ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

27.01.2026р. Справа № 905/473/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.,

при секретарі судового засідання Кравець А.Є., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за заявою ОСОБА_1 , м.Київ

про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, де

стягувач: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Південкомбанк», м. Київ, в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» Штогріної І.В., м. Донецьк,

боржник 1: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «ДІНО», м. Вишневе Київської області,

боржник 2: ОСОБА_1 , м. Київ,

про стягнення за виконавчим документом, виданим на примусове виконання рішення третейського суду, -

учасники справи не з`явились, -

ВСТАНОВИВ:

Від боржника-2, ОСОБА_1 , надійшла заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню (вх.№97/26 від 09.01.2026), в якій боржник-2 в обґрунтування своїх вимог посилається на порушення судом норм процесуального права під час вирішення питання про видачу наказу Господарського суду Донецької області від 16.02.2016 у справі № 905/473/16, оскільки, на думку заявника, спір в даному випадку підлягав розгляду за правилами цивільного судочинства.

Ухвалою від 13.01.2025 суд призначив розгляд заяви ОСОБА_1 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у судовому засіданні 27.01.2026 о 12:30 год., визнав явку представників учасників справи не обов`язковою.

За відомостями комп`ютерної бази даних «Діловодство спеціалізованого суду» про дату, часу та порядок розгляду вказаної заяви стягувач, боржник-2 та орган примусового виконання судових рішень повідомлені в електронній формі шляхом направлення ухвали до електронного кабінету ЄСІТС таких осіб.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо боржника-1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «ДІНО», вказана юридична особа припинена, про що свідчить відповідний запис 1 30007717 від 11.11.2024, підстава для його внесення - ДР припинення ЮО у зв`язку з визнанням її банкрутом.

Отже, учасники справи повідомлені про розгляд заяви належним чином.

Статтею 328 ГПК України визначено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, суд не вбачає підстав для її задоволення з наступних підстав.

Як відомо, ухвалою Господарського суду Донецької області від 16.02.2016 по справі № 905/473/16 задоволено заяву Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк" про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду. Постановлено видати виконавчий документ на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації "Юристи Донбасу" від 22.05.2014 по справі № 4/165 та розподілено судові витрати.

На виконання цієї ухвали 16.02.2016 господарським судом видані відповідні накази, у тому числі й наказ про примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації "Юристи Донбасу" від 22.05.2014 по справі № 4/165 про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ДІНО" та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк" в особі Київської філії Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк" 2678713,16 грн. - заборгованість по кредиту, 697738,74 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 261098,39 грн. - пені, а також третейський збір в розмірі 36375,50 грн.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.08.2016 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Донецької області від 16.02.2016 по справі № 905/473/16 залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Донецької області від 16.02.2016 р. по справі № 905/473/16 залишено без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 24.10.2016 касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Донецької області від 16.02.2016 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.08.2016 у справі № 905/473/16 повернуто без розгляду.

Наказ господарського суду пред`явлений стягувачем на примусове виконання, за постановою державного виконавця від 18.03.2016 відкрито виконавче провадження № 50524586.

На даний час виконавче провадження № 50524586 триває, доказів протилежного до матеріалів справи не надано.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 12.12.2024 у справі №905/473/16, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.02.2025, заяву ОСОБА_1 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню - задоволено частково. Визнано наказ Господарського суду Донецької області від 16.02.2016 у справі №905/473/16 про примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації «Юристи Донбасу» від 22.05.2014 у справі № 4/165 та ухвали Господарського суду Донецької області від 16.02.2016 про стягнення солідарно з ТОВ «Фірма «Діно» та ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Південкомбанк» в особі Київської філії ПАТ «КБ «Південкомбанк» 2678713,16 грн заборгованості по кредиту, 697738,74 грн - заборгованості по відсотках за користування кредитом, 261098,39 грн пені, а також третейського збору в розмірі 36375,50 грн таким, що не підлягає виконанню частково, а саме: в частині стягнення з ТОВ «Фірма «Діно» на користь ПАТ «КБ «Південкомбанк» в особі Київської філії ПАТ «КБ «Південкомбанк» 2678713,16грн - заборгованості по кредиту, 697738,74грн - заборгованості по відсотках за користування кредитом, 261098,39грн - пені, а також третейського збору в розмірі 36375,50 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

Заявник в серпні 2025 року звертався до Східного апеляційного господарського суду зі скаргою на ухвалу Господарського суду Донецької області від 16.02.2016 у справі №905/473/16 та просив визнати поважними підстави для поновлення строку на оскарження судового рішення з метою виправлення судової помилки, посилаючись на непідвідомчість справи господарському суду та висновок постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №415/2542/15-ц.

Східний апеляційний господарський суд ухвалою від 06.10.2025 відмовив скаржнику у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Донецької області від 16.02.2016 у справі №905/473/16 у зв`язку з пропуском встановленого процесуального строку.

Верховний Суд ухвалою від 05.11.2025 відмовив заявнику у відкритті касаційного провадження у цій справі та зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що зазначені скаржником обставини мали місце в період 2018 року, що вже було значним пропуском процесуального строку на оскарження, а посилання скаржника на те, що він дізнався про існування наведеного висновку Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №415/2542/15-ц лише у серпні 2025 року, як на єдину підставу для поновлення процесуального строку, відхиляються оскільки не є випадками зазначеними у ч.2 ст.261 ГПК України. При цьому, постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №415/2542/15-ц, на яку посилається скаржник, була ухвалена 13.03.2018, а звернувся він з апеляційною скаргою лише 22.08.2025, тобто після спливу більше 7 років. ОСОБА_1 був стороною у справі №905/473/16, був повідомлений належним чином про розгляд справи та прийняття оскарженої ухвали господарського суду, а ознаки обставин непереборної сили саме для реалізації його права на апеляційне оскарження судового рішення відсутні.

Звертаючись до господарського суду із заявою про визнання наказу Господарського суду Донецької області від 16.02.2016 у справі № 905/473/16 таким, що не підлягає виконанню, яка розглядається (вх.№ 97/26 від 09.01.2026), боржник-2 ОСОБА_1 посилається на те, що такий судовий наказ був виданий судом помилково, оскільки згідно з висновками постанови ВП ВС від 13.03.2018 у справі № 415/2542/15-ц спір в даному випадку підлягав розгляду за правилами цивільного судочинства, якщо він поданий до 15.12.2017.

Суд зазначає, що враховуючи положення статті 129-1 Конституції України, статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статей 326, 327 ГПК України, та набрання ухвалою Господарського суду Донецької області від 16.02.2016 про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду в справі №905/473/16, що переглянута в апеляційному порядку та залишена без змін Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.08.2016, законної сили, у суду першої інстанції відсутні правові підстави для визнання наказу Господарського суду Донецької області від 16.02.2016 у справі № 905/473/16 таким, що не підлягає виконанню з підстав, про які стверджує заявник.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Чинне процесуальне законодавство передбачає механізм нівелювання процедури примусового виконання судового наказу за відсутності відповідного обов`язку боржника шляхом визнання цього наказу таким, що не підлягає виконанню. Правовий механізм визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, не обмежений переліком обставин, а пов`язується з наявністю самого обов`язку.

На суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист (наказ) таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін.

Господарський суд зазначає, що під час розгляду питання щодо визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, дослідженню підлягають лише обставини неможливості виконання, наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, проте не здійснюється перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків.

Фактично зміст заяви зводиться до незгоди з рішеннями судів, що набрали законної сили і є обов`язковими для виконання на всій території України. Матеріалами справи спростовуються аргументи заявника про те, що судовий наказ виданий помилково.

До поданої заяви боржником-2 не додано доказів щодо повного чи часткового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 16.02.2016 у справі № 905/473/16 про примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації «Юристи Донбасу» від 22.05.2014 по справі № 4/165 та ухвали Господарського суду Донецької області від 16.02.2016, що перебуває на примусовому виконанні державної виконавчої служби з 18.03.2016 (постановою державного виконавця від 18.03.2016 відкрито виконавче провадження № 50524586).

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на встановлені обставини та норми чинного законодавства суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню (вх.№97/26 від 09.01.2026).

Керуючись ст.ст. 233-235, 328 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню (вх.№97/26 від 09.01.2026).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 27.01.2026.

Суд вручає будь-які документи особі, яка зареєструвала електронний кабінет в ЄСІТС, у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Інформацію про справу можна отримати на інформаційному сайті http://www.reyestr.court.gov.ua, веб-порталі Судова влада України (dn.arbitr.gov.ua).

Суддя Н.В. Величко