ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2026 м. Полтава Справа № 917/2016/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Байдуж Ю.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116;

до Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської селищної ради, вул. Незалежності 117, селище Диканька, Полтавський район, Полтавська область, 38500;

про стягнення 337 544,90 грн,

без повідомлення (виклику) учасників справи,

ухвалив рішення про наступне:

1. СУТЬ СПОРУ.

1.1. Предметом даного спору є стягнення заборгованості з Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської селищної ради (відповідач по справі), що виникла за постачання природного газу, отриманого відповідачем від Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (позивач у справі).

2. ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

2.1. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» та Відділом освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської селищної ради, ЕІС-код 56XS000183JKQ00Z, укладено Договір постачання природного газу від 09.12.2024 № 15-8349/24-БО-Т (надалі Договір), строком дії з 01.01.2025 до 30.04.2025 (включно) (преамбула та п. 13.1. Договору).

2.2. Предметом цього Договору є постачання Постачальником (позивачем у справі) Споживачеві (відповідачу у справі) природного газу за ДК 021:2015 код 09120000-6 «Газове паливо» (природний газ) для своїх власних потреб, в кількості 253,15 тис куб. м, в січні-квітні 2025 року за ціною 16 390 грн з ПДВ за 1000 куб. м. з ПДВ та з урахуванням тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (163,89 грн з ПДВ за 1000 куб. м). За що відповідач зобов`язаний здійснити розрахунок з позивачем на умовах цього Договору (п. 1.1., 1.2., 2.1., 4.1 Договору).

Загальна вартість цього Договору складає 4 190 617,25 грн з ПДВ(п. 4.3. Договору).

2.3. Також 22.01.2025 між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до Договору, якою внесено зміни в обсяги поставки природного газу, його ціну та загальну вартість Договору.

Так вказаною додатковою угодою внесено зміни в п. 2.1. Договору, зокрема погоджено обсяги постачання природного газу в кількості 245,746 тис. куб. м, в тому числі:

січень 2025 року 96,163 тис. куб. м;

лютий 2025 року 77,67 тис. куб. м;

березень 2025 року 64,652 тис. куб. м;

квітень 2025 року 7,261 тис. куб. м.

Ціну природного газу за 1000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, погоджено у розмірі 17 052,60 грн (п. 4.1. Договору в редакції додаткової угоди).

У зв`язку з цим загальна вартість Договору на дату укладення склала 4 190 608,24 грн з ПДВ (п. 4.3. Договору в редакції додаткової угоди).

2.4. Крім цього, у Договорі сторони узгодили, зокрема, наступне:

- постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти і оплатити цей газ на умовах цього договору (п. 1.1 Договору);

- в будь-якому випадку обсяг, визначений в акті приймання-передачі природного газу, оформленого відповідно до п. 3.5. цього Договору, вважається фактично використаним за цим Договором обсягом природного газу (п. 2.4. Договору);

- приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.5 Договору);

- Споживач зобов`язується надати Постачальнику не пізніше 5-го (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між Оператором(ами) ГРМ та/або Оператором ГТС та Споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку Споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ (п. 3.5.1 Договору);

- на підставі отриманих від Споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів Споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС Постачальник готує та надає Споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі також - акт), підписані уповноваженим представником Постачальника (п. 3.5.2 Договору);

- Споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання (п. 3.5.3 Договору);

- у випадку неповернення Споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від Споживача відповідно до підпункту 3.5.1 цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів Споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність Споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього Договору (п. 3.5.4 Договору);

- оплата за природний газ за розрахунковий період (місяць) здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється Споживачем до 15 числа (включно) місяця наступного за місяцем в якому Споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання - передачі, фактична вартість використаного Споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 п. 3.5 цього Договору (п. 5.1 Договору);

- у разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього Договору, Споживач зобов`язується сплатити Постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п. 7.2 Договору).

2.5. За наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу позивач передав, а відповідач прийняв природний газ:

у січні 2025 року: 88,323 тис. куб. м на суму 1 506 136,48 грн;

у лютому 2025 року: 97,229 тис. куб. м на суму 1 658 006,90 грн;

у березні 2025 року: 66 477 тис. куб. м на суму 1 133 605,45 грн;

у квітні 2025 року: 17, 985 тис. куб. м на суму 306 690,95 грн.

Всього: 270,014 тис. куб. м на загальну суму 4 604 439,78 грн.

Вказані акти приймання-передачі природного газу підписані лише позивачем та скріплені його печаткою.

2.6. Згідно наданого позивачем реєстру документів за період з 09.12.2024 по 23.09.2025 відповідач сплатив позивачу за природний газ, поставлений по Договору, 4 008 320,66 грн.

Також листом № 139/01-20 від 17.02.2025 відповідач просив позивача переплату по договору від 09.10.2024 № 15-7349/24-БО-Т в сумі 289 428,17 грн, що склалася станом на 01.01.2025, зарахувати в оплату по договору від 09.12.2024 № 15-8349/24-БО-Т.

Таким чином, за природний газ поставлений у спірному періоді, відповідач сплатив позивачу 4 297 748,83 грн. За підрахунками позивача, заборгованість відповідача склала 306 690,95 грн.

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА. ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ ПОЗИВАЧА.

3.1. Позивач просить стягнути з відповідача борг у загальній сумі 337 544,90 грн, що включає в себе 306 690,95 грн основного боргу, 28 131,54 грн пені, 2722,41 грн три відсотки річних.

3.2. Такі вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі Договору передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 4 604 439,78 грн, проте, відповідач розрахувався з ним частково, на суму 4 297 748,83 грн. В результаті чого утворилась заборгованість за Договором в сумі 306 690,95 грн.

3.3. Враховуючи прострочення відповідачем оплати наданих послуг, станом на дату звернення до суду з позовною заявою позивачем нараховано за період з 17.06.2025 по 02.10.2025 пеню на суму 28 131,45 грн та 2722,41 грн 3% річних.

3.4. Юридичними підставами позову позивач зазначає статті 530, 610, 611 та 625 ЦК України.

3.5. Фактичними підставами позову є бездіяльність відповідача в частині здійснення розрахунків за поставлений газ.

4. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧА. ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ ВІДПОВІДАЧА.

4.1. Відповідач заперечень на позов не надав.

5. ІНШІ ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

5.1. Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 04.11.2025 з урахуванням малозначності цієї справи в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України, справу визнано малозначною, відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи без повідомлення сторін, відповідачу встановлено строк для подання відзиву та заперечень, позивачу відповіді на відзив.

5.2. Сторони справи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суду не надали.

5.3. Згідно довідок про доставку електронного листа, сторони отримали ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі в електронному вигляді 06.11.2025 о 18:20 год.

5.4. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, тому справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

5.5. У зв`язку з перебуванням судді у відпустці, рішення ухвалено в перший робочий день після закінчення відпуски.

6. ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

6.1. З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

- чи є правовідносини, що є предметом даного спору, такими, що виникли з договору постачання природного газу ?

- якщо ні, яка правова природа відносин, що склалися між сторонами даного спору та який закон має бути застосований судом для правильного вирішення даного спору судом?

6.2. У відповідності до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно позивач має довести наявність обставин, що дають ствердну відповідь на ключові питання, а відповідач - негативну.

7. ВИСНОВОК СУДУ ПРО ВІДСУТНІСТЬ МІЖ СТОРОНАМИ ДОГОВІРНИХ ВІДНОСИН

7.1. Дослідивши обставини даної справи господарський суд переконаний, що правовідносин, які склалися між сторонами спору, врегульовані укладеним між ними Договором лише в частині постачання природного газу позивачем обсягом 245,746 тис. куб. м на загальну суму, що складає 3 492 173,53 грн з ПДВ ( п. 2.3. цього Рішення).

Втім, відносини, що виникли в результаті постачання позивачем природного газу в обсязі більшому, ніж 245,746 тис. куб. м є позадоговірними такими, що виникли без належних на те правових підстав, а отже кондикційними.

7.2. Правові засади функціонування ринку природного газу врегульовано Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газотранспортної системи за іншими нормативно-правовими актами.

Так, постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.

Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу (ст. 12 ЗУ «Про ринок природного газу»).

7.3. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 626, 628, 629 Цивільного кодексу України).

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651 ЦК України)

7.4. Відповідно до обставин справи, сторони спору, а також укладеного між ними Договору, узгодили поставку природного газу обсягом 245,746 тис. куб. м на суму, що складає 4 190 608,24 грн з ПДВ.

У Договорі відповідач підтвердив, що замовлені ним обсяги природного газу повністю покривають його потреби у відповідному розрахунковому періоді (п. 2.2.).

7.5. Як вбачається з умов Договору, оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:

- 70 % вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється Споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період (п. 5.1. Договору).

7.6. Відповідно до обставин справи, у січні-квітні 2025 року позивач поставив відповідачу природній газ в обсязі 270,014 тис. куб. м. Дані обставини відповідач не заперечує.

При цьому, як зазначено вище, Договором погоджено поставку природного газу лише на 245,746 тис. куб. м вартістю 4 190 608,24 грн.

Відповідач оплатив поставлений йому природний газ на загальну суму 4 297 748,83 грн (п. 2.6. Рішення).

Враховуючи зазначене, договірні відносини між сторонами з приводу постачання газу вичерпані, шляхом його виконання.

7.7. У свою чергу, з обставин справи вбачається, що за період з 01.01.2025 по 30.04.2025 обсяг природного газу, використаний відповідачем, становить 270,014 тис. куб. м. Факт постачання природного газу у зазначеному обсязі та його використання відповідачем не заперечується.

7.8. Отже, використання природного газу обсягом 24,268 тис. куб. м відповідачем відбувалося в позадоговірному порядку (270,014 тис. м куб. - 245,746 тис. куб. м), тобто не було врегульовано між сторонами Договором.

8. ВИСНОВОК СУДУ ПРО НАЯВНІСТЬ МІЖ СТОРОНАМИ СПОРУ КОНДИКЦІЙНИХ ВІДНОСИН

8.1. Враховуючи те, що позивач просить стягнути заборгованість за постачання природного газу відповідачу на підставі Договору, але суд переконаний, що відносини з постачання природного газу між сторонами відбувалися в позадоговірному порядку, зазначене не свідчить про відсутність правових підстав для стягнення вартості поставленого природного газу з відповідача.

Протилежні висновки суперечили б загальним засадам цивільного законодавства, визначеним ст. 3 Цивільного кодексу України та принципу недопустимості зловживання правом, закріпленому у статті 13 Цивільного кодексу України, та порушувало б баланс інтересів сторін.

Тому що, використавши отриманий природний газ від позивача, відповідач не може уникнути зобов`язання компенсувати його вартість, навіть якщо постачання відбулося поза межами договірних відносин.

8.2. За наведених обставин, з метою врегулювання спору між сторонами, суд має визначити правову природу відносин між сторонами та визначити закон, який підлягає до застосування для їх належного врегулювання.

8.3. Крім того, слід зазначити, що незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо обставин спірних правовідносин між ними.

Суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17).

8.4. За загальним правилом, принцип «jura novit curia» («суд знає закони») застосовується у тому випадку, коли позивач обґрунтовує свій позов саме такими обставинами, проте помилково посилається на певні норми права. Водночас застосування судом принципу «jura novit curia»(«суд знає закони») не є безмежним.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Гусєв проти України» від 14.01.2021 (скарга № 25531/12) було констатовано порушення права на справедливий суд через зміну судом правової кваліфікації позову, що призвело до відмови в його задоволенні. Європейський суд з прав людини вказав на відсутність чітких підстав для зміни правової кваліфікації позову апеляційним судом. До того ж внаслідок перекваліфікації в позові було відмовлено. Заявнику безпідставно не надали можливості подати відповідні докази та аргументи з огляду на зміну правової кваліфікації. Такі дії суду суперечать вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо: справедливості цивільного провадження; принципу змагальності судового процесу.

8.5. При цьому, суд враховує, що принцип jura novit curia, з одного боку, підлягає безумовному застосуванню: суд зобов`язаний застосувати правильні норми права, перекваліфікувавши позов, незалежно від посилань позивача.

З іншого боку, перекваліфіковуючи позов за цим принципом, суд може порушити право на справедливий суд як щодо відповідача, так і щодо позивача. У таких умовах слід зважати на принцип змагальності та рівності сторін. Сторін не можна позбавляти права на аргументування своєї позиції в умовах нової кваліфікації (питання можливості самостійної перекваліфікації правовідносин, що виникли у спорі, ВС досліджував у справі № 917/1297/23 у Постанові від 20.11.2024).

8.6. Розглядаючи даний спір, суд виходить з того, що відповідач визнає фактичні обставини справи в повному обсязі, що переконує суд у необхідності перекваліфікації правовідносин, що виникли між сторонами, для подальшого вирішення цього спору з дотриманням принципу змагальності, загальних засад цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України) та балансу інтересів сторін.

8.7. Так, у зв`язку з повним виконанням Договору та тим, що укладення будь-якого іншого договору постачання природного газу у вказаний період судом не встановлено, суд приходить до висновку про те що, позивач не мав правових підстав для подальшого постачання природного газу обсягом 26,631 тис м. куб відповідачу, а відповідач відповідно не мав правових підстав для використання даного обсягу природного газу. Що суперечить положенню про те, що постачання природного газу здійснюється на підставі договору (п. 7.2. цього Рішення).

8.8. А отже, суд кваліфікує такі спірні правовідносини як кондикційні, - ті які мають вирішуватися відповідно до положень статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України, що регулюють набуття та збереження майна без достатньої правової підстави, повернення безпідставно набутого майна.

8.9. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, наслідком події; застосовуються також до вимог, зокрема, про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст.1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

8.10. Аналіз ст.1212 ЦК дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17).

8.11. При цьому, відсутність правової підстави слід розуміти, як перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

8.12. Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Втім, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадання достатньої правової підстави (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17, постанові Верховного Суду від 13 листопада 2024 року у справі № 911/2593/23).

8.13. Так, надаючи правову кваліфікацію правовідносинам у даному спорі, суд враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 13.11.2024 у справі № 911/2593/23, а також у постанові від 20.11.2024 у справі № 917/1297/23. У зазначених справах предметом спору було стягнення постачальником заборгованості за природний газ, постачання якого здійснювалося поза межами договірних правовідносин.

Верховний Суд зауважив, що за умови відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів того, що у споживача були правові підстави на відбір газу у спірний період, правомірним є висновок про відсутність у такої особи правових підстав для відбору газу з газотранспортної системи, що передбачає безпідставність здійснення відбору природного газу, що належав постачальнику.

9. ВИСНОВОК СУДУ ПРО НАЯВНІСТЬ ПІДСТАВ ПРО ЗАДОВОЛЕННЯ ПОЗОВУ В ЧАСТИНІ СТЯГНЕННЯ ЗАБОРГОВАНОСТІ

9.1. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ст. 1213 ЦК України).

9.2. Так, з огляду на обставини справи, з яких вбачається, що безпідставно набутим майном у даному випадку є природний газ в обсязі 24,268 тис. м. куб, що є речовиною, яка споживається в момент її отримання, зазначене майно не може бути повернуте в натурі.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд (у складі колегії суддів, яка входить до Корпоративної палати) у постанові від 23.07.2024 у справі № 924/738/23, в якій вирішувалися подібні правовідносини (безпідставного набуття майна природного газу).

При цьому, погоджуючись з висновками апеляційного суду, Верховний Суд у цій справі (№ 924/738/23) зазначив, що розмір відшкодування вартості майна визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Тобто береться до уваги ринкова вартість майна на момент подання позову, яка далі може бути переглянута на момент прийняття судом рішення.

Отже, у разі неможливості повернути майно в натурі, відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, відшкодуванню підлягає його вартість, яка визначається за ринковою вартістю на момент розгляду справи про повернення майна.

9.3. Так, Позивач у позові просить стягнути заборгованість за природний газ в сумі 306 690,95 грн, з розрахунку вартості за природний газ, що визначена Договором.

9.4. Проте, суд не погоджується з таким розрахунком, оскільки, по-перше, судом не встановлено у даній справі наявність договірних відносин на поставку газу понад обсягом, за який утворилася заборгованість; по-друге, у зв`язку з невідповідністю такого розрахунку приписам ч. 2 ст. 1213 ЦК України, за якими вартість безпідставно набутого майна визначається на момент розгляду судом справи.

9.5. Разом з тим, відповідно до інформації щодо ціни природного газу станом на 18.01.2026 (найближча дата до дати постановлення рішення у цій справі), оприлюдненої на сайті Української енергетичної біржі, середньозважена ціна природного газу становить 25 640,39 грн з податком на додану вартість (надалі - ПДВ) за тис. м3 (https://ueex.com.ua/exchange-quotations/natural-gas/standardized-products), що не відповідає ціні наведеній у рахунку Позивача.

9.6. Здійснивши розрахунок вартості безпідставно отриманого відповідачем природного газу, судом встановлено, що вартість природного газу в обсязі 24,268 тис. м. куб, яка підлягає відшкодуванню, становить 622 240,98 грн (25 640,39 грн - ціна газу за тис. м3 з ПДВ х 24,268 тис. м куб. - обсяг газу) з ПДВ.

Правильність такого розрахунку констатовано Верховним Судом у Постанові від 23 липня 2024 року у справі № 924/738/23, де Верховний Суд переглядав справу у подібних правовідносинах.

9.7. Втім, у позовних вимогах позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за природний газ в сумі 306 690,95 грн.

Таким чином, виходячи з принципу диспозитивності, який полягає зокрема в розгляді спору судом в межах заявлених позивачем позовних вимог та наведених норм законодавства, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення основного боргу заявленого в позовних вимогах позивачем - 306 690,95 грн.

10. ВИСНОВОК СУДУ ЩОДО ПРАВОВИХ ПІДСТАВ ДЛЯ СТЯГНЕННЯ ПЕНІ ТА 3% РІЧНИХ.

10.1. Виходячи з обставин даної справи, суд переконаний, що при вирішення даного спору відсутні правові підстави для застосування Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», яким передбачено нарахування пені особі, яка прострочила виконання грошового зобов`язання, так само як і відсутні правові підстави для нарахування 3% річних та інфляційних, передбачених ст. 625 ЦК України.

А тому відсутні й підстави для задоволення позову у цій частині.

10.2. Так, особливості господарсько-правової відповідальності визначені Господарським кодексом України. Зокрема, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ст. 216 ГПК України).

10.3. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша та друга статті 217ГК України).

10.4. За частиною першою статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

10.5. Господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

10.6. Так, позивач вказує, що відповідачу нараховано пеню в сумі 28 131,54 грн у відповідності до ст. 1, ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», відповідно до яких встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Така ж міра відповідальності була встановлена укладеним між сторонами Договором, який було вичерпано шляхом його повного виконання сторонами.

10.7. Разом з тим, Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» покликаний регулювати договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Тобто, мета цього закону полягає у законодавчому врегулювання відносин, що склалися між сторонами, які випливають з договорів.

10.8. Враховуючи те, що у цій справі встановлено, що відносини, які спричинили виникнення у відповідача зобов`язання по сплаті вартості отриманого природного газу є позадоговірними, суд вважає, що у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в сумі 28 131,54 грн слід відмовити.

10.9. При розгляді питання про правові підстави для нарахування відповідачу 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України, суд виходить з наступного.

10.10. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц).

10.11. Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Водночас, як зазначено в пункті 91 постанови Велика Палата Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22 (провадження № 12- 45гс23) (пункт 91 постанови) зробила правовий висновок, що норма частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України регулює відносини, коли у боржника існує обов`язок, але строк його виконання не встановлений, тоді такий обов`язок боржник має виконати у семиденний строк від дня пред`явлення кредитором йому вимоги. Ця норма зазвичай застосовується у договірних відносинах, коли сторони в договорі встановлюють певний обов`язок, але не визначають строк його виконання. У такому випадку кредитор, направляючи вимогу боржнику, повідомляє про готовність прийняти виконання від боржника.

10.12. Проте у статті 1212 ЦК України врегульовані недоговірні відносини, коли особа набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). З моменту безпідставного набуття такого майна або з моменту, коли підстава його набуття відпала, утримання особою такого майна є неправомірним. Тому зобов`язання з повернення потерпілому такого майна особа повинна виконати відразу після його безпідставного набуття або відпадіння підстави набуття цього майна (п.92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22 (провадження № 12-45гс23)).

Норма частини другої статті 530 ЦК України до недоговірних зобов`язань з повернення безпідставно набутого майна згідно зі статтею 1212 ЦК України не застосовується (п. 93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22 (провадження № 12-45гс23)).

10.13. Отже, обов`язок сплатити вартість природного газу в сумі 306 690,95 грн, який було спожито відповідачем поза межами Договору, виникає у останнього відразу після його безпідставного набуття, а не з моменту пред`явлення до нього відповідної вимоги.

Зважаючи на наведене, позивач обґрунтовано нарахував 3% річних на суму боргу 306 690,95 грн за період з 17.06.2025 по 02.10.2025.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3% річних та встановив його правильність.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення 2722,41 грн 3% річних є обґрунтованими та задовольняються судом.

10.14. За наведених обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення 306 690,95 грн основного боргу та 2722,41 грн 3% річних.

11. СУДОВІ ВИТРАТИ.

11.1. З матеріалів справи вбачається, що позивачем до відшкодування заявлено суму судових витрат, які складаються з витрат на оплату судового збору в розмірі 4050,53 грн.

11.2. Так, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є, зокрема: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (ст. 2 ГПК України).

11.3. Частиною першою статті 129 ГПК України визначено, що судові збір, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

11.4. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні з даною позовною заявою сплачено судовий збір саме в заявленій для відшкодування сумі - 4050,53 грн

11.5. Таким чином, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача у розмірі, що пропорційний задоволеним позовним вимогам та складає 3712,96 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 13, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської селищної ради (вул. Незалежності 117, селище Диканька, Полтавський район, Полтавська область, 38500; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (, вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116) 306 690,95 грн вартості безпідставно отриманого природного газу, 2722,41 грн 3% річних та 3712,96 грн витрат зі сплати судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 20.01.2026.

Суддя Юлія БАЙДУЖ