ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"20" січня 2026 р. Справа № 916/89/26

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В., розглянувши матеріали заяви (вх.№ 92/26 від 14.01.2026) Акціонерного товариства «Херсонобленерго» (вул. Пестеля, № 5, м. Херсон, 73000, ) про видачу судового наказу до боржника Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» в особі філії Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Херсонська регіональна дирекція» (вул. Перекопська, № 10, м. Херсон, 73000, ) про стягнення 108 992,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

14.01.2026 Акціонерне товариство «Херсонобленерго» звернулося до Господарського суду Одеської області із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» в особі філії Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Херсонська регіональна дирекція» заборгованості за надані послуги з розподілу електричної енергії у загальному розмірі 108 992,66 грн та судового збору.

Заяву обґрунтовано невиконанням з боку Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» в особі філії Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Херсонська регіональна дирекція» умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії № 2762 від 30.11.2018 щодо здійснення оплати за надані послуги з розподілу електричної енергії за період з листопада 2022 року по серпень 2025 року.

Частиною першою ст. 12 ГПК України передбачено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно до частини другої ст. 12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів слідує, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів слідує пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні. Разом із тим лише той факт, що договірні зобов`язання не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

Отже, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів. Звертаючись із заявою про видачу судового наказу, заявник повинен, в тому числі, подати документи, що свідчать про безспірність його вимог.

Наведене зумовлено тим, що під час розгляду заяви про видачу судового наказу суд не розглядає справу по суті, не встановлює обставин справи та не здійснює оцінку доказів щодо їх змагальності та достовірності, адже наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Таким чином, безспірні вимоги мають бути підтверджені відповідними доказами.

Згідно з ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості та інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

За загальним правилом при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (пункт 7 частини першої статті 155 Господарського процесуального кодексу України).

Як встановлено судом, стягувач, обґрунтовуючи надану заяву, посилається на договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, який було укладено між сторонами на підставі заяви-приєднання боржника. Умови, форма та текст цього договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312.

До заяви доданий договір № 132 споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, підписаний АТ «Херсонобленерго» 26.12.2018, на якому ґрунтуються заявлені вимоги, а також заяву-приєднання № 132 ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» в особі філії ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Херсонська регіональна дирекція «Скіфія», без дати її підписання. Окрім того, заявником додано договір про надання послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії № 132 від 01.01.2019. При цьому, відповідного договору за № 2762 від 30.11.2018 заявником суду не надано, як і не надано доказів приєднання до вказаного договору з 01.01.2019, а посилань на порушення умов договору № 132 споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, який підписаний стягувачем 26.12.2018, заява про видачу судового наказу не містить, як і не містить обґрунтувань щодо невиконання боржником договору про надання послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії № 132 від 01.01.2019.

Таким чином, заявником не виконано вимоги п. 3 ч. 3 ст. 150 ГПК України щодо додання до заяви про видачу судового наказу копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

В свою чергу, обґрунтовуючи заяву заявник наголошує, що на виконання умов договору укладеного між сторонами договору, в даному випадку, № 272 від 30.11.2018, АТ «Херсонобленерго» надало боржникові послуги з розподілу електричної енергії по об`єктах, зазначених у заяві-приєднанні споживача, натомість останній не виконав свої зобов`язання та не сплачував за надані йому у період з листопада 2022 року по серпень 2025 року послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 108992,66 грн, що і стало підставою для звернення з вище вказаною заявою до суду.

При цьому, в якості доказів заявником до заяви про видачу судового наказу додано, зокрема: акти контрольного огляду вузлів обліку, складених на виконання договору № 132; акти-коригування до актів прийому-передачі послуги з розподілу електричної за спірний період згідно з договором від 27.07.2007 № 37414734; відомості щодо обсягу споживання боржника за спірний період згідно з договором № 37414734; рахунки на оплату послуг з перетікання реактивної електроенергії та рахунки на оплату послуг з розподілу електричної енергії без посилання на певний договір, за яким надавались відповідні послуги; акти прийому-передачі послуг з розподілу електроенергії згідно договору № 37414734 від 01.01.2019, складені заявником за спірний період, а також акти прийому-передачі послуг з перетікання реактивної електроенергії згідно договору № 37414734 від 01.01.2019, складені заявником у спірний період.

За таких обставин не вбачається виникнення та порушення права грошової вимоги заявника до боржника на підставі договору про надання послуг з розподілу електричної енергії № 2762 від 30.11.2018 та безспірності грошової заборгованості, оскільки вищеозначені докази містять посилання на різні договори та наразі неможливо встановити, за яким саме договором заявником пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості та здійснено відповідний розрахунок.

За приписами п.8 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

За наведеного суд констатує, що заявлена до стягнення сума у розмірі 108992,66 грн є необґрунтованою та не підтвердженою, оскільки з поданих матеріалів не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії за період з листопада 2022 року по серпень 2025 року.

Зважаючи на принципи наказного провадження та встановлений порядок розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та розмір якої підтверджується доданими до заяви документами. Суд не має можливості самостійно визначити договір, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості та суму, яка підлягає стягненню.

Приймаючи до уваги вищевикладене, господарський суд доходить висновку, що під час розгляду заяви Акціонерного товариства «Херсонобленерго» у порядку наказного провадження не вбачається за можливе належним чином встановити факт отримання боржником послуг з розподілу електричної енергії на загальну суму 108992,66 грн.

Ураховуючи наведене, суд зазначає про невідповідність поданої заяви про видачу судового наказу вимогам п.3 ч.3 ст.150 ГПК України.

Наведені вище обставини згідно з пунктами 1, 8 частини першої, частини третьої статті 152 Господарського процесуального кодексу України є підставами для відмови заявнику у видачі судового наказу.

За таких обставин, враховуючи, що заявником в обґрунтування заявлених вимог не надано укладений між сторонами договір, за яким останній просить суд стягнути заборгованість у сумі 108992,66 грн, суд, керуючись нормами п.1 ч.1 ст. 152 ГПК, дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу.

Окрім того, пунктом 2 частини 2 статті 150 ГПК України передбачено, що у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність у заявника електронного кабінету.

Заяву про видачу судового наказу подано з порушенням п. 2 ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у заяві не вказано місцезнаходження та ідентифікаційний код юридичної особи Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» згідно відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Так, заявником вказано наступне найменування юридичної особи: Акціонерне товариство «Національна суспільна телерадіокомпанія України» в особі філії Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Херсонська регіональна дирекція». В той же час, заявником ані у вступній, ані у прохальній частинах заяви не зазначено повної адреси місцезнаходження юридичної особи боржника саме Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» та його код ЄДРПОУ, а адреса: вул. Перекопська, № 10, м. Херсон, 73003 та не є адресою місцезнаходження юридичної особи та кодом АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», а є адресою місцезнаходження саме відокремленого підрозділу - філії Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Херсонська регіональна дирекція».

Відтак, судом встановлено, що заявником не дотримано вимог п.2 ч.2 ст.150 Господарського процесуального кодексу України щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, оскільки у заяві повинно бути зазначено, зокрема, вірне та повне найменування та місцезнаходження (для юридичних осіб), а також ідентифікаційний код як самої юридичної особи, до якої належить відокремлений підрозділ, так і її відокремлених підрозділів, в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Згідно з частиною 2 статті 154 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Враховуючи, що заявником подано заяву, яка не відповідає п.2 ч.2, п. 3 та п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (частина 1 статті 153 Господарського процесуального кодексу України).

У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (частина 2 статті 151 Господарського процесуального кодексу України).

За наведених обставин, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову Акціонерному товариству «Херсонобленерго» у видачі судового наказу за грошовими вимогами до Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» в особі філії Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Херсонська регіональна дирекція» про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії № за № 2762 від 30.11.2018 у загальній сумі 108992,66 грн.

Керуючись ст.ст. 150, 152, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні заяви Акціонерного товариства «Херсонобленерго» (вх. №92/26 від 14.01.2026) про видачу судового наказу за грошовими вимогами до Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» в особі філії Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Херсонська регіональна дирекція» про стягнення заборгованості у сумі 108992,66 грн - відмовити.

Ухвала набирає законної сили 20.01.2026 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Суддя О.В. Цісельський