з порушенням строків встановлених умовами Договору, позивач на суму боргу здійснив нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Відтак ТОВ ГК Нафтогаз Трейдинг просить стягнути з ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області основний борг в розмірі 30 310,07 грн., 2 751,98 грн. пені, 1 072,74 грн. інфляційних втрат та 269,05 грн. 3 % річних.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що підписуючи уповноваженими особами договір постачання природного газу та відповідно в подальшому скріплюючи його печатками підприємства, Відповідач чітко розумів всю юридичну відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов підписаного договору.

В зв`язку з тим, що Відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання відповідно до умов Договору (п.5.1) та неповністю розрахувався за поставлений природний газ на момент звернення з позовною заявою, Позивач вважає правомірним нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат у зазначених у позовній заяві розмірах, відповідно до умов Договору та положень чинного законодавства, що підтверджується матеріалами справи.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто такі проценти є гарантією для кредитора, визначеною законом, у вигляді настання певних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним взятих за договором зобов`язань.

Отже наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Приписи статті 625 ЦК України про три проценти річних, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються в разі, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто в разі якщо в договорі не зазначено розміру процентів, цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання настає на підставі вимог закону, а саме статті 625 ЦК України.

У зв`язку з викладеним, позивач вважає що позовній вимоги є такими що підлягають задоволенню в повному обсязі.

3.2. Аргументи Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

У якості заперечень проти позовних вимог ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області зазначає, що Договір постачання природного газу №14-7033/24-БО-Т/439 від 23.10.2024 між Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області та ТОВ «Газопостачальна компанія „Нафтогаз Трейдинг» було укладено відповідно до підпункту 6 пункту 13 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України Про публічні закупівлі, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 р. № 1178.

Підписанням вищезазначеного Договору Сторони підтвердили свої зобов`язання виключно на умовах та за ціною, що встановлені Договором.

Згідно з частиною 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», зміна істотних умов договору після його підписання не допускається, окрім випадків, прямо передбачених законом. До істотних умов договору належить, зокрема, його ціна. Згідно умов договору від 23.10.2024 №14-7033/24-БО-Т/439 з Товариством з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг, Головним управлінням вчасно та в повному обсязі здійснено оплату послуг постачання природного газу на загальну суму 546 278,37 грн.

У межах визначеної ціни Договору відповідач здійснив оплату спожитого природного газу.

Пунктом 19 Особливостей не визначено для замовника можливості збільшувати обсяги закупівлі, визначені у початковому договорі про закупівлю. Таким чином, відповідач як розпорядник бюджетних коштів не мав правових підстав для здійснення платежів понад ціну укладеного договору.

4. Фактичні обставини справи встановлені судом.

23.10.2024 між ТОВ ГК "НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ", як Постачальником, та ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області, як Споживачем, укладено Договір №14-7033/24-БО-Т (далі Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язується поставити природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Відповідно до п.1.2. Договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для власних потреб.

Пунктом 2.1. Договору, Постачальник передає Споживачу на умовах цього Договору замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу з жовтня 2024 року по 31 грудня 2024 року, в кількості 33,00000 тис.куб.метрів (тридцять три тисячі куб.м), в тому числі по місяцях.

Пунктом 2.2 Договору, Споживач підтверджує, що замовлені ним обсяги природного газу, які визначені в п. 2.1 цього Договору, повністю покривають потреби Споживача у відповідному розрахунковому періоді для потреб, визначених пунктом 1.2 цього Договору.

Відповідно до п.3.1. Договору, Постачальник передає Споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ Споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Згідно з п.3.2. Договору, постачання газу за цим договором здійснюється Постачальником виключно за умови включення Споживача до реєстру Споживачів.

Відповідно до п.3.5. Договору приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пункт 3.5.1 Договору, Споживач зобов`язується надати Постачальнику не пізніше 5-го (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акта надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий розрахунковий період, що складений між Оператором(ами) ГРМ та/або Оператором ГТС та Споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку Споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС та Кодексу ГРМ.

Відповідно до пункту 5.1 Договору оплата за природний газ за розрахунковий період здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:

- 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання передачі природного газу до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 % грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

У разі відсутності акта приймання-передачі, фактична вартість використаного Споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього Договору. Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду.

Згідно умовами п. 6.2. Договору, споживач зобов`язаний: 1) мати діючий (діючі) договір/договори на розподіл природного газу з Оператором(ами) ГРМ на обсяги газу, що постачаються за цим Договором (для Споживачів, об`єкти яких приєднані до газорозподільних систем) та підтримувати чинність зазначених договорів протягом дії даного Договору; 2) самостійно контролювати власне використання природного газу за цим Договором і своєчасно коригувати замовлені обсяги шляхом внесення змін до Договору (підписанням додаткової угоди); 3) самостійно припиняти (обмежувати) використання природного газу в разі: порушення строків оплати за Договором; перевищення обсягів використання газу, зазначених в пункті 2.1 цього Договору, без їх коригування додатковою угодою; невключення/виключення Споживача до/з Реєстру споживачів; інших випадків, передбачених цим Договором та законодавством України; 4) прийняти газ на умовах цього Договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим Договором; 5) компенсувати Постачальнику вартість послуг на відключення газопостачання Споживачу.

Згідно з п.7.2. Договору, у разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку згідно п. 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, Споживач зобов`язується сплатити Постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Пунктом 13.1 Договору, набирає Договір набирає чинності з дати його укладення і діє до 31 грудня 2024 включно, а в частині розрахунків до повного їх виконання. Продовження або припинення Договору можливе за взаємною згодою Сторін шляхом підписання додаткової угоди до Договору.

Також як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, між ТОВ "ГК "НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ", як Постачальником та ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області, як Споживачем, укладено акти приймання-передачі до Договору (а.с.16 на звороті), а саме:

- акт приймання-передачі природного газу від 12.12.2024 споживачем було спожито у листопаді 2024 природного газу в обсязі 13,68400 на загальну суму 226 523,40 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу від 13.01.2025 споживачем було спожито у грудні 2024 природного газу в обсязі 21,14700 на загальну суму 350 065,04 грн.;

Вказані акти приймання-передачі природного газу підписані уповноваженим представником Постачальника та були відправлені на електронну адресу Споживача.

Крім того, в матеріалах справи наявна копія реєстру документів про сплату заборгованості за постачання природного газу згідно Договору № 14-7033/24-БО-Т від 23.10.2024 (а.с.30), а саме:

- платіжна інструкція №9049 від 13.12.2024 на суму 226 523,40 грн.;

- платіжна інструкція №574 від 17.05.2025 на суму 350 065,04 грн.;

Таким чином, у зв`язку з несвоєчасним проведенням розрахунків за Договором, позивачем на суму боргу відповідача за період листопад 2023 березень 2024 здійснено нарахування пені в розмірі 2 751,98 грн., 3% річних в розмірі 269,05 грн., інфляційні втрати в розмірі 1 072,74 грн.

5. Позиція суду.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України зарахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ч. 1, 3 ст. 510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 12 Закону України Про ринок природного газу, постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, судом було встановлено, що 23.10.2024 між ТОВ ГК "НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ", як Постачальником, та ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області, як Споживачем, укладено Договір №14-7033/24-БО-Т, за умовами якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Відповідно до пункту 5.1 Договору оплата за природний газ за розрахунковий період здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:

- 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання передачі природного газу до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 % грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

Також судом встановлено, що в період листопад 2024 року грудня 2024 року, позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 576 588,44 грн., згідно таких актів приймання передачі:

- акт приймання-передачі природного газу від 12.12.2024 споживачем було спожито у листопаді 2024 природного газу в обсязі 13,68400 на загальну суму 226 523,40 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу від 13.01.2025 споживачем було спожито у грудні 2024 природного газу в обсязі 21,14700 на загальну суму 350 065,04 грн.;

Вказані акти приймання-передачі природного газу підписані уповноваженим представником Постачальника та були відправлені на електронну адресу Споживача.

В матеріалах справи наявні докази проведення відповідачем оплати за спірний період в розмірі 546 278,37 грн., між тим, станом на момент звернення позивачем з позовом до суду основний борг відповідача становив суму 30 310,07 грн.

Крім того відповідачем не надано доказів на спростування факту поставки, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивачем належним чином виконано свої обов`язки за Договором.

Щодо стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне:

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ч.1,2 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України.

Так за ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Варто зауважити, що передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, інфляційні втрати і 3% річних за своєю правовою природою не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/639/18, від 05.07.2018 у справі №905/978/17, від 11.05.2018 у справі №922/3087/17 та від 26.04.2018 у справі №910/11857/17).

Проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц та підтверджені постановою ВП ВС від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 14.01.2020 по справі №924/532/19 та від 05.07.2019 по справі № 905/600/18.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

При перевірці здійсненого позивачем розрахунку 3% річних в сумі 269,05 грн та інфляційних втрат у сумі 1 072,74 грн, за вибрані позивачем періоди, судом встановлено їх обґрунтованість та арифметичну правильність.

Перевіривши наданий позивачем разом із позовною заявою розрахунок пені у розмірі 2 751,98 грн, суд вважає його правильним та обґрунтованим.

Враховуючи що в матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем обов`язку з повної та своєчасної оплати вартості спожитого природного газу, та з урахуванням здійсненого судом перерахунку 3% річних, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 130, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, місто Одеса, вул. Канатна, буд. 83; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія „Нафтогаз Трейдинг» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1; ) основний борг у розмірі 30 310,07/тридцяти тисяч трьохсот десяти/грн 07 коп., три проценти річних у сумі 269/двухсот шістидесяти дев`яти/грн 05 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 072/однієї тисячі сімидесяти двох/грн 74 коп., пеню у розмірі 2 751/двох тисяч сімсот п`ятидесяти однієї/грн 98 коп., а також 2 422/двох тисяч чотирьохсот двадцяти двох/грн 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Повне рішення складено 26 січня 2026 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська