21.01.2026Справа № 910/6186/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., в порядку спрощеного позовного провадження розглянувши матеріали
заяви позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю УКРБУДВИРОБ
про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу
у справі № 910/6186/24
до Товариства з обмеженою відповідальністю АГСОЛКО УКРАЇНА (вул. Академіка Вільямса 6-Д, офіс 3, м. Київ)
про стягнення 1 400 011,20 грн.
представники сторін: без виклику.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю УКРБУДВИРОБ звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю АГСОЛКО УКРАЇНА про стягнення 1 400 011, 20 грн. заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору № 3 178/354440 від 27.01.2022 року, в частині своєчасної поставки техніки відповідно до здійсненої передплати, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість в розмірі вартості непоставленого товару, за наявності якої позивачем нараховані проценти річних.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/6186/24 та приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи характер спірних правовідносин, заявлені позивачем вимоги та предмет доказування, за відсутності підстав для розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін з ініціативи суду, господарським судом на підставі частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України вирішено розгляд справи № 910/6186/24 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю АГСОЛКО УКРАЇНА (вул. Академіка Вільямса 6-Д, офіс 3, м. Київ), код 39681109) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю УКРБУДВИРОБ (вул. Центральна 1-А, м. Павлоград, Дніпропетровська обл., 51403, код 41183855) 940 117,20 грн. (дев`ятсот сорок тисяч сто сімнадцять грн. 20 коп.) попередньої оплати, 59 468,06 грн. (п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста шістдесят вісім грн. 06 коп.) процентів річних та 11 995,03 грн. (одинадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять грн. 03 коп.) витрат по сплаті судового збору, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В свою чергу, через систему "Електронний суд" 16.11.2024 року від представника позивача надійшла заява б/н від 16.11.2024 року про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/6186/24, з доказами направлення її на адресу відповідача, в якій позивач в порядку, передбаченому ст.ст. 42, 129, 244 ГПК України, просить стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю АГСОЛКО УКРАЇНА витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 124 958,52 грн., понесені позивачем в межах судової справи №910/6186/24.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18.11.2024 року вищевказана заява була передана на розгляд судді Селівону А.М.

Поряд із цим, на адресу Господарського суду міста Києва 25.11.2024 року надійшла ухвала Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2024 року про витребування матеріалів справи № 910/6186/24 у зв`язку з надходження апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю УКРБУДВИРОБ на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 року відкладено вирішення питання про прийняття до розгляду заяви позивача - Товариства з обмеженою відповідальність УКРБУДВИРОБ б/н від 16.11.2024 року про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу до повернення матеріалів справи №910/6186/24 до Господарського суду міста Києва, матеріали справи № 910/6186/24 направлено до Північного апеляційного господарського суду.

Як встановлено судом згідно бази даних Діловодство спеціалізованого суду матеріали справи №910/6186/24 супровідним листом № 910/6186/24/7270/24 були скеровані 13.12.2024 року до Північного апеляційного господарського суду для розгляду апеляційної скарги, поданої позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю УКРБУДВИРОБ на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 року по справі № 910/6186/24.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2025 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю УКРБУДВИРОБ залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 року у справі № 910/6186/24 залишено без змін.

Матеріали справи № 910/6186/24 повернуто до Господарського суду міста Києва.

На примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 року у справі № 910/6186/24, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2025 року та набрало законної сили 20.02.2025 року, господарським судом міста Києва видано наказ від 10.04.2025 року.

У відповідності до вимог статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Клопотання про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України).

В свою чергу суд зазначає, що відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі (частина 3 статті 252 ГПК України).

При цьому, як встановлено судом за матеріалами справи, в поданій позивачем позовній заяві б/н від 20.05.2024 року згідно приписів ст. 162 ГПК України зазначено попередній (орієнтовний) розмір витрат позивача на професійну (правничу) допомогу у даній справі у розмірі 210 000,00 грн., а також повідомлено, що докази витрат на професійну правничу допомогу буде подано у відповідності до ч. 8 ст. 129 ГПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення у даній справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду заяву позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю УКРБУДВИРОБ про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/6186/24, а також постановлено здійснювати розгляд заяви в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Окрім того, вказаною ухвалою суду запропоновано відповідачу надати суду в строк до 19.05.2025 письмові пояснення щодо заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/6186/24.

Будь - яких інших заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, позивачем на час розгляду заяви про розподіл судових витрат суду не надано.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом та не надав заперечень/пояснень щодо заяви позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Наразі, від відповідача станом на час розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення до суду не надходило жодних заяв про неможливість подання заперечень/пояснень щодо заяви позивача та/або про намір вчинення відповідних дій та/або продовження відповідних процесуальних строків та заперечень щодо розгляду заяви позивача по суті.

З огляду на вищевикладене, оскільки відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, зокрема, відповідачем не надано будь-яких письмових пояснень/заперечень на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд здійснював розгляд клопотання виключно за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши надані сторонами суду докази, які мають значення для розгляду заяви, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Стаття 16 ГПК України закріплює за учасниками справи право на користування правничою допомогою.

За приписами ст. 123, 126 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських об`єднань та бюро, з надання правничої допомоги щодо ведення справи в суді розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ст. 129, 130 ГПК України.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, як зазначалось судом вище, у позовній заяві у відповідності до частини 8 статті 129 ГПК України позивачем викладено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 210 000,00 грн., які позивач просив суд покласти на відповідача, вартість яких буде уточнюватись по фактично наданим послугам з правничої допомоги.

Окрім цього, через систему "Електронний суд" 16.11.2024 року від представника позивача надійшла заява б/н від 16.11.2024 року про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/6186/24, з доказами направлення її на адресу відповідача, в якій позивач в порядку, передбаченому ст.ст. 42, 129, 244 ГПК України, просить стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю АГСОЛКО УКРАЇНА витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 124 958,52 грн., понесені позивачем в межах судової справи №910/6186/24.

В свою чергу, з аналізу наведеної норми законодавства вбачається, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказами і доводам, що наводяться сторонами у справі, тобто суд не може діяти на корить будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам господарського судочинства.

Таким чином суд може зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони, яка і зобов`язана довести не співмірність заявлених опонентом витрат.

Наразі, від відповідача заперечень щодо розміру заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу та/або клопотань про їх зменшення до суду не надходило.

За результатами розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення в порядку ст. 123, 126, 129, 244 ГПК України судом встановлено, що позивачем долучено до матеріалів справи докази на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, а саме: Ордер на надання правничої (правової) допомоги Серія АХ № 1188830, виданий на представництво інтересів ТОВ УКРБУДВИРОБ адвокату Костиря Геннадія Анатолійовича від 20.05.2024, Договір про надання правничої допомоги адвокатом № 15/05-24 15.05.2024, укладений між адвокатом Костирею Геннадієм Анатолійовичем та ТОВ УКРБУДВИРОБ (позивач у справі), акт №1 від 14.11.2024 приймання-передачі виконаних робіт (послуг) за Договором №15/05-24 про надання правничої допомоги адвокатом від 15.05.2024.

За твердженням позивача, загальна сума нарахованих останнім до стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи №910/6186/24, склала 124 958,52 грн.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 16, 126 ГПК України).

Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

За приписами п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 вказаного Закону).

В статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" наведені види адвокатської діяльності, а також роз`яснено, що адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

За приписами частиною 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

З матеріалів справи вбачається, що з метою надання правової допомоги між Товариством з обмеженою відповідальністю УКРБУДВИРОБ (клієнт за договором, позивач у справі) та Адвокатом Костирею Геннадієм Анатолійовичем (далі Адвокат) було укладено Договір про надання правничої допомоги №15/05-24 від 15.05.2024 (далі Договір), згідно п. 1.1. якого виконавець зобов`язується у встановленому цим договором порядку, на платній основі, провести комплекс робіт (послуг) по захисту майнових інтересів Замовника, у спосіб: стягнення на користь Замовника заборгованості перед ним: Товариства з обмеженою відповідальністю АГСОЛКО УКРАЇНА Код (надалі іменується Боржник за Договором № 3178/354440 від 27.01.2022 згідно з наданими документами. Сума основного боргу Боржника перед Замовником в еквіваленті складає 33000 доларів США. З метою ефективного захисту інтересів Замовника, Виконавець має право збільшити розмір заборгованості на суму інфляційних втрат, відсотків, неустойки та інших нарахувань пов1язаних із неналежним виконанням Боржником своїх грошових зобов`язань.

Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Згідно п. 5.1. Договору останній набирає юридичної сили з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Відповідно до положень п. 5.2. Договору сторони погодились, що цей Договір може бути продовжений за допомогою укладання між Виконавцем і Замовником відповідної письмової Угоди про продовження терміну дії Договору.

Суд зазначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017, передбачено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

При цьому, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 року у справі № 910/4201/19).

Відтак, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "East/WestAllianceLimited" проти України (заява № 19336/04, п. 269) визначено, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Відповідно до п. 3.1. Договору вартість робіт за цим договором складається з основної та додаткової винагороди Виконавця.

За умовами п. 3.2 Договору основна винагорода Виконавця складає 25 000,00 грн. та сплачуються Замовником на користь Виконавця протягом 3-х днів з моменту підписання цього договору.

Крім того, відповідно до п. 3.3. Договору додаткова винагорода Виконавця складає 10% від суми стягнених з Боржника на користь Замовника грошових коштів або матеріальних цінностей в процесі виконання робіт передбачених п. 1.1 цього Договору. Така винагорода сплачується Замовником на користь Виконавця протягом 5-ти днів з моменту отримання Замовником від Боржника (кожної частини грошової суми або матеріальних цінностей заборгованості, передбаченої п. 1.1 цього Договору.

Відповідно до п. 3.5. Договору сторони погодили, що розрахунки між сторонами здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок зазначений в реквізитах цього договору, або в інший спосіб не заборонений законом.

Згідно п. 3.7. Договору акти приймання наданих послуг надаються Замовнику Виконавцем. Акт приймання наданих послуг, представлений Виконавцем, повинен бути розглянутий, підписаний та оплачений Замовником.

Як встановлено судом за матеріалами справи, на підтвердження обсягу понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано акт №1 від 14.11.2024 приймання-передачі виконаних робіт (послуг) за Договором №15/05-24 про надання правничої допомоги адвокатом від 15.05.2024 на загальну суму 124958,52 грн., який підписано директором ТОВ УКРБУДВИРОБ» Хрупчик С.П. та адвокатом Костирею Г.А., а також скріплено печатками сторін.

Так, згідно вказаного акту №1 від 14.11.2024 року останній містить перелік наданих Об`єднанням послуг за наступним розрахунком їх вартості: ознайомлення з наданими документами, що підтверджують наявність заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю АГСОЛКО УКРАЇНА Код (надалі іменується Боржник) перед Замовником за Договором №3-178/354440 від 27.01.2022 року згідно з наданими документами; складання позовної заяви про стягнення з Боржника на користь Замовника заборгованості за Договором №3-178/354440 від 27.01.2022, у розмірі 1316700,00 та три проценти річних у розмірі 83311,20 грн., та подальша подача її до суду; представництво інтересів Замовника в Господарському суді м. Києва, за результатами чого Господарським судом міста Києва ухвалено рішення від 12.11.2024 року по справі № 910/6186/24, яким стягнуто з Боржника на користь Замовника 940117,20 грн., попередньої оплати, 59468,06 грн процентів річних та 11995,03 грн. витрат по сплаті судового збору основна винагорода (фіксована), вартістю 25000,00 грн.; додаткова винагорода (гонорар успіху) Виконавця відповідно до умов п. 3.3 Договору, складає 10% від суми стягнених з Боржника на користь Замовника грошових коштів або матеріальних цінностей в процесі виконання робіт передбачених п. 1.1 цього Договору. Така винагорода сплачується Замовником на користь Виконавця протягом 5-ти днів з моменту отримання Замовником від Боржника (кожної частини грошової суми або матеріальних цінностей заборгованості, передбаченої п. 1.1 цього Договору сума боргу 999585,26 грн*10%, вартістю 99958,52 грн.

В свою чергу, з урахуванням наданих позивачем доказів вказаний акт №1 від 14.11.2024 приймання-передачі виконаних робіт (послуг) за Договором №15/05-24 про надання правничої допомоги адвокатом від 15.05.2024 оцінюється судом з урахуваннями приписів п. 3.7 Договору про надання правничої допомоги №15/05-24 від 15.05.2024 року та з огляду на застереження клієнта про надання правової допомоги в повному обсязі та належним чином визнається достатнім доказом отримання клієнтом результатів надання правової допомоги (юридичних послуг), а також змісту та вартості таких послуг.

При цьому суд звертає увагу на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, згідно якої витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що в процесі розгляду справи №910/6186/24 в Господарському суді міста Києва інтереси позивача представляв адвокат Костиря Геннадій Анатолійович (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 3712 від 22.12.2010), на підставі Ордеру Серія АХ № 1188830 на надання правової допомоги, який подавав до суду позовну заяву.

В свою чергу, подані позивачем документи щодо вартості наданих послуг на професійну правничу допомогу адвоката, в рамках розгляду спору у даній справі №910/6186/24 є належними і допустимими доказами на підтвердження обставин реальності понесених стороною витрат, визначених статтею 126 ГПК України.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Така ж правова позиція випливає з інших рішень Європейського суду з прав людини, зокрема, у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, доводити реальність їх оплати. Натомість, саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів.

Водночас, як зазначено в постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу .

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Окрім цього, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

В свою чергу, як свідчать матеріали справи, відповідачем не подано жодних заперечень проти заявленого позивачем до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу в сумі 124958,52 грн., зокрема, щодо їх завищення та не співмірності зі складністю справи тощо.

Таким чином, виходячи з наданих позивачем доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду даної справи суд виходить із загальних критеріїв оцінки послуг з надання правової (правничої) правової допомоги з урахуванням обсягу та змісту підготованих адвокатом документів.

При цьому судом враховано правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 25.07.2023 у справі № 340/4492/22, згідно якої наявність/відсутність з боку іншої сторони заперечень проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для вирішення питання про співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на правову допомогу, але не впливає на обов`язок суду під час вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим, окрім співмірності, критеріям.

Виходячи з наданих позивачем доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду даної справи суд виходить із загальних критеріїв оцінки послуг з надання правової (правничої) правової допомоги з урахуванням обсягу та змісту підготованих адвокатом документів.

Зокрема, суд оцінює та досліджує подані позивачем документи та встановлює, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не подавав адвокат під час розгляду справи явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено в документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

За результатами здійсненого судом аналізу наданих позивачем доказів, в тому числі акту №1 від 14.11.2024 приймання-передачі виконаних робіт (послуг) за Договором №15/05-24 про надання правничої допомоги адвокатом від 15.05.2024 на загальну суму 124958,52 грн. суд наголошує, що згідно приписів чинного господарського процесуального законодавства вартість наданої учаснику справи професійної правничої допомоги оцінюється судом виходячи з критеріїв складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Як свідчать матеріали справи, з урахуванням предмету позову та фактичних обставин справи, а також враховуючи надані позивачем докази на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, предмет доказування у даній справі №910/6186/24 охоплює незначну кількість доказів, які є типовими та, окрім правовстановлюючих документів підприємства та доказів на підтвердження повноважень представника, містять дві платіжні інструкції, договір № 3178/354440 від 27.01.2022 та специфікацію від 27.01.2022, що безпосередньо підтверджують позовні вимоги, при цьому наведені позивачем в обґрунтування докази й обставини не потребують додаткового детального вивчення судової практики, оскільки категорія даного спору не є складною та спір є типовим.

Крім того, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРБУДВИРОБ» про стягнення 1 400 011,20 грн. попередньої оплати у даній справі складає 6 сторінок (враховуючи вступну частину та перелік додатків), з яких викладена на 1 аркуші мотивація містить переважно аналіз положень договору поставки техніки.

Судом встановлено, що до складу витрат позивача на професійну правничу допомогу, заявлених до стягнення з відповідача, включені витрати на представництво інтересів клієнта у Господарському суді міста Києва, в той час як судова справа № 910/6186/24 розглядалась судом в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань, відтак підстави для врахування у складі наданих адвокатом послуг представництва у суді відсутні.

Додатково суд зауважує, що представником позивача до позовної заяви не було долучено докази, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, а саме належним чином засвідчені копії рахунків № 762/354440 від 31.01.2022 року та № 1358/354440 від 17.02.2022 року. У зв`язку з цим, з урахуванням завдання господарського судочинства, визначеного статтею 2 Господарського процесуального кодексу України щодо справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів, ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2024 року одночасно з відкриттям провадження у справі позивача було зобов`язано надати відповідні додаткові докази.

Відтак, за висновками суду, позивачем значно завищено обсяг виконаних робіт з надання правової допомоги у справі, з огляду на типовий характер даного спору, що, у свою чергу, призвело до завищення вартості такої правової допомоги.

Окрім цього, розгляд справи здійснювався згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України за відсутності відзиву відповідача згідно наявних у справі доказів, наданих позивачем.

В контексті понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з позиції обґрунтованості, співмірності витрат із складністю справи, відповідності критерію реальності таких витрат та обсягом наданих послуг, а також розумності їхнього розміру.

Таким чином, господарський суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу адвоката, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази та встановлені судом фактичні обставини справи не є безумовною підставою для стягнення судом витрат на професійну правничу допомогу з відповідача саме в розмірі 25000,00 грн., адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований, відповідати критерію розумної дійсності та необхідності таких витрат, співмірності з ціною позову та ринковими цінами на правничу допомогу і адвокатські послуги.

Також судом враховано правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, згідно якого стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Щодо гонорару успіху, передбаченого умовами договору про надання правничої допомоги №15/05-24 від 15.05.2024, суд зазначає, що його розмір визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Суд звертає увагу на те, що по своїй суті гонорар успіху виконує, перш за все, важливу соціальну функцію, оскільки встановлення розміру гонорару успіху, як різновиду гонорару, та його сплата допускається лише у випадку досягнення адвокатом позитивного результату для клієнта, який, до речі, погодив це в договорі про надання правової допомоги. Адже таким чином забезпечується конституційне право кожного на вільний вибір захисника своїх прав серед найкваліфікованіших та найдосвідченіших з можливістю фактичного відстрочення сплати гонорару та лише за умови настання для клієнта позитивного результату. Саме за таких умов клієнт не тільки пересвідчиться у фахові та досвідові адвоката, але й матиме реальну можливість розрахуватися за ефективну професійну правничу допомогу.

Разом з цим суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, постанови Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20, від 14.09.2022 у справі №923/367/20, від 11.01.2023 у справі №922/4195/21).

Крім того, визначаючи суми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція наведена Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважила, що за наявності угод, які передбачають гонорар успіху, ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі Пакдемірлі проти Туреччини (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала гонорар успіху у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

При цьому, Європейський суд з прав людини також вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (mutatis рішення ЄСПЛ у справі "East/West" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Limited., заява № 19336/04, § 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Суд вважає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат заявлена до стягнення сума гонорару успіху не може оцінюватися судом виключно з позиції формального існування домовленості між адвокатом та клієнтом, закріпленої у договорі про надання правничої допомоги. Така сума підлягає самостійній оцінці судом на предмет її співмірності, пропорційності, необхідності та неминучості з урахуванням характеру та складності спору, обсягу фактично виконаних адвокатом робіт, їх значення для результату справи, а також у співвідношенні з реально понесеними витратами на правову допомогу. У цьому контексті зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, у тому числі щодо сплати гонорару успіху, не є обов`язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат, оскільки суд, визначаючи розмір витрат, які підлягають компенсації за рахунок іншої сторони, повинен виходити не лише з факту їх понесення або договірного характеру, а й з оцінки їх об`єктивної необхідності, неминучості та обґрунтованості в конкретних обставинах справи.

Приймаючи до уваги виконаний у даній справі адвокатом обсяг робіт (наданих послуг), ураховуючи сталість практики у подібних справах, суд вважає заявлені відповідні витрати на професійну правничу (правову) допомогу "гонорар успіху" такими, що не мають характеру необхідних, зокрема, зазначені витрати значно перевищують розмір обґрунтованої правової допомоги, є неспівмірними з виконаною адвокатом роботою в суді, мають надмірний характер, не містять обґрунтування обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату, у зв`язку з чим в цій частині у задоволенні заяви позивача відмовлено.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши надані позивачем докази, приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, ціну позову, рівень складності, характеру спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, враховуючи обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду представником позивача документів, а також їх значення для вирішення спору, зважаючи на висновки суду щодо часткової обґрунтованості позовних вимог позивача, суд доходить висновку, що зменшення розміру витрат позивача до 7 000,00 грн. (вартість витрат на підготовку позовної заяви) від попередньо заявленої суми 25 000,00 грн., яка є завищеною, відповідатиме критерію пропорційності і розумності.

Аналогічну позицію виклав у своїх постановах Верховний Суд від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17 та від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Як вказано колегією суддів касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19, висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчать про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Відповідна правова позиція Верховного Суду викладена також у постанові від 11.11.2021 у справі № 910/7520/20.

Згідно пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України), покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з урахуванням вищенаведених висновків суду, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача рішенням від 12.11.2024 року, вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 4 997,89 грн.

Керуючись ст. 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Заяву позивача Товариства з обмеженою відповідальністю УКРБУДВИРОБ про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/6186/24 задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю АГСОЛКО УКРАЇНА (вул. Академіка Вільямса 6-Д, офіс 3, м. Київ, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю УКРБУДВИРОБ (вул. Центральна 1-А, м. Павлоград, Дніпропетровська обл., 51403, ) 4 997 (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто сім) грн. 89 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. В задоволенні заяви позивача в частині стягнення решти витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

4. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.М.Селівон