ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

27 січня 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/2542/25

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Трифонової Тетяни Василівни, м. Одеса

на рішення Господарського суду Одеської області від 31.10.2025 року, суддя першої інстанції Цісельський О.В., повний текст складено та підписано 31.10.2025 року.

у справі № 916/2542/25

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», м.Київ

до відповідачів: Фізичної особи-підприємця Трифонової Тетяни Василівни, м. Одеса

про стягнення 156 757 грн 69 коп.

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Південно-західного апеляційного господарського суду знаходиться апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Трифонової Тетяни Василівни, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 31.10.2025 року у справі № 916/2542/25.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/2542/25 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Діброва Г.І, судді Савицький Я.Ф., Ярош А.І., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2025 року.

На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/2542/25 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», м. Київ до відповідача Фізичної особи-підприємця Трифонової Тетяни Василівни, м. Одеса на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 року відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Трифонової Тетяни Василівни, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 31.10.2025 року у справі № 916/2542/25 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/2542/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

22.12.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/2542/25.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2025 року апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Трифонової Тетяни Василівни на рішення Господарського суду Одеської області від 31.10.2025 року у справі № 916/2542/25 залишено без руху у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги, відсутністю доказів направлення копії апеляційної скарги іншій стороні, а також необхідністю зазначення інших поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 31.10.2025 року у справі № 916/2542/25.

Відповідно до частин першої, п`ятої та сьомої статті 6 Господарського процесуального кодексу України у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система (далі - ЄСІКС).

Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Відповідно до частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Виходячи зі змісту статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу, пунктів 11,17,99,116,117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270, у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.11.2021 у справі № 908/1724/19, від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19 та від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19, від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20, від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20, від 07.09.2022 у справі № 910/10569/21, у справі № 911/3142/19, від 07.02.2024 у справі № 904/853/23, від 01.04.2025 року у справі №908/1766/24).

Окрім того, у відповідності до приписів пункту 76 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (із змінами), для отримання поштових відправлень користувачі послуг поштового зв`язку повинні забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил.

Європейський суд з прав людини зазначав, що відсутнє порушення, якщо відповідач у цивільній справі відсутній, при цьому його не було знайдено за адресою, яку надали позивачі, а місце його перебування неможливо було встановити, незважаючи на зусилля національних органів влади, зокрема, розміщення оголошень у газетах та подання запитів до поліції (рішення у справі "Нун`єш Діаш проти Португалії" від 10.04.2003 р.).

Так, як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2025 року вищезазначену ухвалу суду апеляційної інстанції було направлено засобами поштового зв`язку на адресу Трифонової Тетяни Василівни, самостійно зазначену нею в апеляційній скарзі, а саме: АДРЕСА_1 . 06.01.2026 року поштове відправлення, надіслане на офіційну адресу скаржника, повернулося на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду неврученим із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Водночас, колегія суддів зазначає, що неотримання зазначеної ухвали залежить виключно від суб`єктивної поведінки скаржника, у зв`язку з чим надіслана кореспонденція апеляційного суду вважається врученою належним чином, а скаржник - таким, що був обізнаний про залишення його апеляційної скарги без руху.

Також, вищезазначену ухвалу було доставлено адвокату Трифонової Тетяни Василівни (Манушину В.О.) до його електронного кабінету 29.12.2025 об 16:49, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 26.01.2026 року.

06.01.2026 року через підсистему «Електронний суд» та канцелярію суду до Південно-західного апеляційного господарського суду від представника Трифонової Тетяни Василівни (Манушина В.О.) надійшло клопотання про продовження строку усунення недоліків (вх.№35/26) в якій останній просить продовжити строк на виконання ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 26 грудня 2025 року про усунення недоліків апеляційної скарги і визначити новий 10-ти денний строк. В обґрунтування останній зазначає, що станом на 06.01.2026 року Фізична особа - підприємець Трифонова Тетяна Василівна не отримувала ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2025 року про залишення апеляційної скарги без руху, якою встановлено строк для усунення недоліків. Про існування зазначеної ухвали представнику скаржника стало відомо 27.12.2025 року з електронного кабінету адвоката. У зв`язку з арештом рахунків у межах виконавчого провадження скаржник тимчасово позбавлена можливості сплатити судовий збір. Крім того, для належного обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження необхідно отримати відповідь на адвокатський запит до оператора поштового зв`язку щодо порядку повідомлення про надходження рекомендованих поштових відправлень, без якої виконання вимог ухвали суду у встановлений строк є неможливим.

З огляду на викладене, представник скаржника вважає, що існують об`єктивні та поважні підстави для продовження процесуального строку.

Водночас, станом на 26.01.2026 року, тобто, більше 20 днів з моменту постановлення відповідної ухвали, від скаржника до суду не надійшло жодних заяв чи клопотань про усунення недоліків, а саме, не надано суду доказів, які підтверджують сплату судового збору у розмірі 4 542 грн, докази направлення копії апеляційної скарги стороні у справі та клопотання з зазначенням інших поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 31.10.2025 по справі №916/2542/25

Дослідивши вищезазначене клопотання скаржника про продовження строку на виконання ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2025 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом.

Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів господарсько-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження господарського процесу у визначених Господарського процесуального кодексу України часових рамках.

З огляду на системний аналіз Господарського процесуального кодексу України, під процесуальними строками розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи, також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою та п`ятою статті 119 Господарського процесуального кодексу суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущений строк.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Правовий аналіз частин першої та другої статті 119 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що поновленим може бути процесуальний строк, встановлений законом, а процесуальний строк, встановлений судом, може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

При цьому у випадках, коли суду процесуальним законом надано право встановити строк в межах певного строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, суд не наділений повноваженнями продовжити строк понад встановлений процесуальним законом строк. Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 грудня 2018 року у справі № 904/5995/16.

Верховний Суд зазначає про те, що у частині другій статті 174 Господарського процесуального кодексу України імперативно закріплений процесуальний строк на усунення недоліків заяви (скарги), що становить десять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви (скарги) без руху. При цьому, зазначений строк є строком, встановленим законом, відповідно не може бути продовженим судом відповідно до частини другої статті 119 Господарського процесуального кодексу України, оскільки його максимальна межа визначена законом Господарським процесуальним кодексом України, а може бути поновлений судом лише за заявою учасника, якщо суд визнає причини його пропуску поважними. Строк, встановлений законом, не може бути поновлений судом з власної ініціативи.

Подібні висновки Верховного Суду викладені у постановах від 08 лютого 2023 року у справі № 908/2087/21, від 05 жовтня 2023 року у справі № 907/20/23, від 29 лютого 2024 року у справі № 914/2450/22 (914/2413/23), від 21 жовтня 2024 у справі №923/1188/21.

У зв`язку із вищевикладеним та враховуючи те, що на момент постановлення даної ухвали апелянт не усунув недоліки в строк, встановлений судом, незважаючи на тривалий час, який пройшов з моменту направлення ним до суду заяви про продовження строку, визначеного судом в ухвалі про залишення без руху для усунення недоліків, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви скаржника про продовження строку на виконання ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2025 року, оскільки, крім зазначеного вище за тестом ухвали, визначений строк в цій ухвалі є строком, встановленим законом, а тому не може бути продовженим судом відповідно до частини другої статті 119 Господарського процесуального кодексу України.

У статті 258 Господарського процесуального кодексу України встановлені вимоги щодо форми і змісту апеляційної скарги, зокрема, в частині 3 передбачено додання до апеляційної скарги доказів сплати судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Тобто, відповідно до зазначених приписів чинного процесуального кодексу, встановивши, що апеляційну скаргу подано без додержання вимог ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, про що повідомляє відповідну особу і надає строк для виправлення недоліків. Якщо особа, яка подала скаргу у встановлений строк, виправить недоліки, скарга вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо ж особа, яка подала апеляційну скаргу, в установлений судом апеляційної інстанції строк, не виконає вимоги ухвали про усунення недоліків, така апеляційна скарга підлягає поверненню скаржнику без розгляду.

За змістом наведених норм закону повернення заяви (в тому числі й апеляційної скарги) з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали суду про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали суду, але ухилилась від виконання вимог, зазначених у ній.

У розумінні вищенаведених положень процесуального законодавства України апеляційний господарський суд, вирішуючи (після закінчення строку на усунення недоліків апеляційної скарги, встановленого судом в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху) питання про відкриття апеляційного провадження або про повернення апеляційної скарги, має дослідити, зокрема, обставини виконання заявником апеляційної скарги вимог суду щодо усунення недоліків апеляційної скарги, та передусім встановити, чи виконав заявник апеляційної скарги вимоги цієї ухвали, зокрема, встановити той факт, чи подав він документи/докази, вимоги щодо надання яких містила ухвала про залишення апеляційної скарги без руху.

Пунктом 6 частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 113 Господарського процесуального кодексу України).

Також необхідно зазначити, що за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень, ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень регулюються Законом України "Про доступ до судових рішень", у відповідності до ч. 1, 3 ст. 4 якого судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Тобто, скаржник, проявивши належну обачність, оскільки є апелянтом по даній справі, міг дізнатись з Єдиного державного реєстру судових рішень, інформація якого є загальнодоступною, про рух справи, ініціатором перегляду якої в апеляційному порядку він є.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями ст. 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (див. рішення у справі "Делкурт проти Бельгії", від 17 січня 1970 року, п. 25, Серія А № 11; п. 27 рішення Суду у справі "Пелевін проти України", no. 24402/02, від 20.05.2010 року).

Суд зазначає, що право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. п. 22 - 23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, пункти 37-38 рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010 року).

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд апеляційної інстанції також враховує висновки Європейського суду з прав людини, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" та "Трух проти України").

За приписом ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Отже, апелянт повинен проявляти зацікавленість щодо поданої ним апеляційної скарги.

Крім того, відповідно до загальних норм процесуального Кодексу права та обов`язки сторін є рівними і сторони спору мають право на справедливий суд, а й обов`язок сприяти суду у справедливому розгляді справи шляхом добросовісної поведінки та надання доказів.

Добросовісність учасників судового процесу, зокрема, полягає, у тому, щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, правилами поведінки виконувати усі правила та приймати заходи до обізнаності про хід судового процесу при дотриманні судовими органами обов`язку проінформувати про такі процедури та процедурні рішення.

В даному випадку при застосуванні норм процесуального законодавства ключовим є наявність у апелянта сукупності недоліків при зверненні з апеляційною скаргою, а не тільки незазначення ним інших підстав для можливості вирішення судом питання поновлення пропущеного строку, коли суд апеляційної інстанції відмовляє у прийнятті апеляційної скарги за нормами ст. 261 Господарського процесуального кодексу України.

Тому, виходячи з вищевикладеного, оскільки апелянтом станом на момент постановлення даної ухвали не виконано вимоги суду апеляційної інстанції, викладені в ухвалі від 26.12.2025 про залишення без руху апеляційної скарги, будь-яких клопотань та заяв про усунення недоліків до суду не надійшло, беручи до уваги, що у встановлений судом строк та на дату постановлення даної ухвали недоліки апеляційної скарги не були усунуті, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню. Подібна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №922/4805/24 від 06.06.2025, у справі № 920/722/25 від 20.11.2025, у справі №910/4431/13 від 21.04.2025.

Керуючись ст. 174, 234, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Повернути апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Трифонової Тетяни Василівни, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 31.10.2025 року у справі № 916/2542/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Судді Я.Ф. Савицький

А.І. Ярош