ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
УХВАЛА

21 січня 2026 року м. Миколаїв Справа № 915/1618/25

Господарський суд Миколаївської області у складі:

судді Л.М. Ільєвої

при секретарі судового засідання І.С. Степановій

за участю представників:

від позивача не з`явився,

від відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства Перший український міжнародний банк до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в загальній сумі 62799,77 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Перший Український Міжнародний Банк звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором Кредит всеБІЗНЕС № 6 від 08.05.2024 року в розмірі 62799,77 грн., з яких 53606,30 грн. - за сумою кредиту (тіло), включаючи прострочену заборгованість за сумою кредиту в розмірі 11600,22 грн. та строкову заборгованість за сумою кредиту в розмірі 42006,08 грн., та 9193,47 грн. - простроченої заборгованості за комісією.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань як позичальником за кредитним договором Кредит всеБізнес № 6 від 08.05.2024 р. щодо повернення отриманих кредитних коштів.

Крім того позивачем зазначено, що відповідач ОСОБА_1 відмовився від статусу фізичної особи підприємця (дата запису: 25.06.2025 р., номер запису: 002004645, підстава: власне рішення). Проте, як стверджує позивач, у спірних правовідносинах він виступав як ФОП, а кредит був виданий з цільовим призначенням: на придбання основних засобів та/ або поповнення оборотного капіталу в межах видів діяльності позичальника. Відтак, на переконання позивача, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, спір між позивачем та відповідачем належить до господарської юрисдикції.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 11.11.2025 р. прийнято позовну заяву Акціонерного товариства Перший український міжнародний банк (вх. № 15650/25 від 06.11.2025 р.) до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1618/25 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 03 грудня 2025 року о 09:30.

02.12.2025 р. від представника відповідача адвоката Пузіна Д.М. через підсистему Електронний суд ЄСІТС до господарського суду надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (вх. №16836/25), в якій заявник просить внести його дані до додаткових відомостей про учасника справи для доступу до вказаної електронної справи; перевести в електронну форму процесуальні та інші документи по справі, що надійшли до суду в паперовому вигляді, а також відкласти судовий розгляд даної справи, який призначено на 03 грудня 2025 року о 09 годині 30 хвилин у зв`язку із підготуванням відзиву на позовну заяву.

03.12.2025 р. від представника позивача Курилової О.А. через підсистему Електронний суд ЄСІТС до господарського суду надійшла заява (вх. №17025/25), в якій заявник просить суд розглянути справу без участі представника позивача, при цьому зазначає, що позивач вимоги, викладені в позовній заяві, підтримує в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 03.12.2025 розгляд справи № 915/1618/25 відкладено на 21 січня 2026 року о 10:30, при цьому постановлено розгляд справи здійснити у розумний строк, понад встановлений ГПК України.

15.12.2025 від представника відповідача Пузіна Д.М. до господарського суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надійшов відзив на позовну заяву (вх. №17799/25), згідно якого позивач вважає, що позов не підлягає задоволенню. Так, представник вказує, що Типові умови кредитування в рамках кредитного договору «Кредит «всеБІЗНЕС» Воронов І.П. не підписував та з ними не ознайомлювався. Як зауважує представник, матеріали справи не містять зазначений документ, який би містив кваліфікований та удосконалений електронний підпис (ЕЦП), накладений відповідачем; надана позивачем до суду копія кредитного договору № 6 від 08.05.2024, не містить жодного кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису (ЕЦП) ані банку, ані позичальника. Як стверджує відповідач, перевіркою через офіційний сайт Центрального засвідчувального органу https://czo.gov.ua електронних підписів в даному документі не знайдено. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не було надано копію кредитного договору та Умов та правил обслуговування фізичних осіб в АТ «ПУМБ» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, які діяли на момент укладання договору та які мали би бути підписані відповідачем. На переконання відповідача, надані позивачем Умови обслуговування рахунків фізичної особи, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будьяких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Крім того, відповідач вважає, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували що відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами договору, не надано доказів щодо суми наданого кредиту та щодо зарахування кредитних коштів на платіжну карту, яка належить саме відповідачу.

Так, враховуючи викладене відповідач ставить під сумнів існування оригіналів доказів, на які посилається позивач, а саме: електронний варіант письмового доказу кредитний договір № 6 від 08.05.2024, укладений між відповідачем та АТ «Пумб» з додатками, оформлений відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»; електронний варіант письмового доказу - Типових умов кредитування в рамках кредитного договору «Кредит «всеБІЗНЕС», укладеного в системі інтернет-банкінгу Пумб DIGITAL BUSINESS Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», оформлений відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» з підписом про ознайомлення Воронова І.П. У зв`язку з чим, відповідачем у п. 1 прохальної частини відзиву заявлено клопотання щодо зобов`язання позивача АТ «ПУМБ» на підставі ч. 6 ст. 95 ЦПК України надати для дослідження під час судового розгляду оригінали електронних доказів, копії яких долучені до матеріалів справи, а саме: оригінал письмового доказу - кредитний договір № 6 від 08.05.2024, укладений між відповідачем та АТ «Пумб» з додатками, оформлений відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»; електронний варіант письмового доказу - Типові умови кредитування в рамках кредитного договору «Кредит «всеБІЗНЕС», укладеного в системі інтернет-банкінгу Пумб DIGITAL BUSINESS Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», оформлені відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» з підписом про ознайомлення Вороновим І.П

15.01.2026 від представника позивача Курилової О.А. до господарського суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надійшла відповідь на відзив (вх. №653/26), у якій позивач зазначає, що при зверненні до суду до позовної заяви додано оригінал кредитного договору - файл Dogovir_vseBusiness_6.pdf з накладеними на нього електронними підписами представника позивача та відповідача, факт підписання якого можна перевірити скориставшись будь-яким онлайн-сервісом для перевірки КЕП, наприклад https://czo.gov.ua/, протокол з якого наданий представником позивача. Також позивач звертає увагу на процедуру укладення кредитного договору «Кредит «всеБІЗНЕС», яка детально розписана в п. 3.3. Типових умов, згідно якої без ознайомлення та завантаження Типових умов неможливе укладення кредитного договору «Кредит «всеБІЗНЕС», тому посилання на начебто неознайомлення з Типовими умовами є намаганням відповідача ввести суд в оману. Крім того, як зазначає позивач, верифікація відповідача була здійснена ним в порядку, передбаченому п.п. 12, 13 додатку № 2 до Постанови НБУ № 107 від 28.07.2020 р. «Про затвердження Положення про здійснення установами фінансового моніторингу», що зокрема підтверджується долученими до позовної заяви копія паспорта відповідача та копія довідки про присвоєння РНОКПП містять підписи уповноваженого працівника позивача та відповідача із зазначенням про відповідність оригіналам підписаних сторонами копій. Також позивач звертає увагу на те, що оскільки позичальник при укладенні кредитного договору був фізичною особою підприємцем і не є споживачем в розумінні пункту 22 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів", та, відповідно до п. 1.1.7 кредитного договору «Кредит «всеБІЗНЕС» № 6 від 08.05.2024 р. кредит надавався на придбання основних засобів та/ або поповнення оборотного капіталу в межах видів діяльності позичальника, вказаний договір не можна вважати споживчім, тому наведена відповідачем законодавча база та судова практика не може бути застосована до цього спору, у зв`язку з чим підстави для задоволення вимог відповідача, висунутих у відзиві на позов, відсутні.

В судове засідання, призначене на 21.01.2026 р., представники сторін не з`явились.

Розглянувши клопотання відповідача щодо зобов`язання позивача АТ «ПУМБ» на підставі ч. 6 ст. 95 ЦПК України надати для дослідження під час судового розгляду оригінали електронних доказів, суд зазначає наступне.

Так, посилання відповідача на приписи ч. 6 ст. 95 ЦПК України в обґрунтування заявленого ним клопотання не підлягають застосуванню в даному випадку, оскільки справа № 915/1618/25 розглядається в порядку господарського судочинства за нормами Господарського процесуального кодексу України.

Наразі відповідно до ч. 1, 2 ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються у формі документів, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до ч. 5 ст. 96 ГПК України якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Статтею 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Для підтвердження достовірності походження та цілісності електронного документа може використовуватися електронна печатка. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. У разі створення електронного документа з використанням більш як одного електронного підпису та/або більш як однієї електронної печатки його створення завершується накладанням електронного підпису або електронної печатки останнім підписувачем чи створювачем електронної печатки відповідно до технології створення такого електронного документа.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

Статтею 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Відсутність кваліфікованого електронного підпису не зумовлює недостовірність певних даних в електронній формі, й відповідно, недостовірність електронного доказу. Вирішення питання достовірності такого доказу має відбуватися на загальних засадах, визначених ГПК, і відповідно до стандарту доказування "баланс ймовірностей", передбаченого ст. 79 ГПК України.

У Керівництві "Електронні докази в цивільному та адміністративному процесі", ухваленому Комітетом міністрів Ради Європи 30.01.2019 (далі - Керівництво) зазначено, що електронні (цифрові) докази можуть бути у формі тексту, відео, фотографій чи аудіозаписів. Дані можуть бути отримані за допомогою різних способів та з різних джерел, наприклад мобільних телефонів, веб-сторінок, бортових комп`ютерів або GPS-реєстраторів (у тому числі відомості, що перебувають поза контролем сторони). Електронні повідомлення (електронна пошта) є типовим прикладом електронних доказів, оскільки вони походять з електронного пристрою (комп`ютера або пристрою, схожого на комп`ютер) і містять відповідні метадані.

Важливим є дотримання принципу недискримінації при дослідженні електронних доказів, що означає, що суди не повинні відмовляти в прийнятті електронних доказів і не повинні заперечувати їх юридичну силу лише тому, що вони зібрані та / або подані в електронній формі. Суди не повинні заперечувати юридичну силу електронних доказів лише через відсутність вдосконаленого, кваліфікованого або подібного захищеного електронного підпису. Сторонам має бути дозволено подавати електронні докази в оригінальному електронному форматі без необхідності надання роздруківок (пункти 6, 7, 9 Керівництва).

Невикористання електронного підпису особами, які створили електронний доказ (лист, повідомлення, файл, аудіозапис, інші дані), не є підставою для визнання такого доказу недопустимим, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічні висновки містяться в Постановах Верховного Суду від 15.07.2022 у справі № 914/1003/21, від 13.10.2021 по справі № 923/1379/20, від 03.08.2022 по справі № 910/5408/21. До того ж, у відповідності до пункту 66 Постанови Верховного Суду від 03.08.2022 по справі № 910/5408/21 суди при розгляді справ мають дотримуватись презумпції цілісності (достовірності) електронних доказів, що означає, що доказ вважається цілісним (достовірним), поки інша сторона цього не спростує.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано до суду позовну заяву в електронній формі через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС, до якої додано файл «Dogovir_vseBusiness_6.pdf»

Судом безпосередньо було досліджено поданий позивачем електронний доказ «Dogovir_vseBusiness_6.pdf» за допомогою веб-ресурсу Центрального засвідчувального органу (за посиланням https://czo.gov.ua/verify), та встановлено факт підписання вказаного договору обома сторонами.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що оскільки твердження відповідача щодо відсутності електронних цифрових підписів на вказаному договорі не знайшло свого підтвердження, то заявлене відповідачем клопотання не підлягає задоволенню.

Разом з цим, судом встановлено необхідність надання позивачем доказів наявності у відповідача кабінету Digital, а також доказів направлення позичальнику (відповідачу) підписаного обома сторонами договору, як це передбачено умовами п. 5.5. вказаного договору; належних доказів надання банком відповідачу кредитних коштів та доказів часткового погашення відповідачем кредиту.

В ч. 1 ст. 216 ГПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги неявку сторін в судове засідання, а також необхідність витребування додаткових доказів у позивача згідно з ч. 4 ст. 74 ГПК України, господарський суд вважає за необхідне відкласти розгляд даної справи з урахуванням вищенаведених положень ГПК України.

Керуючись ст.ст. 74, 120, 202, 216, 252, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відкласти розгляд справи на 05 лютого 2026 року о 12:30. Засідання суду відбудеться у приміщенні Господарського суду Миколаївської області за адресою: м. Миколаїв, вул. Олексія Вадатурського, 14.

2. Викликати учасників справи у судове засідання.

3. Зобов`язати позивача надати до суду докази наявності у відповідача кабінету Digital, докази направлення позичальнику (відповідачу) підписаного обома сторонами договору, як це передбачено умовами п. 5.5. вказаного договору, належні докази надання банком відповідачу кредитних коштів та докази часткового погашення відповідачем кредиту.

4. Повідомити учасників справи про можливість отримання інформації по справі, що розглядається, на веб-сторінці Господарського суду Миколаївської області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://mk.arbitr.gov.ua/sud5016/.

Ухвала набирає чинності з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Ухвалу підписано 22.01.2026 року.

Суддя Л.М. Ільєва