ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2026 р. Справа№ 910/6858/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2025

у справі №910/6858/25 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Об`єднання співвласниківбагатоквартирного будинку "Харківське шосе 182"

до Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд"

про стягнення 22 282,04 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Харківське шосе 182" (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" (далі-відповідач) з вимогою про стягнення загальнообов`язкового цільового внеску за період з 01.02.2022 по 31.05.2024 у сумі 22 282,04 грн, з яких: 19 957,41 грн основна сума заборгованості, 1 935,87 грн збитки від інфляції, 388, 76 грн 3% річних.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем як власником майна за період з 01.02.2022 по 31.05.2024 не сплачено внески на утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість, за наявності якої позивач на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нарахував та заявив до стягнення фінансової санкції.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2025 у справі №910/6858/25 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Харківське Шосе 182" 19 957,41 грн заборгованості, 1 935,87 грн інфляційних втрат, 388,76 грн 3% річних, 3 028,00 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що заборгованість відповідача за загальнообов`язковий цільовий внесок за період з 01.02.2022 по 31.05.2024 року становить у розмірі 19 957,41 грн. Вказаний розмір заборгованості відповідачем не заперечувався.

Враховуючи, що станом на час розгляду справи по суті відповідачем спірну суму боргу сплачено не було, суд дійшов до висновку, що сума заборгованості у розмірі 19 957,41 грн підлягає стягненню з відповідача.

Також суд першої інстанції зазначив, що послідовно та безперервно з 12.03.2020 по 29.01.2024 строки позовної давності, як загальної так і спеціальної були продовжені на строк дії карантину, та на строк дії воєнного стану з 30.01.2024 строки позовної давності були зупинені.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем не було пропущено строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду.

Крім того, здійснивши перевірку заявлених до стягнення позивачем 1 935,87 грн збитків від інфляції та 388,76 грн 3% річних, судом задоволено вказані вимоги в межах поданого розрахунку, оскільки вказані розрахунки є вірними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2025 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт посилався на те, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення в суд із указаним позовом.

Також апелянт зазначив, що позивачем не доведено, що трансформаторна підстанція знаходилась у житловому будинку, який обслуговує останній, чи знаходиться на земельній ділянці, яка є орендованою чи у власності позивача, що надавало б права на компенсацію понесених витрат.

Апелянт також зауважив, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували дійсність надання послуг з облуговування будинку.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві, наданому до суду 13.11.2025, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Крім того, позивач вказує, що відповідач у період з 01.04.2015 по 07.06.2024 був власником нерухомого майна - приміщення трансформаторної підстанції, площею 125,4 кв.м, яке розташоване у будинку за адресою: м.Київ, Харківське шосе, 182. Належність відповідачу на праві власності трансформаторної підстанції підтверджується рішеннями Господарського суду м.Києва від 06.03.2018 у справі №910/16423/17 та від 03.08.2018 у справі №910/7043/18.

Таким чином позивач зазначає, що в силу вимог ст.ст. 1, 10, 15 ,16, 20 Закону України "Про ОСББ" відповідач зобов`язаний виконувати рішення загальних зборів ОСББ та сплачувати внески, та платежі встановлені цими органами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2025 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2025 у справі №910/6858/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Коротун О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2025 у справі №910/6858/25 залишено без руху.

31.10.2025 від Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" надійшла заява про усунення недоліків з доказами сплати судового збору у розмірі 3 633,60 грн. (платіжна інструкція №1034 від 23.10.2025).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2025 у справі №910/6858/25, вирішено здійснювати розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України.

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2025, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження спричинені цим станом, а також те, що головуючий суддя Майданевич А.Г. знаходився на лікарняному з 12.01.2026 по 23.01.2026, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа №910/6858/25 розглядалась протягом розумного строку.

Так, колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача в межах викладених скаржником доводів та вимог не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Харківське шосе 182" створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку № 182 по вул. Харківське шосе в м. Києві, відповідно до Законів України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" (п. 1.1. Статуту позивача).

08.02.2016 проведено державну реєстрацію Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Харківське шосе 182", про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зроблено відповідний запис 1 022034.

Відповідно до положень п. 2.1, 2.2. Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Харківське шосе 182", метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників та дотримання ними своїх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна об`єднання, своєчасного надходження коштів від співвласників та мешканців багатоквартирного будинку для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та Статутом. Завданням об`єднання є забезпечення: належного утримання будинку та прибудинкової території; реалізація прав власників приміщень будинку на володіння, користування та розпорядженням спільним майном; сприяння співвласникам об`єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами; виконання співвласниками об`єднання своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання; здійснення господарської діяльності для забезпечення власних потреб.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є власником трансформаторної підстанції, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 182, що підтверджується розширеною інформаційною довідкою №433110562 від 26.06.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тому, доводи відповідача з цього приводу спростовуються вище встановленими обставинами, а також встановлені судовими рішеннями у справах № 910/16423/17, № 910/7043/18.

27.03.2021 було проведено загальні збори ОСББ «Харківське шосе 182» та по 4-му питанню порядку денного збори затвердили збільшення на 50 коп./м2 загальнообов`язкового щомісячного цільового внеску, та встановили з 01.05.2021 року загальнообов`язковий щомісячний цільовий внесок на утримання спільного майна об`єднання у розмірі 5,35 грн./м2 для власників (користувачів) приміщень, на поверх вище другого, та у розмірі 4,90 грн./м2 для власників (користувачів) нежитлових приміщень, що не користуються ліфтами. Затверджено, що сплата загальнообов`язкового щомісячного цільового внеску на утримання спільного майна об`єднання здійснюється протягом 30 календарних днів після закінчення попереднього місяця. За наявності боргу зі сплати загальнообов`язкового щомісячного цільового внеску за попередні періоди, розмір плати загальнообов`язкового щомісячного цільового внеску розраховується за підвищеним тарифом у розмірі 6,30 грн./м2 для власників (користувачів) приміщень усіх поверхів (незалежно від користування ліфтами). Облік заборгованості здійснюється станом на кожне 5-те число місяця, наступного після закінчення встановленого строку для сплати загальнообов`язкового щомісячного цільового внеску.

02.11.2023 Правлінням ОСББ було прийнято рішення, яким на період військового стану, однак не більше ніж на один рік, тобто до січня 2023 року (включно), не застосовувати до власників (користувачів) приміщень усіх поверхів підвищений тариф у розмірі 6,30 грн./м2 за сплату загальнообов`язкового щомісячного цільового внеску на утримання спільного майна об`єднання починаючи з лютого 2022 року.

Таким чином, з січня 2022 року по травень 2024 року для відповідача діяли наступні розміри для сплати загальнообов`язкового щомісячного цільового внеску: з січня 2022 року по січень 2023 року (включно) - 4,90 грн./м2; з лютого 2023 року по травень 2024 року (включно) - 6,30 і грн./м2.

Згідно з поясненнями позивача, викладених у позовній заяві заборгованість відповідача за загальнообов`язковий цільовий внесок за період з 01.02.2022 по 31.05.2024 складає у розмірі 19 957,41 грн.

30.09.2024 на адресу відповідача була надіслана претензія №30/09 Адвоктським бюро "Лев" з проханням сплатити заборгованість, яка отримана відповідачем 02.10.2024, однак залишена без відповіді.

30.04.2025 повторно на адресу відповідача була надіслана претензія №30/04 Адвоктським бюро "Лев" з проханням сплатити заборгованість, яка отримана відповідачем 02.05.2025, та також залишена без відповіді, що і стало підставою для звернення до суду.

Крім того, відповідно до ст.625 ЦК України, позивач здійснив нарахування інфляційних збитків за період з жовтня 2024 року по квітень 2025 року включно у сумі 1 935,87 грн, а також 3% річних за період з 03.10.2024 по 27.05.2025 у сумі 388,76 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласники багатоквартирного будинку, зокрема, зобов`язані: забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; виконувати рішення зборів співвласників; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Статтею 15 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" передбачено, що власник квартири зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Крім того, ст. 10 ЖК України встановлено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію, а ст. 66 ЖК України передбачено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири.

Відповідно до положень ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести - відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно із ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 передбачено, що власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 №1875-IV (далі - Закон №1875-IV ).

Відповідно до статті 1 Закону №1875-IV житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, а комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством, споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Крім того, статтею 13 зазначеного Закону класифіковано житлово-комунальні послуги за призначенням, відповідно до якого житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, і на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо), послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо).

Відповідно до статті 32 Закону №1875-IV плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Так, у ч.1 ст. 19 Закону №1875-IV передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п.1 ч.1 ст.20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Вказаному вище відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 Закону №1875-IV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

Згідно ст. 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (далі - Закон №2866-III), об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна, тоді як співвласники багатоквартирного будинку (далі - співвласники) - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

У відповідності до ст. 4 зазначеного Закону об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Як передбачено ст. 10 Закону №2866-III, вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься, зокрема, визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників.

Статтею 15 Закону №2866-III визначено обов`язки співвласника, до яких, зокрема, відносяться виконання обов`язків, передбачених статутом об`єднання, виконання рішень статутних органів, прийнятих у межах їхніх повноважень, своєчасна і в повному обсязі сплата належних внесків і платежів.

За приписами ст. 17 Закону №2866-III для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право, зокрема, вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів. Реалізація прав об`єднання, визначених цією статтею, здійснюється його правлінням за дорученням загальних зборів та відповідно до статуту об`єднання.

Згідно із ст. 22 Закону №2866-III для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески і платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання.

Відповідно до ст. 23 Закону №2866-III утримання і ремонт приміщень, які перебувають у власності, здійснюються відповідно до законодавства України. Внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є власником трансформаторної підстанції, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 182, що підтверджується розширеною інформаційною довідкою №433110562 від 26.06.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із пояснень позивача, викладених у позовній заяві заборгованість відповідача за загальнообов`язковий цільовий внесок за період з 01.02.2022 по 31.05.2024 становить суму у розмірі 19 957,41 грн.

Вказаний розмір заборгованості відповідачем не заперечується.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Всупереч ст. 74 ГПК України доказів сплати спірних платежів суду не подано.

Враховуючи, що станом на час розгляду справи по суті відповідачем спірну суму боргу сплачено не було, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлені позивачем до стягнення 19 957,41 грн. заборгованості підлягає стягненню з відповідача.

Стосовно доводів відповідача, що він не є власником приміщення на будь-якому поверсі будинку і трансформаторна підстанція не є складовою будинку (вона розміщена окремо), колегія суддів зазначає наступне.

Як було зазначено вище, згідно з розширеної інформаційної довідки №433110562 від 26.06.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається належність, в період з 01.04.2015 по 07.06.2024, на праві власності відповідачу приміщення, трансформаторної підстанції, загальною площею 125,4 кв.м. за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 182.

07.06.2024 відповідно до договору купівлі-продажу укладеного між ПрАТ «ХК «Київміськбуд» та ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» посвідченого приватним нотаріусом КМНО Прокопенко Л. В. за реєстраційним номером 1134 приміщення трансформаторної підстанції було відчужено на користь ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», що вбачається з інформаційної довідки №411282893 від 04.02.2025.

Таким чином, відповідач у період з 01.04.2015 по 07.06.2024 був власником нерухомого майна - приміщення трансформаторної підстанції, площею 125,4 кв.м., що розташоване в будинку за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 182.

Разом з тим, відповідач за період з 2016 року по грудень 2021 року сплачував внески на утримання спільного майна ОСББ, і останній такий внесок було сплачено 03.02.2022, що вбачається із фільтрованої виписки АТ «Приватбанк» .

Крім того, належність позивачу на праві власності трансформаторної підстанції підтверджується рішеннями Господарського суду м. Києва від 06.03.2018 року у справі №910/16423/17 та від 03.08.2018 року у справі №910/7043/18.

Таким чином, доводи відповідача, що трансформаторна підстанція стоїть десь окремо від будинку та/або вона розміщена десь окремо на іншій земельній ділянці не відповідають дійсності.

Крім того, згідно із роз`ясненням Міністерства будівництва, архітектури та житлово- комунального господарства України від 01.03.2006 «Щодо розміщення вбудованих і прибудованих трансформаторних підстанцій у житлових будинках» у житлових будинках розміщення вбудованих і прибудованих трансформаторних підстанцій допускається тільки як виняток. При цьому повинні використовуватися сухі трансформатори. Ці трансформаторні підстанції не повинні розміщуватися під, над житловими приміщеннями та безпосередньо примикати до них. Також повинні забезпечуватися санітарні вимоги щодо обмеження рівнів шуму, вібрації та напруженості електричних полів у суміжних приміщеннях. Рішення повинно узгоджуватися з місцевим органом державного пожежного нагляду і санітарно-епідеміологічною службою МОЗ України.

Зазначені державні будівельні норми "Проектування електрообладнання об`єктів цивільного призначення" розглядають спорудження вбудованих і прибудованих трансформаторних підстанцій як вимушене рішення застосовано термін "допускається"). Така необхідність виникає, наприклад, при спорудженні багатоповерхових будинків з великим власним електроспоживанням у місцях щільної міської забудови.

Доводи, що на відповідача не поширюється дія законів щодо утримання спільного майна ОСББ, бо трансформаторна підстанція не є квартирою колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначені твердження відповідача також є помилковими, в силу наступного.

Як зазначалось вище, відповідачу на праві власності належало нерухоме майно - нежитлове приміщення трансформаторної підстанції.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про ОСББ» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Співвласники багатоквартирного будинку (далі - співвласники) - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

З огляду на викладене відповідач був співвласником багатоквартирного будинку №182 по вул. Харківське шосе у м. Києві.

Згідно із ст. 20 ЗУ «Про ОСББ» частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.

Статтею 21 ЗУ «Про ОСББ» визначено, що кошти об`єднання складаються, зокрема, з внесків і платежів співвласників. Порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту об`єднання.

Відповідно до пп. 8 п. 3.2. Статуту ОСББ «Харківське шосе 182» до виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься, зокрема, визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.

Статтею 15 ЗУ «Про ОСББ» встановлені обов`язки співвласника, зокрема:

- виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання;

-виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень;

- своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі;

-виконувати передбачені статутними документами обов`язки перед об`єднанням.

Відповідно до визначених ст. 16 ЗУ «Про ОСББ» прав, об`єднання, зокрема, має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання:

- встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів;

- здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів;

-захищати права, представляти інтереси співвласників у судах, органах державної влади і органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності.

Згідно з ч. 6 ст. 13 ЗУ «Про ОСББ» у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду.

Стосовно встановлених обставин іншими рішеннями судів (ч.4 ст. 75 ГПК України) колегія суддів зазначає таке.

Рішеннями Господарського суду м. Києва від 06.03.2018 у справі №910/16423/17 та від 03.08.2018 у справі №910/7043/18 за позовами ОСББ «Харківське шосе 182» до ПрАТ «ХК «Київміськбуд» про стягнення коштів було встановлено обставини: перебування у відповідача на праві власності приміщення - трансформаторної підстанції, площею 125,4 кв.м., наявності обов`язку сплачувати щомісячні загальнообов`язкові цільові внески на утримання спільного майна ОСББ, а також можливості стягнення з відповідача заборгованості по трансформаторній підстанції за несплату щомісячних цільових внесків.

Згідно з ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в

господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, у рішенні Господарського суду м. Києва від 06.03.2018 року у справі №910/16423/17 зазначено наступне: «Судом відхилено як необґрунтовані такі посилання відповідача як на підставу для відмови в задоволенні позову в цілому та в частині щодо здійснення розрахунку по загальнообов`язкових щомісячних цільових внесків на утримання спільного майна щодо трансформаторної підстанції, оскільки вказане приміщення перебуває у приватній власності відповідача та з урахуванням положень ст. ст. 1, 15, 20 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", Статуту та рішення загальних зборів позивача, про які зазначалось вище, відповідач зобов`язаний сплачувати такі внески та жодною нормою чинного законодавства не передбачено та не надано право останньому їх не вносити.».

Щодо доказів з обслуговування та підтримки майна ОСББ, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалось у позові, позивачем було проведено загальні збори ОСББ «Харківське шосе 182» та по 4-му питанню порядку денного збори затвердили збільшення на 50 коп./м2 загальнообов`язкового щомісячного цільового внеску та встановили з 01.05.2021 року загальнообов`язковий щомісячний цільовий внесок на утримання спільного майна об`єднання у розмірі 5,35 грн./м2 для власників (користувачів) приміщень, на поверх вище другого, та у розмірі 4,90 грн./м2 для власників (користувачів) нежитлових приміщень, що не користуються ліфтами. Затверджено, що сплата загальнообов`язкового щомісячного цільового внеску на утримання спільного майна об`єднання здійснюється протягом 30 календарних днів після закінчення попереднього місяця. За наявності боргу по сплаті загальнообов`язкового щомісячного цільового внеску за попередні періоди, розмір плати загальнообов`язкового щомісячного цільового внеску розраховується за підвищеним тарифом у розмірі 6,30 грн./м2 для власників (користувачів) приміщень усіх поверхів (незалежно від користування ліфтами). Облік заборгованості здійснюється станом на кожне 5-те число місяця, наступного після закінчення встановленого строку для сплати загальнообов`язкового щомісячного цільового внеску.

При цьому, по 3-му питанню порядку денного загальними зборами ОСББ було затверджено кошторис та штатний розпис, розмір загальнообов`язкового цільового внеску на 2021 рік.

У зазначеному кошторисі міститься детальний розрахунок всіх надходжень та витрат ОСББ, внаслідок чого формується внесок на утримання майна ОСББ.

Таким чином, в силу вимог ст.ст.1, 10, 15, 16, 20 ЗУ «Про ОСББ» відповідач зобов`язаний виконувати рішення загальних зборів ОСББ та сплачувати внески та платежі встановленими цими органами.

З позовом до суду щодо оскарження рішення Загальних зборів ОСББ від 27.03.2021 відповідач не звертався.

Твердження відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності не відповідає дійсності та спростовується наступним.

Так, позовні вимоги позивачем заявлені по окремо взятих, щомісячних зобов`язаннях відповідача за період з січня 2022 року по травень 2024 року (включно). З позовом до суду позивач звернувся 28.05.2025.

Стаття 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 267 ЦК України передбачено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України " Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 р. № 211 установлено з 12 березня 2020 р. на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України, зокрема, постановою від 25.04.2023 № 383 до 30.06.2023.

Законом № 2120-IX від 15.03.2022 (в редакції станом на час звернення позивача в суд даними позовом) розділ Прикінцевих та перехідних положень ЦК України був доповнений п. 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Редакцією п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (станом на час звернення позивача в суд даними позовом) передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Отже послідовно та безперервно з 12.03.2020 по 29.01.2024 строки позовної давності, як загальної так і спеціальної були продовжені на строк дії карантину, та строк дії воєнного стану. З 30.01.2024 строки позовної давності були зупинені.

Посилання відповідача на правові висновки встановлені у постанові Верховного Суду від 08.12.2022 у справі №990/102/22 не можуть бути застосовані до данних правовідносин, в силу відмінності предмету спору, суб`єктного складу сторін та підстав позову.

Враховуючи викладені обставини, позивачем не було пропущено строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду.

Також за прострочення виконання зобов`язання із оплати товару позивачем нараховано до стягнення з відповідача 1 935,87 грн. збитків від інфляції та 388,76 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заявлених до стягнення позивачем 1 935,87 грн інфляційних збитків від інфляції та 388,76 грн - 3% річних, колегіясудівпогоджується іщсулом першої інстанції що вказаний розрахунок є вірним та підлягає задоволенню в межах поданого розрахунку.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги позивача є безпідставними та необґрунтованими, не підтверджені жодними належними доказами, та спростовуються наведеним вище, а тому відхиляються колегією суддів. Аргументи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення норм законодавства.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно допугкту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2025 у справі №910/6858/25 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2025 у справі №910/6858/25 слід залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2025 у справі №910/6858/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2025 у справі №910/6858/25 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/6858/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун