РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.01.2026Справа № 910/13172/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ГІЛЬДІЯ УКРАЇНИ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛІ ДЕО»

про стягнення 879344,32 грн

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ГІЛЬДІЯ УКРАЇНИ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛІ ДЕО» про стягнення 879344,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем порушено умови укладеного між сторонами Договору поставки №259 від 20.11.2023 в частині повної оплати поставленого товару, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 484849,68 грн. Окрім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 90025,01 грн, інфляційні втрати у розмірі 89212,36 грн та 25% річних у розмірі 215257 грн, що разом становить: 879344,32 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив. Визначено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

Вказана ухвала була отримана відповідачем 30.10.2025, що підтверджується Повідомленням про доставку процесуального документа до електронного кабінету Товариством з обмеженою відповідальністю «СОЛІ ДЕО».

Проте відповідач в установлений строк відзиву на позов не подав, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направляв.

Виходячи зі змісту статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, суд дійшов висновку, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Крім того, відповідач мав право та можливість ознайомитись з ухвалою суду 29.10.2025 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідач в установлений судом строк відзиву на позовну заяву не подав, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направив.

Положеннями ч.9 ст.165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Беручи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність достатньої кількості документів для її розгляду по суті, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

20.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна Гільдія України" (далі-постачальник) та Товариство з обмеженою відповідальністю «СОЛІ ДЕО» (далі-покупець) укладено Договір поставки №259, за умовами якого постачальник зобов`язується передавати покупцю будівельні матеріали окремими партіями за цінами, в асортименті (номенклатурі) та кількості, які погоджуються сторонами в накладних (далі - товар), а покупець зобов`язується приймати товар та оплачувати його на умовах, встановлених Договором (пункт 1.1 Договору);

Загальний об`єм товару, який продається за Договором, визначається протягом строку дії Договору з урахуванням кількості та асортименту (номенклатури) товару за всіма переданими на умовах Договору окремими партіями товару (пункт 1.2 Договору);

Відповідно до п. 2.1-2.2 Договору, ціни на товар визначаються сторонами в гривні та зазначаються у розрахункових та товарно-супровідних документах (товарна видаткова накладна), що надаються постачальником в момент передачі партії товару (пункт 2.1 Договору). У випадку здійснення покупцем 100% попередньої оплати за партію товару, за ціною на товар, встановленою постачальником на момент надходження суми оплати на поточний рахунок постачальника, при передачі сплаченої партії товару покупцю, вартість товару не змінюється.

Загальна вартість Договору визначається виходячи з цін на товар, асортименту та загальної кількості товару, проданого у відповідності з умовами Договору. Покупець зобов`язується оплачувати кожну конкуренту партію в строк, що не перевищує 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту виконання постачальником зобов`язання з поставки відповідної партії та підписання сторонами видаткових накладних (пункт 2.3-2.4 Договору).

Відповідно до п. 2.5 Договору, за погодженням сторін покупець має право проводити розрахунки (повністю або частково) готівкою через каси постачальника у встановленому законодавством порядку або проводити розрахунок в порядку повної або часткової попередньої оплати вартості товару; погашення заборгованості також може бути здійснено покупцем (тільки за попередньою письмовою згодою постачальника) шляхом зустрічної передачі товару, взаємозаліку однорідних боргових зобов`язань, видачі векселя або іншими способами, не забороненими чинним законодавством України.

Покупець при оплаті товару в платіжному документі (платіжному дорученні) повинен чітко вказувати призначення платежу, а саме: номер та дату рахунка-фактури або номер і дату видаткової накладної або номер і дату договору поставки. Сторони домовились, що при наявності у покупця заборгованості за поставлений товар, всі оплати, які здійснюються покупцем, зараховуються постачальником в рахунок погашення заборгованості з урахуванням черговості її виникнення, навіть якщо договір, за яким існує заборгованість, є відмінним від договору за яким здійснено платіж (пункт 2.6-2.7 Договору).

Сторони погодили п. 3.1-3.2 Договору, поставка товару здійснюється за попередньою письмовою заявкою покупця; відповідно до заявки постачальником оформляється та надсилається на адресу (або електронну адресу ) покупця рахунок-фактура, який є підтвердженням прийняття заявки до виконання. Постачальник зобов`язаний передати покупцю товар окремими партіями в кількості та асортименті (номенклатурі), погодженими сторонами в накладних; доставка товару проводиться згідно з Міжнародними правилами «Інкотермс» у редакції 2000 року на умовах EXW із завантаженням на транспортний засіб покупця зі складів постачальника в м. Києві по вул. Саперно-Слобідській, 57, та/або м. Вишневе, вул. Чорновола, 48, а за додатковою домовленістю сторін - на інших умовах відповідно до Міжнародних правил «Інкотермс» у редакції 2000 року.

Приймання товару здійснюється покупцем згідно з Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 №П-6, та Інструкціє про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 №П-7; при виявленні невідповідності товару за кількістю або якістю умовам Договору покупець зобов`язаний призупинити приймання товару; подальше приймання та складання актів здійснюється за участю представника постачальника, якщо постачальник не надасть письмового дозволу на самостійне продовження приймання товару покупцем (пункт 3.3 Договору).

Відповідно п.3.4-3.7 Договору, поставка товару може здійснюватися за адресами покупця лише при зазначенні цієї адреси в замовленні покупця, та за умови попереднього узгодження такої поставки з постачальником. Постачальник зобов`язаний передати покупцю партію товару протягом 5 робочих днів після підтвердження взяття заявки покупця до виконання та за умови наявності товару на складі постачальника; при відсутності товару на складі постачальника дата поставки визначається додатково за попереднім погодженням з покупцем. Плата за доставку товару нараховується постачальником окремо або за рішенням постачальника може бути включена до вартості товару. Датою поставки товару вважається дата зазначена в видатковій (товарно-транспортній) накладній.

У випадку затримки оплати товару покупець на вимогу постачальника сплачує йому суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежу, а також пеню, яка нараховується на несплачену суму за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє в період прострочення (пункт 5.3 Договору);

Сторони п. 5.4 Договору погодили, що за порушення грошових зобов`язань з оплати ціни (вартості) товару понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), покупець сплачує на користь постачальника 25% річних від суми боргу

Відповідно до п. 5.5. Договору, позовна давність зі стягнення штрафних санкцій та наслідків порушення зобов`язань, передбачених Договором, становить три роки (пункт 5.5 Договору);

Договір набуває чинності з моменту його підписання повноваженими представниками обох сторін та діє до 31.12.2024 (пункт 7.1 Договору).

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що позивачем 28.11.2023 року було виставлено рахунок на оплату по замовленню №42925 на суму 700046,85 грн, що підтверджено видатковими накладними № 4292501 від 04.12.2023 на суму 76733,47 грн та на суму 311656,69 грн, а також видатковою накладною № 4292501 від 05.12.2023 року на суму 311656,69 грн.

На виконання умов Договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар, що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін (з накладенням електронного цифрового підпису) видатковими накладними № 4292501 від 04.12.2023 на суму 311656,69 грн та на суму 76733,47 грн, а також, видатковою накладною №4292501 від 05.12.2023 року на суму 311656,69 грн. Загальна сума поставки 700046,85 грн

Відповідачем товар було сплачено у загальному розмірі 700046,85 грн, що підтверджується випискою із поточного рахунку за період з 01.12.2023 по 31.12.2023 позивача, який відкрито у АТ КБ «Приватбанк», № НОМЕР_1 .

Також, позивачем 13.02.2024 року було виставлено рахунок на оплату по замовленню №3860 на суму 734849,68 грн, що підтверджено видатковою накладною № 386001 від 20.02.2024 на суму 277893,92 грн, видатковою накладною № 386002 від 20.02.2024 на суму 381159,20 грн, видатковою накладною № 386003 від 20.02.2024 на суму 75796,56 грн.

Відповідачем товар було частково сплачено на загальному розмірі 200000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №108 від 16.01.2024 року на суму 50000,00 грн, платіжною інструкцією №157 від 02.10.2024 року на суму 50000,00 грн, платіжною інструкцією №1 від 14.01.2025 року на суму 100000,00 грн та платіжною інструкцією №23 від 30.06.2025 року на суму 50000,00 грн

Таким чином, у відповідача наявна заборгованість у розмірі 484849,68 грн.

Як вбачається з акту звірки взаємних розрахунків по стану за період січень 2023 - вересень 2025 року, за Товариством з обмеженою відповідальністю «СОЛІ ДЕО» обліковується заборгованість у розмірі 484849,68 грн.

Згідно ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 527 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Оскільки заявлена позивачем сума заборгованості підтверджена наявними доказами у матеріалах справи в повному обсязі, за відсутності у матеріалах справи доказів повної сплати вказаної заборгованості, суд приходить до висновку, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 484849,68 грн.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача стягнення пені у розмірі 90025,01 грн, інфляційних втрат у розмірі 89212,36 грн та 25% річних у розмірі 215257 грн, що разом становить: 879344,32 грн, суд зазначає наступне.

Пунктом 5.3 Договору передбачено, що у випадку затримки оплати товару Покупець на вимогу Постачальника сплачує йому суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь період простроченого платежу, а також пеню, яка нараховується на несплачену суму за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення.

А також, пунктом 5.4 Договору передбачено, що за порушення грошового зобов`язання по оплаті ціни (вартості) товару понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України Покупець сплачує на користь Постачальника 25% річних від суми боргу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Перевіривши наданий позивачем розрахунки та враховуючи межі заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня у розмірі 90025,01 грн, інфляційні втрати у розмірі 89212,36 грн та 25% річних у розмірі 215257 грн.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування викладених у позові обставин чи погашення заборгованості за Договором.

Разом з тим, з урахуванням положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на сплату судового збору покладаються на відповідача.

Щодо вимоги позивача про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7500,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч. 3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем, на підтвердження факту надання правничої допомоги до матеріалів справи додано договір №2012-1/2024 про надання правничої допомоги від 20.12.2024 року, Додаток № 1 від 06.10.2025 року до Договору №2012-1/2024 про надання правничої допомоги від 20.12.2024 року, довіреність №1 від 08.04.2025 року, платіжна інструкція №1796 від 09.10.2025 року на суму 7500,00 грн, рахунок-фактури №69 від 06.10.2025 року на суму 7500,00 грн, а також свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 15.02.2018 року.

Пунктом 2 ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката є обґрунтованими та підлягають задоволенню у розмірі 7500,00 грн.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна Гільдія України" задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛІ ДЕО» (04060, м. Київ, вул. Ясногірська буд. 16В, прим. 2, ідентифікаційний код: 42866744 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ГІЛЬДІЯ УКРАЇНИ» (03170, м. Київ, вул. Перемоги, буд. 9, офіс 1/7, ідентифікаційний код: 43362385) суму основного боргу в розмірі 484849 (чотириста вісімдесят чотири тисячі вісімсот сорок дев`ять) грн 68 коп., інфляційні витрати в розмірі 89212 (вісімдесят дев`ять тисяч двісті дванадцять) грн 36 коп., 25% річних у розмірі 215257 (двісті п`ятнадцять тисяч двісті п`ятдесят сім) грн 27 коп., пеню в розмірі 90025 (дев`яносто тисяч двадцять п`ять) грн 01 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 13190 (тринадцять тисяч сто дев`яносто) грн 17 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн.

Ї

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 20.01.2026

Суддя Я.В. Маринченко