ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"15" січня 2026 р. Справа № 924/1209/25

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладія С.В., при секретарі судового засідання Гусько О.В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТАВІ - ТРАНС" с. Кольчино, Мукачівський район, Закарпатської області

до товариства з обмеженою відповідальністю Системи захисту рослин м. Хмельницький;

про стягнення 222809,65 грн.

Представники сторін:

позивач: не з`явився

відповідач: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

10.12.2025року на адресу господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТАВІ - ТРАНС" с. Кольчино, Мукачівський район, Закарпатської області до товариства з обмеженою відповідальністю Системи захисту рослин м. Хмельницький про стягнення 222809,65 грн., з яких 208566,77 грн. основного боргу, 11817,68 грн. додаткових витрат, 2425,20 грн. штрафних санкцій.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 15.12.2025р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 15.01.2026р.

18.12.2025р. позивач через електронний суд на адресу суду подав клопотання про закриття провадження у в зв`язку з тим, що заборгованість у сумі 222809,65 грн. відповідачем повністю сплачена, на підтвердження чого надав суду платіжну інструкцію №1622 від 18.12.2025р. на суму 222809,65 грн., з якої вбачається, що заборгованість відповідачем сплачена, тобто після подання позову до суду. Крім того, просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу.

22.12.2025р. відповідач через електронний суду на адресу суду надіслав відзив на позов в кому повідомив, що з позивачем розрахувався повністю в сумі 222809,65 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №1622 від 18.12.2025р., а тому вважає, що між сторонами відсутній предмет спору та просить закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору зазначає, що у зв`язку із закриттям провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України витрати позивача по сплаті судового збору відповідач не зобов`язаний відшкодовувати позивачу, оскільки позивач має право на повернення йому судового збору з державного бюджету України у разі подання відповідного клопотання.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, відповідач вважає, що з урахуванням предмету спору, ціни позову, обставин справи та наявних доказів в матеріалах справи № 924/1209/25, а також заходів, які вживали сторони для врегулювання спору в досудовому порядку така справа є незначної складності, яка передбачає необхідність мінімальної кількісті часу на складення відповідного процесуального документу (позовної заяви) для кваліфікованого юриста.

Вважає, що матеріали справи не містять доказової бази (письмових, речових доказів), які отримувались з допомогою адвоката шляхом подачі відповідних адвокатських запитів; не містять відомостей про участь адвоката в досудовому врегулюванню спору; не містить відомостей про участь адвоката у арифметичних розрахунках ціни позову, оскільки ціна позову складається з вартості наданих послуг.

Також вважає, що витрати на правову допомогу є непропорційними щодо ціни позову, складності справи та залученості адвоката позивача для врегулювання справи.

Вказує, що ч. 3 ст. 126 ГПКУ визначено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зауважує, що з акту приймання передачі наданих послуг від 10.03.2025 року до договору про надання правничої допомоги б/н від 28.01.2025 року, вбачається, що послуги, які надавались детально не розписані та є необґрунтованими.

Зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи із конкретних обставин справи.

Вважає, що витрати позивача на правову допомогу не підлягають відшкодуванню в цілому, оскільки справа № 924/1209/25 підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

08.01.2026р. представник позивача через електронний суд на адресу суду надіслав клопотання в якому просить розгляд справи проводити без участі позивача.

14.01.2026р. представник відповідача через електронний суд на адресу суду надіслав клопотання в якому просить розгляд справи проводити без участі позивача.

Щодо суті спору.

Враховуючи те, що заборгованість в сумі 222809,65 грн. сплачена відповідачем, суд вважає, що між сторонами відсутні спірні правовідносини у зв`язку із погашенням суми боргу, що підтверджується що підтверджується платіжною інструкцією №1622 від 18.12.2025р. на суму 222809,65 грн..

Згідно із п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, суд вважає, що провадження у справі щодо стягнення 222809,65 грн. підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Щодо стягнення витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

При цьому, позивач не позбавлений права звернутись до суду із клопотанням про повернення сплаченого судового збору у зв`язку із закриттям провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Щодо стягнення 18300,00 грн. витрат на правничу допомогу судом враховується.

В якості доказів, що підтверджують надання правової допомоги до матеріалів справи додано: копію Договору про надання правничої допомоги від 01.12.2025, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «ВІТАВІ ТРАНС» (Клієнт) та адвокатським бюро «Лози» (Адвокат); акт №4 приймання передачі наданих послуг від 04.12.2025; квитанцією до прибуткового касового ордера №01-12 від 04.12.2025р. на суму 17300,00 грн.; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 507 від 16.05.2008.

Згідно з умовами договору про надання правничої допомоги, за цим договором Клієнт зобов`язується від імені і за рахунок клієнта здійснити наступні дії: надати правову допомогу у спорі, що виник з ТОВ Системи захисту рослин». З цією метою: 1. Здійснити огляд, дослідження, аналіз та попередню правову оцінку доказів за їх місцезнаходженням (5 год.). 2. Провести заходи досудового врегулювання спору, шляхом проведення переговорів на предмет безспірного повернення боргу (0,5 год.). 3 провести арифметичні розрахунки (1 год.) 4. Здійснити аналіз судової практики (2 год.). 5. Підготувати пакет документів, необхідний для звернення до суду, підготувати позовну заяву (14 год.). 6. Вчинити інші дії необхідні для розгляду справи та її повного юридичного супроводу (5 год.) (п. 1.1 договору).

Згідно п. 1.2 договору дії вчиняються на таких умовах: і в наступному порядку: за участю чи без особистої участі адвоката в судових засіданнях.

Згідно з умовами пункту 2.1 договору, за здійснення дій, що визначені у п. 1.1 цього договору, Клієнт сплачує Адвокату винагороду в розмірі 17300,00 грн.

Відповідно до п. 2.2 договору розрахунок здійснюється в наступному порядку: кошти у вказаній в п. 2.2 сумі сплачуються адвокату в момент передачі клієнту підготовленої позовної заяви.

Згідно з актом №4 приймання передачі наданих послуг, вартість робіт становить 17300,00 грн. У акті вказано, що Адвокат надав, а Клієнт прийняв наступні послуги: огляд, вивчення, аналіз та попередню правову оцінку документів та ін. доказів за їх місцезнаходженням (5 год.). Проведення заходів досудового врегулювання спору, шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу (0,20 год.). Здійснення арифметичних розрахунків (0,45 год.). Аналіз судової практики (2 год.). Підготовка пакету документів, необхідних для звернення до суду, підготовка позовної заяви (14,40 год.). Вчинення інших дій необхідних для розгляду справи та її повного юридичного супроводу (5 год.).

ТОВ «ВІТАВІ - Транс» виконало свої зобов`язання перед Адвокатським бюро «Лози» та сплатило визначену умовами Договору про надання правничої допомоги вартість послуги. Вказана обставина підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №01-12 від 04.12.2025р. на суму 17300,00 грн.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.126 ГПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 статті 126 ГПК України, унормовано, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч.4-6 ст.126 ГПК розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

·1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

·2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

·3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

·4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Суд звертає увагу на позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, наведену в постанові від 03.10.19р. у справі № 922/445/19, про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Натомість лише щодо розподілу витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 ГПК України).

Так, відповідач вважає неспівмірним заявлений розмір витрат на правову допомогу. Просить відмовити у задоволенні клопотання позивача про стягнення витрат на правову допомогу 18300,00 грн.

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" рахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідач у клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, заперечив проти витрат на правову допомогу, з посиланням на те, що з урахуванням предмету спору, ціни позову, обставин справи та наявних доказів в матеріалах справи № 924/1209/25, а також заходів, які вживали сторони для врегулювання спору в досудовому порядку є незначної складності, яка передбачає необхідність мінімальної кількісті часу на складення відповідного процесуального документу (позовної заяви) для кваліфікованого юриста. Також зазначає, що матеріали справи не містять доказової бази (письмових, речових доказів), які отримувались з допомогою адвоката шляхом подачі відповідних адвокатських запитів; не містять відомостей про участь адвоката в досудовому врегулюванню спору; не містить відомостей про участь адвоката у арифметичних розрахунках ціни позову, оскільки ціна позову складається з вартості наданих послуг. Крім того, зазначає, що витрати на правову допомогу є непропорційними щодо ціни позову, складності справи та залученості адвоката позивача для врегулювання справи.

Вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу в даному випадку є завищеним, а тому, просить в стяненні витрат на правничу допомогу відмовити.

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями статті 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

У своїй постанові від 20 листопада 2020 року № 910/13071/19, Верховний Суд звертає увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Однак, на думку суду, витрати на правничу допомогу у розмірі 18300 грн. у даній справі не є співмірним із складністю справи, ціною позову, з часом витраченими на виконання робіт та з обсягом наданих робіт, виною відповідача у даній справі.

При цьому вказана справа є типовою, має не складний предмет спору, окрім суми позову.

Даний спір є спором незначної складності, відноситься до категорії спорів, що виникають у зв`язку із неналежним виконанням договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Крім того, спірні правовідносини регулюється нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України. Відповідно, великої кількості законів і підзаконних нормативно - правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини також не передбачають.

Правилами статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Таке ж правило міститься у частині 1 статті 74 ГПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Всупереч наведеним процесуальним правилам заявник не навів суду жодних обґрунтувань, які однак є обов`язковими за таких умов.

За таких обставин, враховуючи принцип диспозитивності, принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та принцип змагальності сторін, суд зауважує, що обов`язок обґрунтування недобросовісності дій сторони (у даному випадку дій позивача) покладено на іншу сторону (відповідача), а не на суд.

Отже, при здійсненні розподілу витрат судом надано правову оцінку обґрунтованості заявлених витрат з врахуванням критеріїв: пов`язаності витрати з розглядом справи; обґрунтованості та пропорційним їх розміру до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

З огляду на такі обставини суд вважає за можливе застосувати положення частини 5 статті 129 ГПК України та врахувати під час вирішення питання про розподіл судових витрат наведені вище обставини. На думку суду заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу не є в повній мірі обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Оцінюючи витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат, також те, що відповідач погасив заборгованість повністю, суд робить висновок про те, що обґрунтованим, розумним, справедливим та співрозмірним у даному випадку є призначення позивачу 4000 грн. 00 коп. компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Окрім того, суд зазначає, що розподіляючи витрати за послуги адвоката останній вказує, що наявні в матеріалах справи докази понесення судових витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі за рахунок іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Адвокат та Клієнт, керуючись принципом вільного волевиявлення щодо укладення договору про надання правової допомоги, вправі погодити між собою розмір та вартість такої допомоги. Клієнт має право погодитись або не погодитися із запропонованими тарифами (вартістю послуг) зважаючи на свої фінансові можливості. У разі ж погодження та підписання відповідного договору - клієнт оплачує вартість послуг адвоката за результатами їх надання та підтвердження.

Проте, інший учасник у справі, на якого просить Клієнт покласти понесені ним витрати на правову допомогу - не зобов`язаний повністю за свій рахунок відшкодовувати усю суму заявлених витрат на правову допомогу. Як вказано вище, при визначенні суми до відшкодування суд має виходити з критерію розумності їх розміру, з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

За таких обставин, надаючи оцінку заявлених до стягнення витрат позивача на оплату послуг адвоката у справі, суд зробив висновок про часткове покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката.

Керуючись ст. 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №924/1209/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТАВІ - ТРАНС" с. Кольчино, Мукачівський район, Закарпатської області до товариства з обмеженою відповідальністю Системи захисту рослин м. Хмельницький про стягнення 222809,65 грн. закрити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Системи захисту рослин (м. Хмельницький, вул. Тернопільська,19, офіс. 3, код 44341764) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТАВІ - ТРАНС" (с. Кольчино, Мукачівський район, Закарпатської області, вул. Спортивна,10, корп. Б, код 38236409) 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 коп.) витрат на правничу допомогу.

Наказ видати після набрання ухвали законної сили.

Ухвала набирає чинності 15.01.2026р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня виготовлення повного тексту.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 19.01.2026р.

Суддя С.В. Гладій

Відрук. 3 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (електронний суд)

3 - відповідачу (електронний суд)