РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.01.2026Справа № 910/11045/25
За позовом Приватного акціонерного товариства " Страхова группа "ТАС"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ"

про виплату страхового відшкодування (в порядку суброгації) у сумі 34209,22 грн

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" (далі - відповідач) заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, оскільки як у позивача так і у відповідача було застраховано цивільно-правову відповідальність водія під час керування ним автомобілем Audi А6 д.р.н НОМЕР_1 на момент ДТП.

Позивачем було здійснено страхову виплату за заподіяну водієм вказаного вище авто у сумі 68418,44 грн. У зв`язку із чим, позивач просить суд стягнути з відповідача половину від вказаної суми страхового відшкодування у розмірі 34209,22 грн.

Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання.

Через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому він заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що позивачем порушено Порядок виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що затверджений протоколом Президії МТСБУ від 26.02.2020 № 464/2020, а саме, не забезпечено можливість відповідача приймати участь в розслідуванні страхового випадку та без згоди відповідача уклав договір про припинення зобов`язання за угодою сторін з потерпілою особою, не повідомив відповідача про прийняття рішення щодо суми виплати страхового відшкодування та дати його виплати.

Відповідачем у відзиві на позов було заявлено про застосування строків позовної давності.

Крім того, відповідач зазначає, що поліс №ЕР 203768851 було укладено на автомобіль Audi А6 д.р.н. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , який не приймав участі у спірній ДТП.

У відповіді на відзив позивач заперечуючи проти тверджень відповідача зазначив, що 10.03.2022 від ПАТ «СК «Універсальна» до АТ «СГ «ТАС» надійшла заява (вих.112604/1 від 09.03.2022), про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації у сумі 66746,20 грн. В той же день (10.03.2022) позивач направив на офіційну електронну адресу відповідача () із повідомленням про настання події за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Крім того, позивач зазначає, що номер кузова у автомобіля застрахованого позивачем та відповідачем номер кузова незмінний НОМЕР_4 , що вбачається з інформації розміщеної в полісах №ЕР 203768851 та №АТ 001809033, тоді як, державний номерний знак може змінюватися.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

07.01.2022 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Audi A6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Одеса, здійснив зіткнення з автомобілем Fiat Doblo, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 13.04.2021 у справі №521/1376/22, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.

В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Audi A6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне) згідно полісу №AТ 1809033 (ліміт відповідальності за шкоду завдану майну - 130000 грн, франшиза 2500 грн).

10.01.2022 до позивача від ОСОБА_1 надійшло повідомлення про ДТП.

10.03.2022 від ПрАТ СК «Універсальна» до позивача надійшла заява від 09.03.2022 про виплату страхового відшкодування у сумі 66746,20 грн.

10.03.2022 позивач звернувся до відповідача () із повідомленням про настання події за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Оскільки, станом на дату настання ДТП відповідальність власника/водія транспортного засобу Audi A6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у відповідача за полісом №ЕР 203768851.

У своєму повідомленні позивач вказав, що відповідно до даних МТСБУ, на дату ДТП, відповідальність власника автомобіля Audi A6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_4 застрахована за полісом НОМЕР_6 у позивача та за полісом ЕР №203768851 у відповідача. Позивач зазначив, що необхідність врегулювання збитку відповідно до умов Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

26.05.2022 позивачем було сплачено на рахунок ПрАТ СК «Універсальна» 64246,20 грн страхового відшкодування завданого винною особою у ДТП.

27.05.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про компенсацію 50% від суми сплаченого позивачем страхового відшкодування.

Листом від 10.02.2023 відповідач повідомив, що: « 26.04.2021 між ним та ОСОБА_3 та ПАТ «СК «УСГ» було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP-203768851, забезпечений транспортний засіб AUDI A6, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 . До ПАТ «СК «УСГ» надійшла регресна вимога від АТ «СГ «ТАС» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів EP-203768851. Разом з тим, спірна ДТП сталась за участю транспортного засобу AUDI A6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_4 , що знаходився під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу Fiat Doblo - НОМЕР_8, під керуванням ОСОБА_4 . Враховуючи вищезазначене, транспортний засіб AUDI A6, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 не приймав участь у спірній ДТП. За твердженнями відповідача, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу AUDI A6, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 не виникає, а у відповідача відсутні підстави для виплати страхового відшкодування за полісом ЕР№203768851».

Посилаючись на те, що відповідач, як інший страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затверджений протоколом Президії Моторного (транспортного) страхового бюро України №464/2020 від 26.02.2020 (далі - Порядок), не відшкодував позивачеві половину вартості виплаченого страхового відшкодування, позивач звернувся з цим позовом до суду про стягнення з відповідача невиплаченої суми страхового відшкодування у сумі 37237,22 грн.

Відповідач у своїх запереченнях на позов зазначив, що позивач:

- всупереч п.п. а) п. 3.2. ст. 3 Порядку звернувся до відповідача більш ніж через рік, а саме 10.03.2022;

- всупереч п.п. б) п. 3.2. ст. 3 Порядку не забезпечив можливість відповідачу приймати участь в розслідуванні страхового випадку та більш того позивач уклав без відповідача Договір про припинення зобов`язання за угодою сторін з потерпілою особою;

- всупереч п.п. б) п. 3.2. ст. 3 Порядку не повідомляв у письмовій формі про прийняте рішення та заплановану дату страхового відшкодування не пізніше ніж за три робочі дні до дати проведення виплати.

Відповідач стверджує, що за Полісом №ЕР-203768851 було застраховано не той автомобіль на який посилається позивач та який приймав участь у спірній ДТП, а інший: AUDI A6, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 .

Відповідачем також було заявлено про пропуск позивачем строків позовної давності.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 зазначеної статті).

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування" (№85/96-ВР) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За статтею 980 ЦК України предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути, зокрема відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон №1961-IV), який діяв на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами.

Законом №1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Частиною 17.3 статті 17 Закону №1961-IV унормовано, що при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

Тобто законодавство не встановлює заборони на укладення кількох договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з різними страховиками щодо одного і того ж транспортного засобу та той самий період.

При цьому, вказаним Законом також врегульовано діяльність Моторного (транспортного) страхового бюро України, яке згідно з пунктом 39.1 ст. 39 Закону є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з пп. а п. 7.2 Статуту Моторного (транспортного) страхового бюро України, затвердженого протоколом Загальних зборів членів МТСБУ №18 від 24.01.2005 та погодженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №3470 від 01.02.2005 (який розміщений на офіційному веб-сайті МТСБУ), члени Бюро зобов`язані виконувати рішення та дотримуватись положень установчих та внутрішніх нормативних документів Бюро, затверджених органами управління Бюро відповідно до їх компетенції.

З метою врегулювання відносин між страховиками-членами МТСБУ з питання забезпечення здійснення страхового відшкодування при наявності декількох внутрішніх договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які були чинним на момент дорожньо-транспортної пригоди, протоколом Президії Моторного (транспортного) страхового бюро України №464/2020 від 26.02.2020 був затверджений Порядок виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (надалі - Порядок).

Згідно з вказаним Порядком останній є внутрішнім нормативним документом МТСБУ, що є обов`язковим для виконання усіма членами МТСБУ і поширюється на врегулювання страхових випадків, інформація про настання яких отримана членами МТСБУ після 01.03.2020.

Пунктом 2.1 статті 2 Порядку визначено, що наявність на момент укладення внутрішнього договору страхування в єдиній централізованій базі даних МТСБУ відомостей про інші чинні внутрішні договори страхування, укладені по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, визнається достатнім доказом виконання страхувальником зобов`язання при укладенні внутрішнього договору страхування повідомити страховика про інші внутрішні договори страхування (обов`язки страхувальника, що передбачені пунктом 3 частини першої статті 989 Цивільного кодексу України та п. 17.3 ст. 17 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

З матеріалів справи вбачається, що станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом Audi A6, VIN-код: НОМЕР_4 , була застрахована у двох страховиків:

- позивача, згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ 001809033, страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 130000 грн, франшиза - 2500 грн;

- відповідача, згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР 203768851, страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 130000 грн, франшиза - 0 грн.

Разом з тим, у полісі № АТ 001809033 номерний знак автомобіля Audi A6 вказано НОМЕР_1 , а у полісі №ЕР 203768851 номерний знак автомобіля вказано НОМЕР_7 , але при цьому в обох полісах є ідентичною інформація щодо повної назви автомобіля - Audi A6, VIN-код: НОМЕР_4 , тип транспортного засобу В3, назви типу транспортного засобу 2001-3000 кубічних сантиметрів.

Тобто, усі дані автомобіля в обох полісах є ідентичними, крім державного номерного знаку.

Суд зауважує, що державний номерний знак автомобіля може змінюватися внаслідок перереєстрації автомобіля (наприклад, під час зміни власника), натомість VIN-код автомобіля є незмінною ідентифікуючою ознакою, на відміну від номерного знака, який може змінюватися необмежену кількість разів.

VIN-код це унікальний серійний номер, що застосовується в автомобільній промисловості для індивідуального розпізнавання кожного механічного транспортного засобу, причіпного транспортного засобу, мотоцикла та мопеда, визначення яких подані в міжнародному стандарті ISO 3833.

Таким чином, станом на день спірної ДТП (07.01.2022) за автомобілем Audi A6 VIN-код НОМЕР_4 діяли два поліси (№ЕР 203768851 у відповідача та № АТ 001809033 у позивача).

Суд відхиляє твердження відповідача, що за полісом №ЕР 203768851 значиться інше авто з іншим VIN-код, оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження таких пояснень. Тоді як, позивач долучив копії обох полісів до справи.

За приписами п. 3.1 Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик при отриманні інформації про настання події, що містить ознаки страхового випадку за укладеним ним Внутрішнім договором страхування, зобов`язаний (не залежно від наявності інших внутрішніх договорів страхування, укладених по відношенню до забезпеченого транспортного засобу, та черговості їх укладення) здійснити визначені Законом 1961 заходи для забезпечення своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до п. 5.1 Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик, який на умовах, визначених цим Порядком, здійснив відшкодування, у разі, якщо визначений ним розмір шкоди не сукупного розміру страхових сум, за відповідну шкоду, за усіма чинними на дату страхового випадку внутрішніми договорами страхування, визнається особою, яка надала послуги з відшкодування збитків, і згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону 1961 має право на отримання страхового відшкодування від інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу внутрішні договори страхування.

Отже, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УСГ" та Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ТАС" є особами, відповідальними за спричинену у дорожньо-транспортній пригоді 07.01.2022 шкоду, та згідно з положеннями Закону №1961-IV вони мають відповідати за вимогами потерпілої особи в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності.

Відповідач проти позиву заперечує з підстав здійснення позивачем страхового відшкодування з порушенням положень Порядку, оскільки за твердженнями відповідача, позивач не забезпечив відповідачу можливість взяти участь у розслідуванні страхового випадку, зокрема, у огляді наявних документів та пошкодженого транспортного засобу, а також не повідомив про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування не пізніше ніж за три робочі днів до дати її проведення.

Згідно з пунктом 3.2 статті 3 Порядку страховик, який отримав інформацію про подію, яка має ознаки страхового випадку за декількома внутрішніми договорами страхування, для забезпечення участі усіх страховиків за такими договорами страхування повинен:

а) невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дати надходження інформації про страховий випадок, повідомити у письмовій формі (як правило, за допомогою електронної корпоративної пошти МТСБУ) інших страховиків, які внесли до єдиної централізованої бази даних МТСБУ відомості про інші внутрішні договори страхування, які є дійсними на дату настання події, що містить ознаки страхового випадку;

б) забезпечити можливість іншим страховикам, які також застрахували той самий об`єкт, приймати участь в розслідуванні страхового випадку (зокрема, у огляді наявних документів та пошкодженого (знищеного) майна);

в) повідомити у письмовій формі (як правило, за допомогою електронної корпоративної пошти МТСБУ) інших страховиків, які внесли до єдиної централізованій базі даних МТСБУ відомості про інші внутрішні договори страхування, які є дійсними на дату настання події, що містить ознаки страхового випадку, про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування не пізніше ніж за три робочі днів до дати її проведення.

Як вже було зазначено вище, позивача було повідомлено про спірне ДТП 10.01.2022 водієм ОСОБА_1 , про що у своєму позові зазначив сам позивач, а також долучив до позову копію повідомлення. Відповідно до вимог абзацу а пункту 3.2 статті 3 Порядку позивач не пізніше трьох робочих днів з дати надходження інформації про страховий випадок мав повідомити відповідача про спірне ДТП.

Разом з тим, позивач направив на електронну пошту відповідача повідомлення про настання події за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів лише 10.03.2022, що підтверджується скірншотом з електронної пошти позивача.

У електронному повідомленні від 10.03.2022 позивач стверджував, що його було повідомлено про настання події 10.03.2022. Однак, такі твердження не відповідають дійсності, оскільки позивачу стало відомо про ДТП ще 10.01.2022.

До електронного листа від 10.03.2022 позивач не долучив жодних документів на підтвердження факту настання страхового випадку та доказів, зокрема, (ті документи, які були надані ПрАТ «СК «Універсальна» у заяві №112604/1 від 09.03.2022) на підставі яких було здійснено розрахунок страхового відшкодування.

Протилежного матеріали срамив не містять.

Поряд з цим, обов`язок страховика щодо проведення відповідного розслідування страхового випадку, в тому числі встановлення факту наявності у страхувальника інших чинних договорів страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначено пунктом. 34.1 статті 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до вимог абзацу «в» пункту 3.2 статті 3 Порядку позивач мав повідомити відповідача про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування не пізніше ніж за три робочі дні до дати її проведення.

Як вбачається з матеріалів справи позивач здійснив оплату страхового відшкодування 26.05.2022, що підтверджується копією платіжної інструкції №268954 від 26.05.2022, а про оплату страхового відшкодування повідомив відповідача заявою від 27.05.2022 в якій просив повернути 50% страхового відшкодування. Тобто, позивач повідомив відповідача про оплату страхового відшкодування не за три робочі дні до здійснення такої оплати, а вже після оплати.

Таким чином, позивач володіючи пакетом документів на підставі яких склав власний страховий акт і виплатив ПрАТ «СК «Універсальна» страхове відшкодування, не надав відповідачу можливості самостійно дослідити пакет документів і прийняти рішення щодо суми страхового відшкодування.

Вказане свідчить про недотримання позивачем вимог, передбачених пунктом 3.2 статті 3 Порядку.

За таких обставин, суд вважає, що позивач не дотримався покладених на нього обов`язків згідно з вимогами чинного законодавства, що позбавило відповідача можливості взяти участь у розслідуванні страхової справи та встановлення факту дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставин її настання, а також розміру заподіяної шкоди, а тому самостійно прийняте позивачем рішення про виплату страхового відшкодування іншій страховій у сумі 64246,20 грн за наслідками свого власного страхового розслідування не має для відповідача (як рівноправного страховика) юридичного значення та не є належним доказом у спірних правовідносинах.

Зазначений висновок суду ґрунтуються на положеннях пункту 3.2 статті 3 Порядку та пункту 36.4 статті 36 Закону №1961-IV.

Водночас, суд враховує приписи підпункту 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV відповідно до яких підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Подібний висновок було зроблено Північним апеляційним господарським судом у постанові від 01.08.2024 у справі №910/2248/24.

За таких обставин, зважаючи на не дотримання позивачем вимог чинного законодавства України в частині забезпечення можливості участі відповідача у розслідуванні страхового випадку, своєчасного повідомлення останнього про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача частини виплаченого позивачем страхового відшкодування.

Щодо заяви відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності, суд зазначає, що оскільки підстав для задоволення позову немає через відсутність порушеного права позивача, а тому питання щодо позовної давності не підлягає розгляду.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 86 ГПК України).

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків