РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.01.2026Справа № 910/13108/25

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Самошиній І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактура LTD" (40000,

Сумська область, місто Суми, вул. Кустовська, будинок 9-А;

)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенергобуд 2006"

(04052, місто Київ, вул. Глибочицька, будинок 40, прим. 60 (в літ. Н.П.); )

про стягнення 3 002 000,50 грн.

Без участі представників учасників справи у зв`язку із їх неявкою

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фактура LTD" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенергобуд 2006" про стягнення 3 002 000,50 грн. за договором поставки №26/08-24 від 26.08.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання та встановлено сторонам строки на подання заяв по суті справи.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 10.11.2025 була направлена та доставлено відповідачу в його Електронний кабінет, що підтверджується Довідкою про доставлення процесуального документа до електронного кабінету 10.11.2025.

Отже відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи №910/13108/25, однак своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

Протокольною ухвалою суду від 10.12.2025 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.01.2026.

20.01.2026 представником позивача подано клопотання, в якому просить суд розглянути справу №910/13108/25 без участі представника ТОВ «Фактура LTD», за наявними в матеріалах справи документами.

У судове засідання 21.01.2026 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання сторони були повідомлені належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

Оскільки в матеріалах справи наявні всі необхідні докази для ухвалення рішення, а також враховуючи, що неявка представників сторін не перешкоджає розгляду справи по суті, суд розглянув справу за відсутності представників сторін.

В судовому засіданні 21.01.2026 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України підписано вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає що позов не підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Між ТОВ «ФАКТУРА LTD» (надалі за текстом «Постачальник») та ТОВ «КИЇВЕНЕРГОБУД 2006» (надалі «Покупець») був укладений Договір поставки № 26/08-24 від 26 серпня 2024 року.

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця продукцію власного виробництва на товар придбаний у постачальників, а саме щит дерев`яний, пиломатеріал хвойних, мяколистяних, твердих порід, круглі лісоматеріали в асортименті (далі - Товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах визначених цим договором (пункт 1.1); - поставка товару здійснюється партіями. Партією вважається кількість товару, що поставляється за одною видатковою (товарно транспортною накладною) (пункт 1.2); -номенклатура (асортимент), кількість, ціна та загальна вартість товару визначається у рахунках - фактурах (пункт 1.3)

Ціна договору складається із загальної вартості товару, поставленого Постачальником Покупцю протягом дії договору (пункт 3.1); - ціна на кожну окрему партію продукції визначається окремо, та узгоджується сторонами в рахунках фактурах, та/чи накладних, та /чи специфікаціях (пункт 3.2); - Покупець оплачує Постачальнику вартість окремо кожної партії продукції шляхом внесення передоплату у розмірі 30% від вартості партії продукції на розрахунковий рахунок постачальника, який вказано в рахунку - фактурі. У разі, якщо Постачальник вважатиме можливим відпустити продукцію без передоплати, Покупець зобовязаний сплатити її вартість протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання продукції, але не пізніше наступної дати поставки (пункт 4.1).

Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2024, (пункт 8.1).

На виконання умов Договору № 26/08-24 від 26 серпня 2024 року позивачем у період з серпня 2024 року до січень 2025 року поставлено, а відповідачем прийнято дошку обрізну та круглі лісоматеріали на загальну суму 3 049 843,00 грн, що підтверджується такими видатковими накладними: - № 123 від 28.08.2024 на суму 154 000,00 грн., лісоматеріали, деревина 30,8 м.куб.; - № 124 від 28.08.2024 на суму 147 500,00 грн., лісоматеріали, деревина 29,5 м.куб.; - № 132 від 12.09.2024 на суму 102 500,00 грн., лісоматеріали, деревина 20,5 м.куб.; - № 137 від 20.09.2024 на суму 113 160,00 грн., лісоматеріали, деревина 16,4 м.куб.; - № 138 від 21.09.2024 на суму 132 000,00 грн., лісоматеріали, деревина 26,4 м.куб.; - № 144 від 01.10.2024 на суму 147 500,00 грн., лісоматеріали, деревина 29,5 м.куб.; - № 146 від 02.10.2024 на суму 141 450,00 грн., дошка н/обрізна сосна 20,5 м.куб.; - № 149 від 04.10.2024 на суму 146 000,00 грн., лісоматеріали, деревина 29,2 м.куб.; - № 150 від 07.10.2024 на суму 145 500,00 грн., лісоматеріали, деревина 29,1 м.куб.; - № 152 від 09.10.2024 на суму 157 500,00 грн., лісоматеріали, деревина 31,5 м.куб.; - № 154 від 16.10.2024 на суму 162 900,00 грн., лісоматеріали, деревина 32,58 м.куб.; - № 160 від 29.10.2024 на суму 111 500,00 грн., лісоматеріали, деревина 22,3 м.куб.; - № 161 від 30.10.2024 на суму 151 000,00 грн., лісоматеріали, деревина 30,2 м.куб.; - № 162 від 01.11.2024 на суму 204 930,00 грн., дошка н/обрізна сосна 29,7 м.куб.; - № 5 від 15.01.2025 на суму 188 100,00 грн., дошка н/обрізна сосна 34,2 м.куб.

На виконання умов Договору № 26/08-24 від 26 серпня 2024 року Покупцем було здійснено оплату за Товар у розмірі 806 660,00 грн, що підтверджується банківською випискою з рахунку Позивача.

Таким чином, звертаючись до суду із позовною заявою, позивач вказує, що заборгованість за Договором № 26/08-24 від 26 серпня 2024 року складає 2 243 183,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач вказує, що станом на день подання цієї позовної заяви до суду Відповідач більше не здійснював оплату на користь Позивача за поставлений Товар.

Також Позивач зауважує, що Відповідачем не зазначались будь-які зауваження щодо стану та якості поставленого Товару, а також не заперечувався сам факт поставки Товару Позивачем.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 ГК України, глави 54 ЦК України (поставка, купівля-продаж).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

На виконання умов Договору позивач здійснив поставку товару, відповідно до наданих видаткових накладних на суму 3 049 843,00 грн.

Натомість, Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання передбачені Договору та у строк передбачений умовами укладеного між Сторонами Договором не здійснив оплату поставленого Товару у повному обсязі. У зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість на загальну суму 2 243 183,00 грн.

За твердженням позивача, котре не спростоване відповідачем, станом на день подання позову зобов`язання з оплати поставленого товару у розмірі 2 243 183,00 грн. відповідачем не виконано. Вказане відповідачем не заперечується.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, обов`язок покупця (відповідача) з оплати товару виникає безпосередньо з факту здійснення постачальником (позивачем) поставки товару та прийняття товару покупцем (відповідачем). При цьому, форма (вид) документу, яким сторони відобразили сам факт поставки товару (яким оформили факт здійснення поставки) - видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, акт приймання-передачі продукції, тощо, не впливає на обов`язок покупця оплатити товар та не звільняє покупця від обов`язку з оплати товару у випадку оформлення поставки товару іншим документом, ніж той, що передбачений умовами договору.

Відповідно до ст. 666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

В той же час, матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від приймання товару, складення актів розбіжностей стосовно відмови від приймання товару.

З урахуванням встановлених судом обставин, заборгованість відповідача за поставлений товар становить 2 243 183,00 грн., а строк виконання грошового зобов`язання станом на момент звернення позивача із даним позовом до суду настав.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 2 243 183,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 111 981,62 грн. - інфляційних втрат, 47 568,0грн. - 3% річних, нарахованих за період з 30.01.2025 по 15.10.2025.

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку розрахунку суми 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про те, що нарахування здійснено вірно.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача 111 981,62 грн. - інфляційних втрат, 47 568,0грн. - 3% річних, нарахованих за період з 30.01.2025 по 15.10.2025.

Позивачем заявлено до стягнення із відповідача пеню в розмірі 487 108,73 грн та штраф у розмірі 112 159,15 грн. Стосовно вказаних позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Відповідно до пункту 5.4 Договору у випадку порушення Покупцем термінів розрахунку, постачальник має право стягнути із Покупця пеню у розмірі подвійної ставки НБУ, що діє на цей період, від несплаченої суми за кожен день затримки оплати.

Належним чином дослідивши умови Договору, суд встановив, що п. 7.3. Договору не містить ні іншого строку, відмінного від встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати, ні зазначенням "до дати фактичного виконання", тощо.

Верховний Суд, вирішуючи питання, чи змінює вжите в умові Договору формулювання у вигляді: - "Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язань", строк нарахування штрафних санкцій, наведений в частини 6 статті 232 ГК України, зробив висновок, що цю умову неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій.

Відтак, умову, передбачену у п. 5.4 укладеного сторонами у цій справі Договору, неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування ч. 6 ст. 232 ГК України у подібних правовідносинах викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.11.2019 у справі №904/1148/19 та від 12.12.2019 у справі №911/634/19, від якого Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду не вбачає підстав для відступлення.

При цьому об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, уточнюючи правову позицію Верховного Суду щодо застосування ч. 6 ст. 232 ГК України, зазначає, що у кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій, та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати), або інший строк, відмінний від визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців. (Постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.08.2021 у справі №910/13575/20

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені та встановив, що в останньому допущено помилки у визначенні періоду простроченого грошового зобов`язання, оскільки розрахунок проведено за період більше 6 місяців в порушення положень ч. 6 ст. 232 ГК України. Таким чином, за перерахунком суду, вимога про стягнення пені у розмірі 487 108,73 грн підлягає задоволенню частково у розмірі 342 315,87 грн.

Крім того, у відповідності до п. 5.4 Договору У разі порушення Покупцем термінів оплати більше ніж на 10 банківських днів, Постачальник в праві вимагати від нього сплати штрафу у розмірі 5 % від суми простроченого платежу.

Суд відзначає, що у випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 30.05.2011 у справі №42/252, від 27.04.2012 у справі №06/5026/1052/2011 та від 09.04.2012 у справі №20/246-08, а також у постанові Вищого господарського суду України від 16.02.2016 у справі № 910/20528/15.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок штрафу і встановив, що сума відповідають вимогам законодавства, зокрема розрахована з моменту виникнення прострочення виконання зобов`язання, а тому визнаються обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 112 159,15 грн. - штрафу у розмірі 5 % від вартості Товару.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, відповідач суду не надав, жодного заперечення проти позову не навів.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенергобуд 2006» (04052, місто Київ, вул. Глибочицька, будинок 40, прим. 60 (в літ.Н.П.); ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТУРА LTD (40000, Сумська область, місто Суми, вул. Кустовська, будинок 9-А; ) 2 243183,00 грн. - заборгованість за товар, 47 568,00 грн. - 3% річних, 111981.62 грн. - інфляційних втрат, 342 315,87 грн. - пені, 112 159,15 грн. - 5% штрафу та судовий збір в сумі 34 265,93 грн.

3.У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 26.01.2026

Суддя М.О. Лиськов