ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/2237/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,

за участю секретаря судового засідання Гибало В.О.,

представників учасників справи:

позивача - Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (далі - АТ «Укргазвидобування», позивач, скаржник) - Пікульська К.В. (адвокатка),

відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Далгакиран Компресор Україна» (далі - Товариство, відповідач) - Чеботарьов В.В. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу АТ «Укргазвидобування»

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 (головуюча - суддя Головіна К.І.),

постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 (головуюча - суддя Тищенко А.І., судді Коробенко Г.П., Михальська Ю.Б.)

та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 (головуюча - суддя Тищенко А.І., судді Коробенко Г.П., Михальська Ю.Б.)

у справі за позовом АТ «Укргазвидобування»

до Товариства

про стягнення 6 732 330,00 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

ВСТУП

Предметом судового розгляду є наявність/відсутність підстав для стягнення пені та штрафу.

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. АТ «Укргазвидобування» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 4 869 630,00 грн пені та 1 862 700,00 грн штрафу.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем зобов`язання за договором поставки в частині поставки товару.

2. Короткий зміст рішення суду першої та постанов суду апеляційної інстанцій

2.1. Господарський суд міста Києва рішенням від 14.01.2025, яке залишено без змін Північним апеляційним господарським судом постановою від 28.04.2025 у цій справі, у задоволенні позову відмовив.

2.2. Північний апеляційний господарський суд постановою (додатковою) від 28.04.2025 заяву Товариства задовольнив і стягнув з АТ «Укргазвидобування» на користь Товариства 50 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. АТ «Укргазвидобування», посилаючися на ухвалення судами попередніх інстанцій оскаржуваних судових рішень з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, заяву відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишити без розгляду.

3.2. Скаржник просив судові витрати покласти на відповідача.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. АТ «Укргазвидобування» у касаційній скарзі зазначає, що підставою касаційного оскарження рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції є:

4.1.1. пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України):

- неправильне застосування частини першої статті 617 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини другої статті 218 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», у зв`язку неврахуванням висновків Верховного Суду у постановах від 13.02.2024 у справі №917/272/23, від 09.04.2024 у справі №905/342/23, від 25.01.2022 у справі №904/3886/21;

- порушення частини четвертої статті 75 ГПК України, у зв`язку неврахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №910/6355/20, від 03.07.2018 у справі №917/1345/17, постановах Верховного Суду від 10.10.2023 у справі №907/969/22, від 13.03.2024 у справі №686/16312/22;

4.1.2. пункт 4 частини другої статті 287, пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України - суди не дослідили зібрані у справі докази: договір поставки від 22.02.2022 №206/22, сертифікат від 01.05.2023 №6500-23-2071, повідомлення про розірвання договору від 01.05.2023 вих.№31юр з скриншотом щодо його направлення, повідомлення про настання форс-мажорних обставин від 03.03.2022 вих.1ФМ зі скриншотом щодо його направлення.

4.2. Також скаржник у скарзі зазначає й про те, що підставою касаційного оскарження додаткової постанови суду апеляційної інстанції є пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України - порушення частин третьої, четвертої статті 80, статей 118, 124, частин четвертої, п`ятої статті 126, частини восьмої статті 129, частини першої статті 221 ГПК України, у зв`язку з неврахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, висновків Верховного Суду у постановах від 14.02.2019 у справі №916/24/18, від 19.02.2025 у справі №757/38861/20.

5. Позиція іншого учасника справи

5.1. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу заперечив проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просив касаційну скаргу на оскаржувані судові рішення залишити без задоволення.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції встановив, що:

- Товариством (постачальник) і АТ «Укргазвидобування» (покупець) 22.02.2022 укладено договір поставки №206/22 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві пересувну автомобільну компресорну станцію (товар), зазначений в специфікації, що додається до Договору і є його невід`ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар;

- згідно з пунктом 1.2 Договору найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна ціна Договору вказується у специфікації, яка є додатком №1 до Договору та є його невід`ємною частиною. Строк поставки товару визначається графіком поставки товару, який є додатком №3 до Договору та є його невід`ємною частиною;

- пунктом 3.1 Договору передбачено, що його ціна договору вказується в специфікації в гривнях з урахуванням ПДВ (застосовується якщо постачальник є резидентом України, платником ПДВ) або в іноземній валюті без урахування ПДВ (застосовується, якщо постачальник не є резидентом України). Загальна ціна Договору визначається загальною вартістю товару, вказаного в специфікації до Договору (пункт 3.2 Договору);

- згідно з пунктом 5.1 Договору строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоодержувачів вказується в специфікації та графіку поставки до Договору;

- Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов`язань за Договором, які відповідають вимогам, вказаним у пункті 10.2 Договору і діє до 31.12.2023 (пункт 10.2);

- у специфікації (додаток №1 до Договору) сторони визначили: найменування товару - пересувна автомобільна компресорна станція моделі ПАКС-250/10-0,5 (90/10) у кількості 2 шт., загальною вартістю 26 610 000,00 грн (з ПДВ); умови поставки - DDP станція (склад) призначення (згідно Інкотермс, 2010 року); строк поставки товару - відповідно до графіка поставки товару; виробник товару - Товариство; рік виготовлення товару - не більше 12 місяців з дати виготовлення, та всіх основних складових частин товару на дату поставки, продукція та її складові повинні бути новими, які не були у використанні; реквізити вантажоодержувача - ГПУ "Полтавагазвидобування", 36008, м. Полтава, вул. Європейська, буд. 173;

- згідно з графіком поставки товару (додаток №3 до Договору) строк поставки становить 250 календарних днів після укладення Договору, але не пізніше 31.03.2023 з можливістю дострокової поставки;

- позивач зазначає, що відповідачем не виконано свого зобов`язання щодо поставки товару, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду про стягнення з відповідача штрафних санкцій.

6.2. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив, зокрема, з такого.

6.2.1. Укладений сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

6.2.2. Суд апеляційної інстанції вказав, що:

- судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що у порушення умов Договору Товариство договірні зобов`язання з поставки товару у строк до 31.03.2023 не виконало;

- позивач в особі філії ГУ «Полтавагазвидобування» 16.08.2023 направив відповідачу претензію №ПГВ004.1.17-3350 з вимогою сплатити пеню в сумі 3 539 130,00 грн (нараховану за період 01.04.2023-11.08.2023) та штраф в сумі 1 862 700,00 грн, проте відповіді на вказану претензію не отримав.

6.2.3. Згідно з пунктом 7.9 Договору у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у графіку поставки товару до Договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості із врахуванням ПДВ непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості із врахуванням ПДВ непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

6.2.4. Оскільки, матеріалами справи підтверджується прострочення відповідача за Договором щодо своєчасної поставки обумовленого Договором товару, позивач в порядку захисту свого порушеного права вправі вимагати стягнення з відповідача передбачених пунктом 7.3 Договору пені та штрафу.

6.2.5. Суд апеляційної інстанції зазначив, що, заперечуючи проти позову, відповідач вказав, що порушення зобов`язання за Договором сталося з незалежних від нього причин - настання форс-мажорних обставин (широкомасштабна збройна агресія Російської Федерації проти України та виробництво комплектуючої частини товару в Республіці Білорусь), про що повідомлявся позивач на його електронну пошту з подальшим наданням сертифікату Херсонської торгово-промислової палати про настання форс-мажорних обставин, що стало також підставою для розірвання Договору. За вказаних обставин, на думку відповідача, згідно з пунктом 8.1 Договору він звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, що сталося не з його вини, а тому підстав для нарахування штрафних санкцій немає.

6.2.6. Суд апеляційної інстанції вказав, що:

- умовами пункту 8.1 Договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо);

- згідно з пунктом 8.2 Договору сторона, що не може виконувати зобов`язання за Договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 7 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Наслідком неповідомлення чи порушення строку повідомлення про обставини непереборної сили є втрата права такої сторони посилатися на дії обставин непереборної сили, як причину невиконання чи порушення строків виконання зобов`язань;

- доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України або іншим уповноваженим на це органом України та/або країни, у якій виникли такі обставини, або яка постраждала внаслідок таких обставин. У випадку, якщо постачальник надає документи, що є доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії, видані іншим уповноваженим органом, ніж Торгово-промислова палата, постачальник зобов`язаний надати документи, що підтверджують повноваження такого органу (пункт 8.3 Договору);

- відповідно до пункту 8.4 Договору у разі коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 60 днів, кожна із сторін має право розірвати цей договір шляхом направлення повідомлення (цінним листом з описом вкладення) про відмову від договору в односторонньому порядку з наданням документу, виданого Торгово-промисловою палатою України або іншим уповноваженим на це органом України та/або країни, у якій виникли такі обставини, або яка постраждала внаслідок таких обставин, яким засвідчується існування обставин непереборної сили та те, що такі обставини тривають більше ніж 60 днів поспіль. В такому випадку договір припиняє свою дію з дати зазначеної у повідомленні про відмову від договору, але не раніше дати отримання повідомлення.

6.2.7. Суд апеляційної інстанції зазначив, що:

- як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2024 у справі №910/2237/24 було зупинено провадження у справі №910/2237/24 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/15393/23;

- Північний апеляційний господарський суд постановою від 01.07.2024 у справі №910/15393/23 апеляційну скаргу Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 у справі №910/15393/23 задовольнив повністю; рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 у справі №910/15393/23 скасував; ухвалив нове рішення по справі №910/15393/23, яким позовні вимоги Товариства з до АТ «Укргазвидобування» про стягнення 1 330 500,00 грн задоволено повністю; стягнув з АТ «Укргазвидобування» на користь Товариства грошові кошти в сумі 1 330 500,00 грн, судовий збір в сумі 19 957, 50 грн;

- Північний апеляційний господарський суд у постанові від 01.07.2024 у справі №910/15393/23, яка набрала законної сили, встановлено, зокрема, такі обставини:

відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ) в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який станом на сьогодні продовжений відповідними Указами до 08.02.2025 включно;

договір поставки укладений сторонами 22.02.2022, а 07.03.2022 - відповідачем скеровано на електронну адресу позивача повідомлення про настання форс мажорних обставин від 03.03.2022 №1ФМ в порядку пункту 8.2 Договору;

- позивач звернувся до Херсонської торгово-промислової палати і отримав Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 01.05.2023 №6500-23-2071, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військова агресія Російської Федерації проти України, що стало введенням воєнного стану в Україні, активні бойові дії на території міста Києва Товариству щодо обов`язку поставити покупцеві пересувну автомобільну компресорну станцію моделі ПАКС-250/10-0,5(90/10) у кількості 2 шт. у термін до 31.03.2023 за Договором, укладеним з АТ «Укргазвидобування»;

неможливість виконання Договору з боку постачальника зумовлена технічними характеристиками товару, що відображені у додатку №5 до Договору. Основною комплектуючою товару є монтажна база - автомобільне шасі виробництва ВАТ «Мінський автомобільний завод» (Республіка Білорусь) моделі МАЗ-6317F5 колісною формулою 6х6 зі спальним місцем. Придбання такої комплектуючої для подальшого виробництва та виготовлення товару за Договором вбачалось неможливим через принципову позицію відповідача щодо недопущення придбання будь-яких товарів та послуг, країнами походження яких є держава агресор та Республіка Білорусь;

придбання позивачем комплектуючої для товару було унеможливлено через встановлену заборону здійснення валютних операцій для виконання зобов`язань перед юридичними особами, які мають місцезнаходження, зокрема, в Республіці Білорусь;

листом від 01.05.2023 №31юр Товариство повідомило АТ «Укргазвидобування» про розірвання Договору на підставі пункту 8.4 Договору з 01.05.2023, але не раніше дати отримання цього повідомлення, у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин за Договором, що підтверджено сертифікатом №6500-23-2071.

6.2.8. Суд апеляційної інстанції виснував, що:

- постанова Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2024 у справі №910/15393/23, яка набрала законної сили у встановленому порядку, не може бути поставлена під сумнів, інші рішення, в тому числі і у цій справі, не можуть йому суперечити, а встановлені ним обставини мають преюдиційне значення та в силу частини четвертої статті 75 ГПК України не підлягають повторному доведенню;

- встановлені постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2024 у справі №910/15393/23 обставини про доведеність позивачем того, що обставини непереборної сили (військова агресія, що мала наслідком припинення будь-якої торговельної діяльності (зокрема, й щодо імпорту продукції) з Республікою Білорусь), які є надзвичайними і невідворотними, спричинили об`єктивну неможливість виконання ним свого зобов`язання з поставки товару відповідачу, оскільки, комплектуюча для подальшого виготовлення товару за Договором згідно з технічною характеристикою була виробництва ВАТ "Мінський автомобільний завод".

6.2.9. Доводи скаржника про помилковість врахування судом першої інстанції у спірних відносинах надання оцінки обставинам непереборної сили та розірвання Договору Північним апеляційним господарським судом у постанові від 01.07.2024 у справі №910/15393/23, колегія суддів апеляційної інстанції вважала необґрунтованими, з огляду на таке:

- предметом позову в межах справи №910/15393/23 є стягнення, як безпідставно набутої банківської гарантії, з огляду на порушення зобов`язання за Договором внаслідок виникнення обставин непереборної сили. Підстави позову в межах вказаного провадження є аналогічними до справи №910/2237/24, а саме правовідносини виникли між тими ж сторонами та в межах виконання Договору та стосуються порушення умов Договору в частині строків поставки. Отже, у цьому випадку в межах справ №910/2237/24 та №910/15393/23 підставами звернення до господарського суду є невиконання Товариством зобов`язань з поставки товару за Договором;

- таким чином, враховуючи доведення відповідачем факту неможливості виконання зобов`язань за Договором внаслідок настання обставин непереборної сили, дотримання відповідачем умов Договору щодо повідомлення позивача про їх настання та підтвердження належними доказами таких обставин, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідач звільняється від відповідальності за непоставку товарів (в тому числі у заявлений позивачем період), у зв`язку з чим відсутні підстави для накладення на Товариство штрафних санкцій за порушення господарського зобов`язання.

6.3. Суд апеляційної інстанції виснував, що рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 у справі №910/2237/24 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а, отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

6.4. Ухвалюючи постанова (додаткову) та задовольняючи заяву Товариства, суд апеляційної інстанції вказав, зокрема, таке.

6.4.1. Від Товариства 15.04.2025 надійшла заява про ухвалення додаткової постанови та вирішення питання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000,00 грн.

6.4.2. Від представника позивача 25.04.2025 надійшли заперечення на заяву Товариства про ухвалення додаткової постанови, в яких останній просить відмовити у заяві про стягнення витрат на правничу допомогу, а у випадку задоволення судом заяви, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 1 грн.

6.4.3. Суд апеляційної інстанції зазначив, що:

- як вбачається з матеріалів справи, а саме протоколу судового засідання від 08.04.2025, відповідачем заявлено, що останнім будуть подані докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з апеляційним розглядом справи протягом п`яти днів після ухвалення рішення;

- від Товариства 15.04.2025 надійшла заява про ухвалення додаткової постанови та вирішення питання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000,00 грн, якої на підтвердження понесення зазначених витрат відповідачем подано копії:

договору про надання правової допомоги від 13.03.2024;

додаткової угоди №5 до договору про надання правової допомоги від 13.03.2025;

акта приймання-передачі надання правової допомоги від 11.04.2025;

платіжної інструкції від 10.04.2025 №45299;

рахунку №1 до договору про надання правової допомоги від 13.03.2024;

- Товариством (клієнт) і Адвокатським бюро «Богдана Мойсейця» (далі - Бюро) 13.03.2024 укладено договір №б/н про надання правової допомоги відповідно до умов якого адвокатське об`єднання зобов`язується надати правову допомогу, в тому числі, за окремим дорученням клієнта (пункт 2.1.1);

- адвокатське бюро зобов`язується представляти права і законні інтереси клієнта в органах державної влади, місцевого самоврядування, перед третіми особами, а також у судах України загальної юрисдикції та здійснювати професійну діяльність адвокатського бюро згідно з умовами цього договору з усіма правами представника, які передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, ГПК України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (пункт 2.1.2);

- гонорар адвоката погоджується за взаємною згодою сторін та оформлюється додатковою угодою до цього договору (пункт 4.2);

- Бюро та Товариством укладено додаткову угоду від 19.02.2025 №5 до договору про надання правової допомоги б/н від 13.03.2024, відповідно до якої затверджено порядок оплати за надання правової допомоги у судовій справі №910/2237/24;

- згідно з пунктом 7.1 додаткової угоди від 19.02.2025 №5правова допомога вважається наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності);

- відповідно до наявного у матеріалах справи підписаного клієнтом та Бюро акта приймання-передачі наданої правової допомоги, Бюро надало, а клієнт прийняв юридичні послуги щодо процесуального супроводження розгляду справи та захисту інтересів клієнта у справі №910/2237/24 (Північний апеляційний господарський суд), а саме участі в судових засіданнях по справі. Оплата вартості наданих послуг, а саме 50 000,00 грн (у відповідності до пункту 2 додаткової угоди від 19.02.2025 №5) на час підписання цього акта здійснена клієнтом в повному обсязі, за попереднім погодженням з Бюро;

- відповідно до платіжної інструкції від 10.04.2025 №45299 Товариство перерахувало на рахунок Бюро 50 000,00 грн з призначенням платежу «за участь у судових засіданнях та консультацію згідно рахунку №1 від 08.04.2025».

6.4.4. Суд апеляційної інстанції виснував, що витрати Товариства на професійну правничу допомогу в сумі 50 000,00 грн у цій справі є обґрунтованими, підлягають задоволенню та згідно з положеннями статті 129 ГПК України покладаються на АТ «Укргазвидобування».

7. Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Верховний Суд ухвалою від 19.05.2025, зокрема, відкрив касаційне провадження у справі №910/2237/24 на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

7.2. Верховний Суд ухвалою від 19.06.2025 у цій справі зупинив касаційне провадження до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №910/10365/15.

7.3. Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 12.01.2026 у зв`язку з перебуванням суді Колос І.Б. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/2237/24, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Малашенкова Т.М. (головуюча), Бенедисюк І.М., Власов Ю.Л.

7.4. Верховний Суд ухвалою від 12.01.2026 у цій справі, зокрема, поновив касаційне провадження та призначив розгляд касаційної скарги на 20.01.2026.

7.5. Від АТ «Укргазвидобування» 19.01.2026 до Суду надійшли додаткові пояснення у справі.

7.6. Суд ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання від 20.01.2026 долучив вказані вище пояснення, з огляду на статтю 42 ГПК України до матеріалів справи, та оцінюватиме їх у межах статті 300 ГПК України.

7.7. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.8. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.2. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.4. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.5. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.6. Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі №191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

8.7. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.8. Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд звертається до пунктів 25, 26, 32 правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19.

8.9. Скаржник, оскаржуючи постанову суду апеляційної інстанції, з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України вказує на постанови Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, що означені у пункті 4.1.1 цієї постанови.

8.10. Предметом розгляду у цій справі є стягнення пені та штрафу.

8.10.1. Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем зобов`язання за договором поставки в частині поставки товару.

8.10.2. Судом апеляційної інстанції було застосовано приписи, зокрема, статті 75 ГПК України та статті 617 ЦК України.

8.11. Предметом розгляду у справі №917/272/23 було:

- зобов`язання відповідача виготовити та передати у власність позивача вагони для зерна згідно з договором поставки із встановленням способу, порядку та строку виконання судового рішення;

- нарахування до стягнення з відповідача штрафної санкції у вигляді пені розмірі 0,05% від вартості не поставленої в строк продукції за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ діючої на момент оплати, з моменту порушення зобов`язання (прострочення поставки вагонів) з 01.01.2023 і до моменту виконання рішення.

8.11.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено зобов`язання за договором із виготовлення та передачі у власність покупця вагонів для зерна у строки та у порядку, визначені в договорі. Оскільки, відповідачем порушено терміни постачання продукції (у строки, визначені специфікацією) позивач (покупець) також має право стягнути пеню згідно з договором.

8.12. Предметом розгляду у справі №905/342/23 було стягнення з відповідача збитків, штрафу та пені.

8.12.1. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки в частині оплати за поставлений товар.

8.13. Предметом розгляду у справі №904/3886/21 було стягнення з відповідача основного боргу, 3% річних, інфляційних витрат та пені.

8.13.1. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки у частині своєчасної поставки товару.

8.14. Слід зазначити, що у справах №917/272/23, №905/342/23, №904/3886/21 предметом розгляду суду касаційної інстанції було наявність/відсутність підстав для застосування, зокрема, статті 617 ЦК України для врегулювання спірних правовідносин.

8.15. З огляду на викладене вище, Суд, у результаті аналізу змісту судових рішень у цій справі та у справах №917/272/23, №905/342/23, №904/3886/21, дійшов висновку, що спірні правовідносини у вказаних справах, є схожими, враховуючи предмет позову (стягнення штрафних санкцій), вид договорів, які стали підставою виникнення спірних правовідносин (договір поставки), нормативно-правове регулювання (зокрема, стаття 617 ЦК України).

8.16. Предметом розгляду у справі №910/6355/20 було стягнення з Державного бюджету України збитків.

8.16.1. Позовні вимоги обґрунтовані втратою майна внаслідок дій та бездіяльності державного виконавця, який не вжив належних і достатніх заходів щодо його збереження після передачі на відповідальне зберігання банку.

8.17. Предметом розгляду у справі №917/1345/17 було стягнення з учасників товариства коштів, отриманих без достатньої правової підстави.

8.17.1. Позовні вимоги мотивовані безпідставністю здійснених позивачем на користь відповідачів виплат у вигляді дивідендів як учасникам (засновникам) товариства через відсутність рішення загальних зборів товариства (не проведення).

8.18. Предметом розгляду у справі №907/969/22 було виселення з орендованого майна.

8.18.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, оскільки, чинний орендар не взяв участь в аукціоні, він втратив своє переважне право на продовження договору оренди.

8.19. Предметом розгляду у справі №686/16312/22 було зобов`язання повернути передане на зберігання зерно-насіння соняшника.

8.19.1. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору зберігання в частині зобов`язання повернути майно поклажодавцеві зі зберігання.

8.20. Слід зазначити, що у справах №910/6355/20, №917/1345/17, №907/969/22 предметом розгляду суду касаційної інстанції було наявність/відсутність підстав для застосування статті 75 ГПК України.

8.21. З огляду на викладене вище, Суд, у результаті аналізу змісту судових рішень у цій справі та у справах №910/6355/20, №917/1345/17, №907/969/22, дійшов висновку, що спірні правовідносини у вказаних справах, є схожими, враховуючи застосування норми процесуального права, а саме статті 75 ГПК України.

8.22. Що ж до справи №686/16312/22, то зі змісту постанови від 13.03.2024 вбачається, що Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду не надавав висновку щодо застосування такої норми права як статті 75 ГПК України.

8.23. Верховний Суд виходить з того, що неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

8.23.1. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

8.23.2. Сама по собі різниця судових рішень не свідчить про безумовне підтвердження незастосування правового висновку.

8.24. Разом з тим, слід зазначити, що касаційне провадженням у цій справі було зупинено до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №910/10365/15.

8.25. Так, у постанові від 19.12.2025 у справі №910/10365/15 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, зокрема, таке:

« 45. Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій посилалися на те, що згідно з приписами частини четвертої статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

46. При цьому під обставинами, встановленими рішеннями судів в інших справах, суди попередніх інстанцій розуміли висновки судів щодо:

- дійсності та правомірності односторонніх правочинів ТОВ "Фросбі-М" щодо зарахування зустрічних однорідних вимог за кредитним договором №255/1/13-KL від 23.09.2013 на загальну суму 2 136 850,78 доларів США;

- визнання припиненими з 12.02.2015 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог зобов`язань ТОВ "Фросбі-М" перед ПАТ "Златобанк" за кредитним договором №255/l/13-KL від 23.09.2013 в частині заборгованості за кредитом в розмірі 2 136 850,78 доларів США;

- відсутності у ПАТ "Златобанк" з 12.02.2015 права вимоги до ТОВ "Фросбі-М" на загальну суму 2 136 850,78 доларів США за кредитним договором №255/1/13-KL від 23.09.2013.

- повного погашення ТОВ "Фросбі-М" перед ПАТ "Златобанк" заборгованості за кредитним договором №255/1/13-KL від 23.09.2013 в частині тіла кредиту в сумі 169 349,22 доларів США, в частині процентів за кредитом в сумі 24 030,72 доларів США за період з 27.09.2013 по 19.08.2015, в частині пені за кредитом сумі 22 999,79 грн, в частині штрафу за кредитом в сумі 5 000,00 грн, в частині процентів за кредитом в сумі 43 010,71 доларів США за період з 20.08.2015 по 22.05.2017, та відсутності у ПАТ "Златобанк" права вимоги до ТОВ "Фросбі-М" на такі або інші суми.

47. Скаржник у касаційній скарзі посилається, зокрема, на те, що зазначені висновки судів в інших справах не є обставинами справи, а тому суди попередніх інстанцій помилково застосували частину четверту статті 75 ГПК України. Об`єднана палата погоджується з цими доводами скаржника виходячи з такого»;

« 49. Висновки судів в інших справах, зокрема щодо дійсності та правомірності односторонніх правочинів, визнання припиненими зобов`язань, відсутності у ПАТ "Златобанк" права вимоги до ТОВ "Фросбі-М", повного погашення ТОВ "Фросбі-М" перед ПАТ "Златобанк" заборгованості, відсутності у ПАТ "Златобанк" права вимоги до ТОВ "Фросбі-М", не є життєвими обставинами (діями, подіями). Тому суди попередніх інстанцій не мали підстав для застосування частини четвертої статті 75 ГПК України.

50. Водночас Об`єднана палата звертає увагу, що наведеними вище судовими рішеннями в інших справах остаточно вирішений спір між ПАТ "Златобанк" та ТОВ "Фросбі-М" щодо стягнення з останнього заборгованості за кредитними договорами: встановлено, що така заборгованість відсутня, у зв`язку з чим у вимогах щодо її стягнення відмовлено.

51. Висновки судових рішень в інших справах, зокрема про відмову в позові у зв`язку з відсутністю боргу, не є обставинами справи, встановленими судами, є правовою оцінкою обставин, встановлених судами, і не мають преюдиціального значення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 (провадження №12-61гс21, пункт 93)). Водночас зазначені судові рішення усунули стан правової невизначеності і забезпечили, що всі учасники правовідносин могли у майбутньому знати про права всіх учасників, не порушуючи їх (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справа №522/1528/15-ц (провадження №14-67цс20, пункт 59)). Тому особи, які брали участь у зазначених справах, не можуть ставити під сумнів відсутність боргу ТОВ "Фросбі-М". Це стосується і позивача у цій справі як правонаступника ПАТ "Златобанк" у спірних правовідносинах»;

« 59. Оскільки у справі, що переглядається, положення частини четвертої статті 75 ГПК України не підлягає застосуванню, об`єднана палата не розглядає питання про відступлення від висновків Верховного Суду щодо застосування зазначеного положення».

8.26. Таким чином, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не відступала від висновків Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 75 ГПК України.

8.27. Слід зазначити, що скаржник у касаційній скарзі, зокрема, посилається на постанову від 10.10.2023 у справі №907/969/22, в якій Верховний Суд зазначив таке:

«Важливим є те, що обставини, встановлені у справі, що є преюдиційною, мають належати до предмета доказування, тобто їх встановлення має бути необхідне для вирішення тієї справи. Оскільки предмет доказування спочатку визначається підставами позову, а потім обґрунтовується нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору, то питання про те, чи належав певний факт до предмета доказування, є питанням права, а не факта.

Питання факта це питання про те, чи була наявна/відсутня певна обставина, що має значення для вирішення певного спору. Фактичні обставини встановлюються через доказування. Доказування дає змогу відтворити той чи інший фрагмент дійсності в асортименті значущості для справи (предмет доказування). Юридична ж кваліфікація фактичних обставин здійснюється через співвіднесення певної обставини з певними юридичними нормами. Отже, юридичний факт - це передбачена нормами права конкретна життєва обставина (дія, подія), котра є підставою для настання певних юридичних наслідків. Життєвий факт набуває ознак юридичного внаслідок юридичної кваліфікації, правозастосування. Таким чином, юридичний (правовий) факт - це той же самий життєвий факт, але в контексті наявності його правової регламентації.

Преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії».

8.28. Також, скаржник посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 16.11.2022 у справі №910/6355/20 такого змісту:

« 9.8. У пункті 7.10 постанови від 01.09.2020 у справі № 907/29/19 (провадження №12-17гс20) Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо».

8.29. На думку позивача, суди попередніх інстанцій вказані вище висновки не врахували та обставини, які були визнані судами як преюдиційні такими не є, що мало своїм наслідком порушення частини четвертої статті 75 ГПК України.

8.30. Зі змісту оскаржуваних рішення та постанови вбачається, що суди першої та апеляційної інстанцій, не надали мотивованої оцінки аргументам, які наводив позивач, щодо наявності підстав для задоволення позову, а саме:

- форс-мажор звільняє від відповідальності за порушення виконання зобов`язання, а не від виконання зобов`язання, прострочення виконання зобов`язання відповідачем почалось з 01.04.2023 та не було виконано взагалі, тому, на думку АТ «Укргазвидобування», саме з цієї дати до 30.09.2023 Товариству нараховані штрафні санкції, підстави для звільнення від сплати яких у нього відсутні;

- у справі № 910/15393/23 не надавалась правова оцінка та не встановлювалась неможливість виконання зобов`язання через обставини непереборної сили протягом періоду прострочення виконання відповідачем зобов`язань з 01.04.2023 до 30.09.2023, за який нараховані штрафні санкції;

- обставини у справі щодо встановлення факту розірвання договору та форс-мажорних обставин у справі №910/15393/23 не є преюдиційними (не є обов`язковими) для справи №910/2237/24, оскільки, вони не є юридичними фактами, а є правовою оцінкою дій відповідача щодо виконання пункту 8.2 Договору і не входили до предмета доказування у справі №910/15393/23.

8.31. Верховний Суд дійшов висновку, що покликання скаржника на різність предметів доказування у справі №910/15393/23 та цій справі є слушними, з огляду на зміст судових рішень у вказаних справах.

8.32. У цій справі, з огляду на покликання та доводи як позивача, так і відповідача, обставинами, які необхідно встановити та з`ясувати є, зокрема: умови договору поставки; строки виконання зобов`язань; відповідальність за невиконання зобов`язань; підстави для звільнення від відповідальності; порядок повідомлення про настання форс-мажорних обставин; підстави для розірвання договору в односторонньому порядку; порядок такого розірвання; виконання/невиконання умов договору сторонами; наявність/відсутність підстав для стягнення штрафних санкцій.

8.33. Водночас, справа №910/15393/23, враховуючи предмет і підстави позову, не містила у собі обставин, які наведені у пункті 8.32 цієї постанови та є вагомими й ключовими для вирішення господарського спору цій справі.

8.33.1. При цьому, колегія суддів касаційної інстанції, виходить з того, що означене вище узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.11.2022 у справі №910/6355/20 про те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.

8.34. З огляду на викладене вище, покликання скаржника на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України знайшли своє часткове підтвердження, а саме в контексті неврахування висновків щодо застосування частини четвертої статті 75 ГПК України.

8.35. Враховуючи наведене у пункті 8.35 цієї постанови, також знайшли підтвердження покликання скаржника на пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України та пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України, оскільки, суди попередніх інстанцій, зазначивши про наявність преюдиції, не дослідили зібрані у справі докази, а саме: Договір; від 01.05.2023 сертифікат №6500-23-2071; повідомлення про розірвання договору від 01.05.2023 вих.№31юр з скриншотом щодо його направлення, повідомлення про настання форс-мажорних обставин від 03.03.2022 вих. 1ФМ з скриншотом щодо його направлення.

8.36. Суд наголошує, що відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

8.37. Виходячи з наведеного, колегія суддів касаційної інстанції зазначає про те, що суд зобов`язаній дослідити та надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

8.38. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування такому відхиленню чи спростуванню, а також навести ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

8.39. Відповідно до положень статті 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

8.40. Згідно з частиною першою статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

8.41. У мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику (пункт 5 частини четвертої статті 238 ГПК України).

8.42. З огляду на викладене вище, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права (зокрема, статей 75, 86, 210, 236, 237 ГПК України), які не усунуто судом апеляційної інстанції, що мало своїм наслідком неповне з`ясування обставин цієї справи, за наведеними у справі доводами та запереченнями, ураховуючи предмет і підстави позову, предмет доказування конкретно у цій справі та характер спірних правовідносин, за наявними у справі доказами, доводами та запереченнями сторін.

8.43. Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

8.44. З огляду на викладене, доводи касаційної скарги частково знайшли своє підтвердження, наявні підстави для скасування оскаржуваних рішення суду першої інстанції і постанови суду апеляційної інстанції та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

8.45. Щодо оскарження постанови (додаткової), то слід зазначити таке.

8.45.1. Судом апеляційної інстанції 28.04.2025 у цій справі ухвалено постанову додаткову, відповідно до якої заяву Товариства задоволено та стягнуто з АТ «Укргазвидобування» на користь Товариства 50 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених Товариством у Північному апеляційному господарському суді.

8.45.2. Відповідно до частин першої та третьої статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

8.45.3. Згідно із частиною восьмою статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

8.45.4. Постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (підпункти б і в пункту 4 частини першої статті 282 ГПК України).

8.45.5. Питання розподілу судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу вирішено судом апеляційної інстанції шляхом прийняття постанови (додаткової) від 28.04.2025.

8.45.6. Відповідно до статті 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

8.45.7. Із аналізу змісту статті 244 ГПК України вбачається, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й судове рішення; додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати.

8.45.8. Вказана вище правова позиція узгоджується із висновками, викладеними, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.05.2021 у справі №905/1623/20 (пункт 9), Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №922/2665/17, від 12.01.2021 у справі №1540/4122/18, від 17.02.2021 у справі №522/17366/13-ц, від 25.03.2021 у справі №640/15192/19 та ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2024 у справі №910/9714/22.

8.45.9. Оскільки, постанова Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 підлягає скасуванню, а справа №910/2237/24 - передачі на новий розгляд, з урахуванням мотивів, викладених вище, то додаткова постанова суду апеляційної інстанції від 28.04.2025 як похідне судове рішення від первісного судового акта також підлягає скасуванню.

8.45.10. Доводи касаційної скарги в частині оскарження додаткової постанови не вимагають від Верховного Суду надання мотивів їх відхилення/прийняття, оскільки, вони не впливають на: (1) висновок про скасування додаткового судового рішення [постанови (додаткової)] як похідного від постанови, щодо якої Суд за результатами касаційного оскарження дійшов висновку про її скасування та передачі справи на новий розгляд до суду першоїї інстанції; (2) кваліфікацію спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

8.46. Верховний Суд вважає не прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, з огляду на вказані вище міркування Верховного Суду, наведені у цій постанові.

8.47. Враховуючи спірний характер правовідносин сторін наведена міра обґрунтування цього судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

8.48. Учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Доводи скаржника про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм права при прийнятті оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку знайшли своє часткове підтвердження з огляду на мотиви та міркування, які викладені у розділі 8 цієї постанови.

9.2. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

9.3. В силу приписів частини четвертої статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

9.4. Ураховуючи, що суд першої інстанції допустив порушення норм права, яке не було виправлене судом апеляційної інстанції, то за таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу АТ «Укргазвидобування» задовольнити частково, оскаржувані судові рішення у справі скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

9.5. Під час нового розгляду суду слід звернути увагу на викладене у розділі 8 цієї постанови, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, перевірити доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.

10. Судові витрати

10.1. Розподіл судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, та новий розподіл судових витрат не здійснюється, адже Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує оскаржувані судові рішення та передає справу на новий розгляд до суду першої інстанції, тому за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання, зокрема, щодо розподілу судового збору.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 310, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2025, постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 у справі №910/2237/24 скасувати.

3. Справу №910/2237/24 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов