номер провадження справи 27/162/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2026 Справа № 908/2939/25

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової Світлани Сергіївни, при секретарі судового засідання Вака В.С., розглянувши матеріали справи

за позовом: Першого Заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області (вул. Космічна, 118а, м. Запоріжжя, 69050, код ЄДРПОУ/Умовний код ) в інтересах держави в особі:

позивача: Міністерства освіти і науки України (пр. Перемоги, 10, м. Київ, 01135, ідентифікаційний номер юридичної особи 38621185)

до відповідача-1: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (вул. Центральна, буд. 6, м. Дніпро, 49000, ідентифікаційний код юридичної особи 42767945)

до відповідача-2: Державного навчального закладу Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти (вул. Виробнича, буд. 15, м. Запоріжжя, 69014, ідентифікаційний код юридичної особи 02543851)

до відповідача-3: Фізичної особи-підприємця Колесник Марини Валеріївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про визнання недійсним договір оренди нерухомого майна та зобов`язання повернути нерухоме майно

за участю

прокурора: Кузьмина А.С., заступник начальника відділу Запорізької обласної прокуратури, службове посвідчення № 083627 від 02.12.2025

представника позивача: не з`явився

представника відповідача - 1: Вовк О.В., самопредставництво, витяг з ЄДР, посвідчення № 48 від 11.08.2025

відповідачів - 2, 3: не з`явились

СУТЬ СПОРУ:

Перший заступник керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області звернувся до Господарського суду Запорізької області через систему Електронний суд з позовною заявою в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, Державного навчального закладу Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти, Фізичної особи-підприємця Колесник Марини Валеріївни про:

- визнання недійсним Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/1-3883/д від 30.03.2021, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (код 42767945), Державним навчальним закладом Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти () та Фізичною особою-підприємцем Колесник Мариною Валеріївною (РНОКПП НОМЕР_1 ), предметом якого є нежитлові приміщення № 102, № 103 площею 29,7 кв.м. та частини приміщень спільного користування № 106, № 109, № 110 площею 0,09 кв.м., загальною площею 29,79 кв.м., розміщених за адресою: м. Запоріжжя, вул. Виробнича, буд.2-Д, першого поверху п`ятиповерхової будівлі гуртожитку (літера А-5), реєстровий номер 02543851.1.ЦВБЦЛЧ012, яке перебуває на балансі державного навчального закладу Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти;

- зобов`язання Фізичну особу-підприємця Колесник Марину Валеріївну, РНОКПП НОМЕР_1 , повернути державному навчальному закладу Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти за актом приймання-передачі нерухомого майна нежитлові приміщення № 102, № 103 площею 29,7 кв.м. та частини приміщень спільного користування № 106, № 109, № 110 площею 0,09 кв.м., загальною площею 29,79 кв.м., першого поверху п`ятиповерхової будівлі гуртожитку (літера А-5), реєстровий номер 02543851.1.ЦВБЦЛЧ012, які перебувають на балансі державного навчального закладу Запорізький промисловий центр професійно_технічної освіти та знаходяться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Виробнича, буд. 2-Д.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 22.09.2025 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/2939/25 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 29.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2939/25, присвоєно справі номер провадження 27/162/25. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 29.10.2025.

01.10.2025 представником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях Вовк О.В. за допомогою підсистеми Електронний суд подана до суду заява про вступ у справу як представника.

03.10.2025 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях за допомогою підсистеми Електронний суд поданий відзив на позовну заяву, у якому останній просить суд у задоволенні позовних вимог заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України відмовити в повному обсязі.

07.10.2025 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях за допомогою підсистеми Електронний суд подано клопотання про долучення доказів надсилання відзиву на позовну заяву на адресу Фізичної особи-підприємця Колесник Марини Валеріївни.

08.10.2025 за допомогою підсистеми Електронний суд першим заступником керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області подана до суду заява в порядку ст. 166 ГПК України (відповідь на відзив Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях).

08.10.2025 за допомогою підсистеми Електронний суд першим заступником керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області подано до суду клопотання в порядку ст. 166 ГПК України

10.10.2025 Фізичною особою-підприємцем Колесник Мариною Валеріївною поданий до суду відзив на позовну заяву.

20.10.2025 Міністерством освіти і науки України за допомогою підсистеми Електронний суд подані до суду додаткові пояснення у справі, у якій останній, зокрема, просить суд здійснювати розгляд справи за відсутності представника Міністерства освіти і науки України, а також повідомити про результати розгляду позовних вимог.

26.10.2025 представником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях Вовк О.В. за допомогою підсистеми Електронний суд подано до суду клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи, у якій останній просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату в зв`язку з перебуванням на лікарняному.

28.10.2025 за допомогою підсистеми Електронний суд першим заступником керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області подана до суду заява (відповідь на відзив Фізичної особи-підприємця Колесник Марини Валеріївни).

Ухвалою суду від 29.10.2025 відкладено підготовче провадження, засідання суду призначено на 19.11.2025.

Ухвалою суду від 19.11.2025 підготовче провадження закрито, призначено справу по суті 16.12.2025.

16.12.2025 представником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях Вовк О.В. за допомогою підсистеми Електронний суд подано до суду клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи.

16.12.2025 суд розпочав розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 16.12.2025 відкладено розгляд справи по суті, засідання суду призначено на 13.01.2026.

Судове засідання 13.01.2026 проводилось за допомогою підсистеми Електронний суд та фіксацією судового засідання vkz.court.gov.ua.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, далі ГПК України, суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). За заявою будь-кого з учасників справи або за ініціативою суду повне фіксування судового засідання здійснюється за допомогою відеозаписувального технічного засобу (за наявності в суді технічної можливості та за відсутності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу).

Суддею оголошено, яка справа розглядається, склад суду, та роз`яснено учасникам справи їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

Прокурор підтримав позовні вимоги.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи містяться пояснення Міністерства освіти і науки України.

Представник відповідача-1 проти позову заперечив, на підставах викладених у відзиві та підтримав у судовому засіданні 13.01.2026 клопотання (подане через систему «Електронний суд» 12.01.2026) про закриття провадження у справі, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. Обґрунтовує наступним. На адресу Регіонального відділення Фонду державного майна України надійшла заява від орендаря, ФОП Колесник М.В., із проханням достроково припинити договір оренди №12/1-3883/д від 30.03.2021 за згодою сторін 31.12.2025 з урахуванням передбаченого законодавством терміну повідомлення. 12.12.2025 було зареєстровано також лист ДНЗ «Запорізький промисловий центр професійно технічної освіти» щодо надання згоди на дострокове припинення договору, а 17.12.2025 прийнято рішення, яким договір оренди достроково припинено. На виконання досягнутих домовленостей та керуючись вимогами чинного законодавства, 31.12.2025 між сторонами було укладено та підписано Договір про припинення Договору оренди № 12/1-3883/д від 30.03.2021. Даний правочин підписаний Регіональним відділенням ФДМУ, Державним навчальним закладом «Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти» та ФОП Колесник М.В., що свідчить про повне узгодження волі всіх учасників орендних правовідносин щодо їх припинення. Крім того, на підтвердження фактичного повернення майна з користування та звільнення приміщень, сторонами було підписано Акт повернення з оренди нерухомого визначеного майна, що належить до державної власності від 31.12.2025. Таким чином, на момент подання цього клопотання орендні правовідносини між сторонами припинені як юридично (шляхом підписання відповідного договору), так і фактично (шляхом повернення майна за Актом приймання-передачі балансоутримувачу в належному стані Дострокове припинення Договору оренди № 12/1-3883/д за згодою сторін з 31.12.2025 свідчить про те, що на момент розгляду справи оспорюваний правочин припинив свою дію, а об`єкт оренди повернуто до державної сфери управління.

13.01.2026 прокурор підтримав клопотання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання Фізичну особу-підприємця Колесник Марину Валеріївну, повернути Державному навчальному закладу Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти, за актом приймання-передачі нерухомого майна нежитлові приміщення № 102, № 103 площею 29,7 кв.м. та частини приміщень спільного користування № 106, № 109, № 110 площею 0,09 кв.м., загальною площею 29,79 кв.м., першого поверху п`ятиповерхової будівлі гуртожитку (літера А-5), реєстровий номер 02543851.1.ЦВБЦЛЧ012, які перебувають на балансі Державного навчального закладу Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти та знаходяться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Виробнича, буд.2-Д, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

13.01.2026 відповідачі - 2, 3 не з`явились в судове засідання, про час та місце судового засідання, були повідомлені належним чином.

В матеріалах справи міститься відзив відповідача-3, відповідно до якого останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Прокурор скористався своїм правом та надав відповіді на відзиви відповідача-1 та відповідача-3.

У судовому засіданні 13.01.2026, в порядку ст. 217 ГПК України суд закінчив порядок з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів ст. 218 ГПК України.

Судові дебати частина судового розгляду, що складаються з промов осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши представників сторін, дослідивши докази, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представників прокуратури та відповідача-1, суд

УСТАНОВИВ:

Досліджуючи питання наявності підстав представництва органами прокуратури інтересів держави, суд враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, зазначене конституційне положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Одночасно, організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Статтею 1 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України "Про прокуратуру" на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених цим Законом.

Згідно статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді за одночасної наявності двох елементів: порушення або загрози порушення інтересів держави та нездійснення чи неналежного здійснення захисту таких інтересів відповідним суб`єктом владних повноважень, а також у разі його відсутності.

Згідно з ч.ч. 3, 4, 5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Одним із ключових для застосування норм ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та визначення згаданого елемента є поняття «інтерес держави».

У Рішенні від 08.04.1999 № З-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

«Інтереси держави» можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

«Інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора із захисту суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 19.09.2019 у справі № 815/724/15. від 28,01.2021 у справі № 380/3398/20, від 05.10.2021 у справі №380/2266/21, від 02.12.2021 у справі № 320/10736/20 та від 23.12.2021 у справі №0440/6596/18.

Оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У матеріалах Консультативної ради європейських прокурорів зазначено, що не існує загальних міжнародних правових норм та правил стосовно завдань, функцій та організації прокурорської служби за межами сфери кримінального права. Діяльність прокурорських служб викликана потребою суспільства у належному захисті прав людини та державних інтересів. Держава має суверенне право визначати свої інституційні та правові процедури реалізації її функцій із захисту прав людини та державних інтересів, дотримання принципу верховенства права та її міжнародних зобов`язань.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін.

Водночас ЄСПЛ звертав також увагу на категорії справ, у яких підтримка прокурора не порушує справедливого балансу.

Зокрема, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» ЄСПЛ зауважив, що сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, у тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

Конституцією України кожному гарантовано право на освіту. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам (ст. 53). Пунктом 1.4 Статуту Державного навчального закладу Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти визначено, що головним завданням даного навчального закладу є забезпечення права громадян України на професійне навчання відповідно до їх покликань, інтересів і здібностей з метою задоволення потреб економіки країни у кваліфікованих і конкурентоспроможних на ринку праці робітниках, молодших спеціалістів.

Статтею 3 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» передбачено, що професійна (професійно-технічна) освіта є складовою системи освіти України. Професійна (професійно-технічна) освіта є комплексом педагогічних та організаційно-управлінських заходів, спрямованих на забезпечення оволодіння громадянами знаннями, уміннями і навичками в обраній ними галузі професійної діяльності, розвиток компетентності та професіоналізму, виховання загальної і професійної культури. Професійна (професійно-технічна) освіта здобувається у закладах професійної (професійно-технічної) освіти.

Професійне (професійно-технічне) навчання це складова професійної (професійно технічної) освіти. Професійне (професійно-технічне) навчання передбачає формування і розвиток професійних компетентностей особи, необхідних для професійної діяльності за певною професією у відповідній галузі, забезпечення її конкурентоздатності на ринку праці та мобільності, перспектив її кар`єрного зростання впродовж життя.

Професійна (професійно-технічна) освіта забезпечує здобуття громадянами професії відповідно до їх покликань, інтересів, здібностей, а також допрофесійну підготовку, перепідготовку, підвищення їх кваліфікації.

Враховуючи наведене, прокурор самостійно визначив, що у цьому випадку порушення інтересів держави полягає в незаконному, нецільовому використанні приміщення навчального закладу, загрозі збереження наявної мережі навчальних закладів та їх матеріально-технічної бази, а також забезпечення належних умов для навчання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності.

Таким чином, звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності під час вирішення суспільно значимого питання щодо припинення незаконного, нецільового використання приміщення навчального закладу, що створює загрозу збереженню його матеріально-технічної бази, та щодо повернення такого приміщення з метою подальшого використання для задоволення освітніх потреб дітей, забезпечення організації навчально-виховного процесу.

Вказані обставини свідчать про наявність підстав для застосування прокурором наданих Конституцією України і Законом України «Про прокуратуру» повноважень щодо представництва інтересів держави у суді.

При цьому прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі Міністерстава освіти і науки України з огляду на таке.

У постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову, прокурор фактично дає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави чи територіальної громади, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Шевченківською окружною прокуратурою міста Запоріжжя скеровано 27.03.2025 листа № 57-101-1581вих-25 (57-102-952-25) на адресу Міністерства освіти і науки України з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді з метою отримання інформації щодо обставин надання спірних нежитлових приміщень в оренду.

Разом з тим Міністерство освіти і науки України у листі від 11.06.2025 № 1/12286-25 вказало на те, що інформація щодо порушення умов вищезазначеного Договору оренди державного нерухомого майна та неналежного використання даного майна у Міністерстві освіти і науки України відсутня, у зву зв`язку з чим ним не ініціювались питання щодо припинення договору. При цьому, у даному листі Міністерство освіти і науки України зазначило, що погодження на укладення вищезазначеного договору ним не надавалось, а у разі залучення їх судом до участі у справі, представництво їх інтересів буде забезпечено у встановленому порядку.

Таким чином, беззаперечним є те, що Міністерство освіти і науки України з кінця березня 2025 року достеменно обізнане з тим фактом, що спірне майно передано в оренду Фізичній особі-підприємцю Колесник Марині Валеріївні з порушенням вимог ч. ч. 1, 4, 6 Закону України «Про освіту», проте жодного заходу реагування ним вжито не було.

Ураховуючи згадані вище обставини щодо обізнаності Міністерства освіти і науки України про порушення прав держави та беручи до уваги формальний характер наданих на запит Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя відповідь, можна дійти обґрунтованого висновку про те, що невжиття даним компетентними органом заходів щодо визнання недійсним Договору оренди та повернення орендованого майна балансоутримувачу шляхом пред`явлення відповідного позову має кваліфікуватися як бездіяльність цих органів.

Отже, існує визначений Конституцією України виключний випадок для представництва прокурором інтересів держави у цій справі, оскільки відповідні компетентні органи бездіють і самостійно до суду не звертаються.

На виконання зазначених норм заступником керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя і пред`явлено даний позову, листом від 12.09.2025 № 57-101-5834-57-102-952-25вих-25 повідомлено позивача Міністерство освіти і науки України про прийняття рішення щодо представництва інтересів держави шляхом пред`явлення до суду цього позову, на виконання ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» .

За висновком суду, прокурором належним чином обґрунтовані підстави представництва інтересів держави в спірних правовідносинах в особі Міністерства освіти і науки України.

З матеріалів справи вбачається, що опрацюванням інформації, оприлюдненої на сайті акредитованого майданчику ПРОЗОРРО ПРОДАЖІ «Українська універсальна біржа» встановлено, що 19.02.2021 опубліковано аукціон щодо передачі в оренду майна державної форми власності, а саме: нежитлових приміщень, які не було передано в оренду за результатами аукціону на продовження договору оренди від 20.08.2013 № 3152/д, державного нерухомого майна нежитлових приміщень №102, №103, площею 29,7 кв.м. та частини приміщень спільного користування № 106, №109, №110, площею 0,09 кв.м., загальною площею 29,79 кв.м., розміщеного за адресою: м. Запоріжжя, вул. Виробнича, буд.2-Д, першого поверху п`ятиповерхової будівлі гуртожитку (літера А-5), реєстровий номер 02543851.1.ЦВБЦЛЧ012 (далі Майно, об`єкт нерухомості), що перебуває на балансі державного навчального закладу «Запорізьке машинобудівне вище професійне училище» (лот № 80710).

В оголошенні про проведення вказаного аукціону зазначалось про те, що цільове призначення об`єкта оренди: є обмеження у використанні вказаного майна: перший тип - майно може бути використано лише за певним цільовим призначенням, встановленим відповідно до п. 29 Порядку закладів освіти, суб`єктів підприємницької діяльності, що надають освітні послуги. З приводу використання частини майна, на яке поширюються обмеження відповідно до п. 29 вказаного Порядку, з метою надання супутніх послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо самим закладами зазначено - розміщення суб`єкта господарювання, що діє на основі приватної власності і провадить господарську діяльність з медичної практики (медичний кабінет).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що гуртожиток з прибудовою інв. № 10320001 літ. А-5, А-2 загальною площею 7854,2 кв.м., розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Виробнича, буд. 2д ( реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01) належить на праві власності Міністерству освіти і науки України (далі МОН України), на підставі свідоцтва про право власності серії САВ № 570289 виданого 21.09.2007 Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради. Відповідно до технічного паспорту на гуртожиток з прибудовою інв. № 10320001 літ. А-5, А-2 загальною площею 7854,2 кв.м., розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Виробнича, буд. 2д, який знаходиться на зберіганні в ТОВ «ЗМБТІ» з`ясовано, що приміщення №102, №103 площею 29,7 кв.м. та частини приміщень спільного користування №106, №109, №110, площею 0,09 кв.м., загальною площею 29,79 кв.м. входять до складу даного об`єкту нерухомості та перебувають на 1 поверсі даної п`ятиповерхової будівлі.

Також, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено, що вищезазначений об`єкт нерухомості на підставі наказу Міністерства освіти і науки України від 26.02.2019 № 262 закріплено за Державним навчальним закладом Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти на праві господарського відання.

Вказаний навчальний заклад з 27.03.2017 на підставі наказу Міністерства освіти і науки України від № 472 «Про реорганізацію професійно-технічних закладів Запорізької області, зміну типу і назви Державного навчального закладу «Запорізьке машинобудівне вище професійне училище» перейменовано на Державний навчальний заклад «Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти».

Згідно з актом обстеження від 19.03.2013 комісії при Державного навчального закладу «Запорізьке машинобудівне вище професійне училище» приміщення медичного пункту №102, № 103 (згідно технічного паспорту), розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Виробнича, буд. 2Д у діяльності навчального закладу не використовуються протягом тривалого часу. У зв`язку з чим, вказані приміщення вирішено передати в оренду.

11.03.2021 відбувся аукціон (ідентифікатор аукціону UA PS-2021-02-19-000047-1) з передачі вищезазначених об`єктів нерухомого майна, що перебуває на балансі державного навчального закладу «Запорізьке машинобудівне вище професійне училище» (посилання на торги: https://sale.uub.com.ua/auction/UA PS-2021-02-19-000047-1/). Єдиним учасником вищезазначених торгів була фізична особа-підприємець Колесник Марина Валеріївна, РНОКПП НОМЕР_1 , яка подала цінову пропозицію та визнана переможцем торгів.

В подальшому, 30.03.2021 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (далі Орендодавець), Державним навчальним закладом «Запорізьке машинобудівне вище професійне училище» (далі Балансоутримувач) та Фізичною особою-підприємцем Колесник Мариною Валеріївною (далі - Орендар) укладено договір нерухомого майна № 12/1-3883/д (далі - Договір).

Відповідно п. 1.1 Договору, Орендодавець і Балансоутримувач передають, а орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно: нежитлові приміщення № 102, № 103 площею 29,7 кв.м. та частини приміщень спільного користування № 106, № 109, № 110 площею 0,09 кв.м., загальною площею 29,79 кв.м., розміщених за адресою: м. Запоріжжя, вул. Виробнича, буд.2-Д, першого поверху п`ятиповерхової будівлі гуртожитку (літера А-5), реєстровий номер 02543851.1.ЦВБЦЛЧ012 та перебуває на балансі Державного навчального закладу «Запорізьке машинобудівне вище професійне училище»

Відповідно до п. 6.1 Змінюваних умов Договору вартість майна визначена згідно з висновком про вартість та становить 90 061,00 грн без урахування ПДВ.

Майно, згідно п. 1.2, передається в оренду для використання згідно з пунктом 7 Умов: розміщення суб`єкта господарювання, що діє на основі приватної власності і провадить господарську діяльність з медичної практики (медичний кабінет).

Орендар вступає у строкове платне користування майном у день підписання акта приймання-передачі майна (п. 2.1 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору орендна плата становить суму , визначену у пункті 9 Умов: місячна орендна плата, визначена за результатами проведення аукціону, становить 1542,84 грн без ПДВ.

Відповідно п. 12.1, цей договір укладено на строк 5 років з дати набрання чинності цим договором. Цей договір набирає чинності в день його підписання сторонами та нотаріального посвідчення, якщо відповідно до законодавства договір підлягає нотаріальному посвідченню.

На виконання Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/1-3883/д від 30.03.2021, в той же день, між Орендарем Фізичною особою-підприємцем Колесник Мариною Валеріївною та балансоутримувачем Державним навчальним закладом Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти підписано акт приймання-передачі орендованого майна, відповідно до якого Балансоутримувач передає, а Орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно нежитлові приміщення № 102, № 103 площею 29,7 кв.м. та частини приміщень спільного користування № 106, № 109, № 110 площею 0,09 кв.м., загальною площею 29,79 кв.м., розміщених за адресою: м. Запоріжжя, вул. Виробнича, буд.2-Д, першого поверху п`ятиповерхової будівлі гуртожитку (літера А-5), реєстровий номер 02543851.1.ЦВБЦЛЧ012.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що у разі припинення Договору протягом трьох робочих днів Орендар звільняє від своїх речей Майно і повертає його відповідно до акту повернення з оренди орендованого Майна в тому стані, в якому майно перебувало на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, а у випадку, якщо Орендарем виконані невід`ємні поліпшення або проведений капітальний ремонт, то разом із такими поліпшеннями/капітальним ремонтом.

Згідно п. 4.2 Договору Балансоутримувач складає акт повернення з оренди орендованого Майна у трьох оригінальних примірниках і надає підписані балансоутримувачем примірники орендарю.

Відповідно до п. 4.3 Договору майно вважається повернутим Орендодавцю/Балансоутримувачу з моменту підписання Балансоутримувачем та Орендарем акту про повернення з оренди орендованого Майна.

08.02.2024 укладено Договір про внесення змін № 1 до Договору оренди від 30.03.2021 № 21/1-3883/д нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - Договір про внесення змін № 1).

У вказаному Договорі про внесення змін № 1 зазначено, що на підставі листа Балансоутримувача від 03.01.2024 № 07/01 сторони дійшли згоди про внесення змін до тексту Договору оренди замість слів «Запорізьке машинобудівне вище професійне училище» слід читати як «Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти». Зазначені зміни набирають чинності з моменту його підписання (08.02.2024) сторонами і є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з п. 1.3 Статуту Державного навчального закладу Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти, затвердженого наказом Міністерства і науки України від 31.07.2017 № 1099 (далі-Статуту) ДНЗ «Запорізький промисловий ЦПТО» є правонаступником майна, прав і обов`язків Державного навчального закладу «Запорізьке машинобудівне вище професійне училище».

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Державного навчального закладу Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти зазначено, що Міністерство освіти і науки України є засновником даною юридичної особи, основним видом економічної діяльності якої є 85.32 професійно-технічна освіта.

Державний навчальний заклад «Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти» є підпорядкованим Міністерству освіти і науки України державним професійно-технічним навчальним закладом третього атестаційного рівня, що здійснює первинну професійну підготовку робітників високого рівня кваліфікації з технологічно складних, наукоємних професій та підготовку за спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня «молодший спеціаліст» або робітників, діяльність яких пов`язана зі складною організацією праці, з числа випускників загальноосвітніх навчальних закладів (п. 1.1 Статуту).

Відповідно до п. 1.3 Статуту місцезнаходженням гуртожитку Державного навчального закладу «Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти» є м. Запоріжжя, вул. Виробнича, буд. 2д.

Майно Державного навчального закладу «Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти» у тому числі: навчально-виробничі, побутові, культурно-освітні, оздоровчі, спортивні будівлі та споруди, гуртожитки, комунікації, обладнання, засоби навчання, транспортні засоби та інше майно є об`єктами державної власності, що закріплюються за ним на праві оперативного управління. Функції управління майном, яке закріплено за Державного навчального закладу «Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти», контроль за ефективністю його використання і збереження здійснює Міністерство освіти і науки України (п. 7.9 Статуту).

Відповідно до п. 7.11 Статуту Державний навчальний заклад «Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти» несе відповідальність перед Міністерством освіти і науки України за збереження та використання за призначенням закріпленого за ним майна.

Відповідно до листа Міністерства освіти і науки України від 11.06.2025 № 1/12286-25 вищевказаний договір оренди укладено без погодження з органом управління державним майном Міністерства освіти і науки України.

Заступником керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя встановлено, що усупереч наведеним вимогам законодавства у п. 7.1 Договору «цільове призначення майна» зазначено для розміщення суб`єкту господарювання, що діє на основі приватної власності і проводить господарську діяльність з медичної практики (медичний кабінет). Жодних умов про можливість використання орендованого майна для навчально-виховного процесу додаткова угода не містить.

Відповідно до офіційних даних, розміщених на сайті Міністерства освіти і науки України, в Реєстрі суб`єктів освітньої діяльності не містяться жодні відомості про здійснення освітньої діяльності Фізичною особою-підприємцем Колесник Мариною Валеріївною.

Крім того, на офіційному сайті Державного навчального закладу Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти зазначено, що на виконання вимог ст. 21 Закону України «Про повну загальну середню освіту» від 16.01.2020 № 463-ІХ у даному закладі працює медичний кабінет, який забезпечує здобувачів освіти та працівників першочерговою медичною допомогою, тобто медичне обслуговування у даному навчальному закладі здійснюється медичним працівником, який входить до його штату.

Враховуючи викладене, прокурор вважає, що оспорюваний Договір, укладено з порушенням вимог ч. ч. 1, 4, 6 ст. 80 Закону України «Про освіту», оскільки за його умовами в оренду передається державне майно для використання з цільовим призначенням - для розміщення суб`єкту господарювання, що діє на основі приватної власності і проводить господарську діяльність з медичної практики (медичний кабінет), замість пов`язаним із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, що змусило прокурора звернутися з даним позовом до суду.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 204 ЦК України гарантується презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Така презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Для такого визнання з огляду на приписи статті 5 ЦК України суд має застосувати акт цивільного законодавства, чинний на момент укладення договору (такі висновки сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17).

Згідно ч. 3 ст. 228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Аналогічна норма викладена у ч. 1 ст. 208 ГК України.

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.03.2019 № 922/1391/18, ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Отже, для правильного вирішення спору необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою зі сторін і якою мірою виконано зобов`язання, а також з`ясувати наявність наміру (умислу), який означає, що сторони (сторона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є наявність наміру хоча б в однієї зі сторін щодо настання відповідних наслідків.

Аналогічні правові висновки щодо застосування вказаних норм матеріального права викладено і в постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 910/1421/16, від 15.02.2018 у справі № 911/1023/17, від 17.04.2018 у справі № 910/1424/16, від 31.05.2018 у справі № 911/639/17, від 09.07.2019 у справі № 911/1113/18, від 10.06.2021 у справі № 910/114/19, від 15.12.2021 у справі № 910/6271/17 від 13.01.2022 у справі № 908/3736/15.

До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Як констатує Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Закон України «Про освіту» регулює суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у реалізації цього права, а також визначає компетенцію державних органів та органів місцевого самоврядування у сфері освіти.

На підставі ч. 6 ст. 15 Закону України «Про освіту» заклади професійної (професійно технічної) освіти здійснюють підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації осіб за кошти державного та/або місцевих бюджетів, а також за угодами з підприємствами, установами, організаціями, окремими фізичними та/або юридичними особами.

Згідно ч. 3 ст. 22 Закон України «Про освіту» заклад освіти залежно від засновника може діяти як державний, комунальний, приватний чи корпоративний.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про освіту» заклад освіти це юридична особа публічного чи приватного права, основним видом діяльності якої є освітня діяльність.

У ст. 10 Закону України «Про освіту» зазначені невід`ємними складниками системи освіти є: дошкільна освіта, повна загальна середня освіта, позашкільна освіта, спеціалізована освіта, професійна освіта, фахова передвища освіта, вища освіта, освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта.

Як визначено ч. 1, 2, 3 ст. 78 Закону України «Про освіту» держава забезпечує асигнування на освіту в розмірі не менше ніж 7 відсотків валового внутрішнього продукту за рахунок коштів державного, місцевих бюджетів та інших джерел фінансування, не заборонених законодавством. Фінансування закладів, установ і організацій системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, а також інших джерел, не заборонених законодавством. Державні та комунальні заклади освіти мають право надавати платні освітні та інші послуги, перелік яких затверджує Кабінет Міністрів України. Засновники відповідних закладів освіти мають право затверджувати переліки платних освітніх та інших послуг, що не увійшли до переліку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

За змістом ч. 1 ст. 79 Закону України «Про освіту», джерелами фінансування суб`єктів освітньої діяльності відповідно до законодавства, зокрема можуть бути: доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Згідно ч. 1 ст. 80 Закону України «Про освіту» до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать: нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо; майнові права, включаючи майнові права інтелектуальної власності на об`єкти права інтелектуальної власності, зокрема інформаційні системи, об`єкти авторського права та/або суміжних прав; інші активи, передбачені законодавством.

У відповідності до ч. 4 ст. 80 Закону України «Про освіту», об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню для провадження видів діяльності, не передбачених спеціальними законами, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення уповноваженим органом управління можливості користування державним або комунальним нерухомим майном відповідно до законодавства.

Відповідно ч.ч. 1, 3 ст. 70 Закону України Про вищу освіту, матеріально-технічна база закладів вищої освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші матеріальні цінності. Відповідно до законодавства та з урахуванням організаційно-правової форми закладу вищої освіти з метою забезпечення його статутної діяльності засновником (засновниками) закріплюються на основі права господарського відання або передаються у власність будівлі, споруди, майнові комплекси, комунікації, обладнання, транспортні засоби та інше майно. Заклад вищої освіти у порядку, визначеному законом, та відповідно до статуту має право: використовувати майно, закріплене за ним на праві господарського відання, у тому числі для провадження господарської діяльності, передавати його в оренду та в користування відповідно до законодавства.

Правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності, регулюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Механізм передачі в оренду державного та комунального майна, включаючи особливості передачі в оренду відповідно до положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначені Порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 (далі Порядок).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" об`єктами оренди за цим Законом є: нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення, а також їх окремі частини).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не можуть бути об`єктами оренди єдині майнові комплекси: діючих закладів освіти, що фінансуються з державного бюджету.

Нерухоме та інше окреме індивідуально визначене майно із складу єдиного майнового комплексу, забороненого до оренди, може бути об`єктом оренди, якщо воно не заборонене до оренди законами України, не задіяне у процесі основного виробництва та за висновком органу, уповноваженого управляти цим майном, його оренда не порушить цілісності майнового комплексу (ч. 3 ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передача в оренду майна, що перебуває у комунальній власності, здійснюється органами місцевого самоврядування відповідно до вимог цього Закону.

Згідно ч. 4 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» основною метою оренди, є прискорення економічного зростання, залучення іноземних і внутрішніх інвестицій, посилення фінансової спроможності підприємств державної та комунальної власності.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» оренда здійснюється на основі таких принципів: законності; відкритості га прозорості; рівності та змагальності; державного регулювання та контролю; врахування особливостей об`єктів державної та комунальної власності; захисту економічної конкуренції; створення сприятливих умов для залучення інвестицій; повного, своєчасного, достовірного інформування про об`єкти оренди та порядок передачі їх в оренду; забезпечення конкурентних умов оренди та інших видів договорів. Галузеві особливості оренди державного та комунального майна можуть встановлюватися виключно законами.

Суб`єктами орендних відносин є: орендар, орендодавець, балансоутримувач, уповноважений орган управління, представницький орган місцевого самоврядування або визначені ним органи такого представницького органу, Кабінет Міністрів України або орган державної влади, визначений Кабінетом Міністрів України (відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (чинній на момент укладення оспорюваного Договору) не можуть бути об`єктами оренди об`єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна». Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» приватизації не підлягають об`єкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства. До об`єктів, що мають загальнодержавне значення, відносяться майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів, основним видом діяльності яких є виробництво товарів (робіт, послуг), що мають загальнодержавне значення. Загальнодержавне значення мають об`єкти, діяльність яких забезпечує соціальний розвиток, збереження та підвищення культурного, наукового потенціалу, духовних цінностей, зокрема, об`єкти освіти, фізичної культури, спорту і науки, що фінансуються з державного бюджету.

Об`єкт освіти - це не тільки навчальний заклад, а й будівлі, споруди, землі, комунікації, обладнання та інші цінності підприємств системи освіти (аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 906/143/17, від 10.10.2018 у справі № 917/1934/17).

Орендоване за Договором № 12/1-3883/д від 30.03.2021 нерухоме майно є державним майном, а тому на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-ІХ від 03.10.2019 та Закону України «Про управління об`єктами державної власності» № 185-V від 21.09.2006 у редакціях станом на 22.02.2022.

Законом України «Про управління об`єктами державної власності» встановлено, що: суб`єктами управління об`єктами державної власності є з-поміж інших міністерства (далі уповноважений орган управління), Фонд державного майна України (частина 1 статті 4); уповноважений орган управління надає орендодавцям об`єктів державної власності згоду на оренду державного майна і пропозиції щодо умов договору оренди, які мають забезпечувати ефективне використання орендованого майна та здійснення на орендованих підприємствах технічної політики в контексті завдань галузі (пункт 30 частини 1 статті 6).

Пунктом 32 частини 1 статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» визначено, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань організовують контроль за використанням орендованого державного майна.

Відповідно до Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях затверджене Наказом ФДМ України від 31.01.2019 № 84) Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях є територіальним органом Фонду державного майна України, що реалізує державну політику в сфері приватизації, оренди, оцінки, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, в тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління.

Завданням регіонального відділення є реалізація повноважень Фонду, зокрема, державної політики в сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, в тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Основним завданнями регіонального відділення є, зокрема, здійснення контролю в сфері передачі державного майна в оренду та користування.

З урахуванням наведеного, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, яке на місцевому рівні реалізує державну політику в сфері оренди, використання та управління об`єктами державної власності.

Відповідно до Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 16.10.2014, Міністерство освіти і науки України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Міністерство освіти і науки України відповідно до покладених на нього завдань здійснює управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління (підпункт 89 п. 4 Положення).

Отже, Міністерство освіти і науки України є компетентним державним органом - суб`єктом управління спірним нерухомим майном Державного навчального закладу Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти.

Згідно п. 1.1 Статуту, затвердженого наказом Міністерства і науки України від 31.07.2017 № 1099 (далі-Статут) Державний навчальний заклад «Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти» (далі-Центр) є підпорядкованим Міністерству освіти і науки України державним професійно-технічним навчальним закладом третього атестаційного рівня, що здійснює первинну професійну підготовку робітників високого рівня кваліфікації з технологічно складних, наукоємних професій та підготовку за спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня «молодший спеціаліст» або робітників, діяльність яких пов`язана зі складною організацією праці, з числа випускників загальноосвітніх навчальних закладів.

Центр може здійснювати допрофесійну підготовку, загальноосвітню підготовку, професійно-технічне навчання, перепідготовку та підвищення кваліфікації працюючих робітників і незайнятого населення.

Відповідно до п. 1.7 Статуту ДНЗ «Запорізький промисловий ЦПТО», у своїй діяльності керується Конституцією України, Указами Президента України, Законами України «Про освіту», «Про професійно-технічну освіту», «Про загальну середню освіту», Положенням про професійно-технічний навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1998 р. № 1240, Положенням про ступеневу професійно-технічну освіту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 1999 р. № 956, Порядком надання робочих місць для проходження учнями, слухачами професійно-технічних навчальних закладів виробничого навчання та виробничої, практики, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 1999 р. № 992, Положенням про вище професійне училище та центр професійно-технічної освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 20.06.2000 р. № 225, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 липня 2000 р. за № 442/4663, Положенням про організацію навчально-виробничого процесу у професійно-технічних навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 30.05.2006 р. № 419, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 червня 2006 р. № 711/12585, іншими нормативно правовими актами, а також цим Статутом.

Відповідно до п. 1.9 Статуту Міністерство освіти і науки України, місцевий орган управління професійно-технічною освітою відповідно до повноважень, визначених актами законодавства України здійснюють контроль за дотриманням вимог законодавства і Статуту та приймають відповідні рішення в разі їх порушень.

Відповідно до п. 7.9 Статуту майно Центру, у тому числі; навчально-виробничі, побутові, культурно-освітні, оздоровчі, спортивні будівлі та споруди, гуртожитки, комунікації, обладнання, засоби навчання, транспортні засоби та інші об`єкти є об`єктами державної власності, що закріплюються за Центром на праві оперативного управління.

Функції управління майном, яке закріплюється за Центром, контроль за ефективністю його використання і збереження здійснює Міністерство освіти і науки України.

Майно та земельні ділянки, що закріплюються за Центром, не можуть бути предметом застави, а також не підлягають вилученню або передачі у власність, а також оренду (суборенду) юридичним І фізичним особам без згоди Міністерства освіти і науки України, крім передбачених законодавством випадків.

Згідно п. 7.11 Статуту Центр несе відповідальність перед Міністерством освіти і науки України за збереження та використання за призначенням закріпленого за ним майна.

Як визначено пунктом 29 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 (у редакції станом на 22.02.2022), не можуть бути використані за будь-яким цільовим призначенням такі об`єкти оренди: майно закладів освіти. Такі об`єкти оренди можуть використовуватися лише для розміщення відповідних закладів або лише із збереженням профілю діяльності за конкретним цільовим призначенням, встановленим рішенням відповідного представницького органу місцевого самоврядування, крім випадків, що передбачають використання частини такого майна з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо такими закладами, пов`язаних із забезпеченням чи обслуговуванням діяльності таких закладів, їх працівників та відвідувачів. Зазначені об`єкти можуть також використовуватися для проведення науково-практичних, культурних, мистецьких, громадських, суспільних та політичних заходів. Обмеження щодо використання майна закладів охорони здоров`я, освіти, соціально-культурного призначення (майна закладів культури, об`єктів спортивної інфраструктури) не поширюються на оренду будівель, споруд, окремих приміщень та їх частин, іншого нерухомого майна, що перебуває в аварійному стані або не використовується у діяльності таких закладів та об`єктів протягом трьох років (для об`єктів площею менш як 500 кв. метрів) або п`яти років (для об`єктів площею, що становить 500 і більше кв. метрів), за умови, що це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у такому закладі або об`єкті, крім закладів фізичної культури і спорту, баз олімпійської та паралімпійської підготовки, фізкультурно-оздоровчих і спортивних споруд, лікувальних (лікувально-фізкультурних) і лікувально-профілактичних закладів.

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначено наступні види економічної діяльності Фізичної особи-підприємця Колесник Марини Валеріївни (Орендар) за КВЕД є:

86.22 Спеціалізована медична практика (основний)

68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна 74.90 Інша професійна, наукова та технічна діяльність, н.в.і.у.

86.90 Інша діяльність у сфері охорони здоров`я

63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.

В п. 7.1 Договору «цільове призначення майна» зазначено для розміщення суб`єкту господарювання, що діє на основі приватної власності і проводить господарську діяльність з медичної практики (медичний кабінет).

Жодних умов про можливість використання орендованого майна для навчально-виховного процесу додаткова Договір не містить.

Тобто, відповідач-2 використовує орендоване нерухоме майно для провадження господарської діяльності, не пов`язаної з наданням послуг із забезпечення освітнього процесу або обслуговування учасників цього процесу.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 80 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній на момент укладення Договору від 30.03.2021) до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать, зокрема, нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо. Майно закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених законодавством.

Частиною 4 статті 80 Закону України передбачено, що об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню для провадження видів діяльності, не передбачених спеціальними законами, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення уповноваженим органом управління можливості користування державним або комунальним нерухомим майном відповідно до законодавства.

Підпунктом 2 п. 8 Переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності (затверджених постановою КМУ від 27.08.2010 № 796, в редакції, чинній на момент укладення Договору від 30.03.2021) визначено, що навчальні заклади мають право надавати інші послуги. Зокрема, надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується в освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, в разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у закладі (установі) освіти.

Таким чином, положення Закону України «Про освіту» містять імперативні приписи щодо заборони використання майна державних та комунальних закладів освіти не за освітнім призначенням.

Надання в оренду майна закладів освіти, як виняток, передбачалося лише з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 13.11.2024 у справі № 927/1424/23, від 17.09.2024 у справі № 927/55/23, від 23.07.2024 у справі № 912/673/23, від 14.02.2024 у справі № 910/14998/22, від 01.04.2025 у справі № 927/1687/23.

Верховний Суд звертав увагу, що саме по собі невикористання навчальним закладом своїх приміщень не надає права передачі таких приміщень в оренду з іншою метою, ніж надання послуг, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, а недостатнє фінансування державного чи комунального навчального закладу також не є підставою для використання об`єктів освіти для цілей, не пов`язаних з освітньою діяльністю. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 13.11.2024 у справі № 927/1424/23, від 04.06.2024 у справі № 927/1125/23.

Закон України «Про освіту» не містить переліку послуг, які можуть надаватися в орендованих приміщеннях закладів освіти, проте, враховуючи загальну спрямованість положень цього Закону, такі послуги повинні мати пов`язаність з навчально-виховним процесом чи його учасниками.

Отже, питання про те, чи пов`язані послуги, які надаються в орендованих приміщеннях, з обслуговуванням учасників освітнього процесу, суди мають вирішувати, виходячи із конкретних обставин справи та з урахуванням того, чи не погіршує надання в оренду майна закладів освіти соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 13.11.2024 у справі № 927/1424/23, від 17.09.2024 у справі № 927/55/23, від 22.05.2024 у справі № 906/1105/22.

Як звертав увагу Верховний Суд у постанові від 16.04.2024 у справі № 922/3883/23, саме в договорі оренди має бути визначено мету використання майна освітнього призначення.

В цій справі судом установлено, що нежитлове приміщення, які передано у користування за Договором оренди входять до складу об`єкту нерухомості - гуртожитку з прибудовою інв. № 10320001 літ. А-5, А-2 загальною площею 7854,2 кв.м., розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Виробнича, буд. 2д ( реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01) та належить на праві власності Міністерству освіти і науки України, передане орендарю в користування не з метою надання послуг, що не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу та обслуговуванням його учасників, а з метою використання майна освітнього закладу, як зазначено в п. 7.1 Договору «Цільове призначення майна» оспорюваного договору не зазначено жодних умов про можливість використання орендованого майна для надання освітніх послуг, а натомість передбачено, що майно може бути використано для розміщення суб`єкта господарювання, що діє на основі приватної власності і проводить господарську діяльність з медичної практики (медичний кабінет), та не містить обмежень цільового використання об`єкту, що за висновком суду, є порушенням імперативних приписів частини 4 статті 80 Закону України «Про освіту».

Крім того, підприємницька діяльність Фізичної особи-підприємця Колесник Марини Валеріївни не пов`язана із забезпеченням освітнього процесу чи обслуговуванням учасників освітнього процесу.

Тобто, Державний навчальний заклад Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти вправі надавати в оренду майно, яке перебуває у нього на балансі, але лише з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу.

Відповідно до частин 1, 2, 7 статті 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.

Постанова Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483, якою затверджено Порядок передачі в оренду державного та комунального майна, має підзаконний характер і має застосовуватися лише у контексті відповідності нормам Закону України "Про освіту", який має вищу юридичну силу, тобто за умови дотримання імперативних вимог частини 4 статті 80 цього Закону щодо заборони використання об`єктів освіти і науки не за цільовим (освітнім) призначенням.

Невикористання навчальним закладом спірних приміщень для навчального процесу, не надає права передачі цих приміщень в оренду з іншою метою, ніж пов`язаною з забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу.

Право розпорядження майном в силу ст. 317 Цивільного кодексу України є виключно у власника, а не користувача.

Згідно з підпунктом 2 пункту 8 Переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 р. № 796 (із змінами), до таких послуг належить зокрема: надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у закладі (установі) освіти. Міністерство освіти і науки України з урахуванням пропозиції Комісії з майнових питань підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міністерства, надано дозвіл на укладення спірного договору оренди державного нерухомого майна.

Суд вважає за необхідне зазначити, що попереднє надання Міністерством освіти і науки України як органом, уповноваженим управляти майном відповідача-2, дозволу на передачу Фізичній особі-підприємцю Колесник марині Валеріївні в оренду спірного нежитлового приміщення жодним чином не спростовує невідповідність оспорюваного договору оренди вимогам частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту", оскільки саме по собі дотримання процедури погодження договору оренди нерухомого державного майна, передбаченої Законом України "Про оренду державного та комунального майна", не робить такий договір дійсним.

Відповідачем-2 не надано доказів у підтвердження того, що спірне приміщення використовується ним виключно з метою надання послуг, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу.

Відтак, за результатами оцінки доказів та обставин справи суд приходить до висновку, що при укладенні оспорюваного договору оренди Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, Запорізький національний університет та Фізична особа-підприємець Колесник Марина Валеріївна допустили порушення діючого законодавства, що є підставою для визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.03.2021 № 12/1-3883/д.

Щодо порушення прав позивача, суд зазначає таке.

Передусім оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. Тобто стороння особа, якщо вона має заінтересованість та доведе це, вправі пред`являти позов про визнання недійсним правочину, укладеного іншими сторонами.

Вимоги заінтересованої особи, яка у судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає у тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебували у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

У даному випадку, як було встановлено судом, спірне нерухоме майно належить до державної власності, власник майна Держава Україна в особі Міністерства освіти і науки України (позивач), право господарського відання на вказані об`єкти нерухомого майна належить Державному навчальному закладу Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти (відповідач-2).

Отже, права позивача - Міністерства освіти і науки України (як власника спірного нерухомого майна) були порушені внаслідок укладення незаконного договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності.

Прокурором також заявлено вимогу про зобов`язання ФОП Колесник М. В. повернути Державному навчальному закладу Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти за актом приймання-передачі нерухомого майна нежитлові приміщення № 102, № 103 площею 29,7 кв.м. та частини приміщень спільного користування № 106, № 109, № 110 площею 0,09 кв.м., загальною площею 29,79 кв.м., першого поверху п`ятиповерхової будівлі гуртожитку (літера А-5), реєстровий номер 02543851.1.ЦВБЦЛЧ012, які перебувають на балансі Державного навчального закладу Запорізький промисловий центр професійно- технічної освіти та знаходяться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Виробнича, буд.2-Д.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що у разі припинення Договору протягом трьох робочих днів Орендар звільняє від своїх речей Майно і повертає його відповідно до акту повернення з оренди орендованого Майна в тому стані, в якому майно перебувало на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, а у випадку, якщо Орендарем виконані невід`ємні поліпшення або проведений капітальний ремонт, то разом із такими поліпшеннями/капітальним ремонтом.

Балансоутримувач складає акт повернення з оренди орендованого Майна у трьох оригінальних примірниках і надає підписані балансоутримувачем примірники орендарю (п. 4.2 Договору).

Майно вважається повернутим Орендодавцю/Балансоутримувачу з моменту підписання Балансоутримувачем та Орендарем акту про повернення з оренди орендованого Майна (п. 12.12 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання досягнутих домовленостей та керуючись вимогами чинного законодавства, 31.12.2025 між сторонами було укладено та підписано Договір про припинення Договору оренди № 12/1-3883/д від 30.03.2021.

Даний правочин підписаний Регіональним відділенням Фонду державного майна України, Державним навчальним закладом «Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти» та Фізичною особою-підприємцем Колесник Мариною Валеріївною, що свідчить про повне узгодження волі всіх учасників орендних правовідносин щодо їх припинення.

Крім того, на підтвердження фактичного повернення майна з користування та звільнення приміщень, сторонами було підписано Акт повернення з оренди нерухомого визначеного майна, що належить до державної власності від 31.12.2025.

Таким чином, під час розгляду даної справи у суді орендні правовідносини між сторонами припинені як юридично, шляхом підписання відповідного договору, так і фактично шляхом повернення майна за Актом приймання-передачі балансоутримувачу в належному стані.

Дострокове припинення Договору оренди № 12/1-3883/д за згодою сторін з 31.12.2025 свідчить про те, що на момент розгляду справи оспорюваний правочин припинив свою дію, а об`єкт оренди повернуто до державної сфери управління.

Зазначені та підтверджені відповідачем-1 у клопотанні про закриття провадження у справі обставини свідчать про відсутність предмета спору в частині позовних вимог про зобов`язання Фізичну особу-підприємця Колесник Марину Валеріївну повернути Державному навчальному закладу Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти за актом приймання-передачі нерухомого майна нежитлові приміщення № 102, № 103 площею 29,7 кв.м. та частини приміщень спільного користування № 106, № 109, № 110 площею 0,09 кв.м., загальною площею 29,79 кв.м., першого поверху п`ятиповерхової будівлі гуртожитку (літера А-5), реєстровий номер 02543851.1.ЦВБЦЛЧ012, які перебувають на балансі Державного навчального закладу Запорізький промисловий центр професійно- технічної освіти та знаходяться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Виробнича, буд.2-Д.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідачі у справі не спростували доводи прокурора та позивача, заперечення відповідачів-1,-3 спростовуються матеріалами справи та вищевикладеним.

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідачів-1,-2,-3.

Згідно з п. 5 ч. 1, ч. 5 статті 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Від прокурора надійшла заява про повернення прокуратурі з Державного бюджету України 2 422 грн 40 коп. судового збору, сплаченого платіжними інструкціями від 11.09.2025 № 2339, у зв`язку із закриттям провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання Фізичну особу-підприємця Колесник Марину Валеріївну повернути Державному навчальному закладу Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти, за актом приймання-передачі нерухомого майна нежитлові приміщення № 102, № 103 площею 29,7 кв.м. та частини приміщень спільного користування № 106, № 109, № 110 площею 0,09 кв.м., загальною площею 29,79 кв.м., першого поверху п`ятиповерхової будівлі гуртожитку (літера А-5), реєстровий номер 02543851.1.ЦВБЦЛЧ012, які перебувають на балансі Державного навчального закладу Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти та знаходяться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Виробнича, буд.2-Д, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Враховуючи викладене та клопотання прокурора про повернення Запорізькій обласній прокуратурі судовий збір в розмірі 2 422 грн 40 коп., Господарський суд Запорізької області ухвалою повертає Запорізькій обласній прокуратурі суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422 грн 40 коп. за подання прокурором позову за вимогою про зобов`язання Фізичну особу-підприємця Колесник Марину Валеріївну повернути Державному навчальному закладу Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти за актом приймання-передачі нерухомого майна нежитлові приміщення № 102, № 103 площею 29,7 кв.м. та частини приміщень спільного користування № 106, № 109, № 110 площею 0,09 кв.м., загальною площею 29,79 кв.м., першого поверху п`ятиповерхової будівлі гуртожитку (літера А-5), реєстровий номер 02543851.1.ЦВБЦЛЧ012, які перебувають на балансі Державного навчального закладу Запорізький промисловий центр професійно- технічної освіти та знаходяться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Виробнича, буд.2-Д.

Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання Фізичну особу-підприємця Колесник Марину Валеріївну, РНОКПП НОМЕР_1 , повернути Державному навчальному закладу Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти, , за актом приймання-передачі нерухомого майна нежитлові приміщення № 102, № 103 площею 29,7 кв.м. та частини приміщень спільного користування № 106, № 109, № 110 площею 0,09 кв.м., загальною площею 29,79 кв.м., першого поверху п`ятиповерхової будівлі гуртожитку (літера А-5), реєстровий номер 02543851.1.ЦВБЦЛЧ012, які перебувають на балансі Державного навчального закладу Запорізький промисловий центр професійно- технічної освіти та знаходяться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Виробнича, буд.2-Д, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Позовні вимоги Заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, Державного навчального закладу Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти та Фізичної особи-підприємця Колесник Марини Валеріївни задовольнити.

Визнати недійсним Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/1-3883/д від 30.03.2021, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (код 42767945), Державним навчальним закладом Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти () та Фізичною особою-підприємцем Колесник Мариною Валеріївною (РНОКПП НОМЕР_1 ), предметом якого є нежитлові приміщення № 102, № 103 площею 29,7 кв.м. та частини приміщень спільного користування № 106, № 109, № 110 площею 0,09 кв.м., загальною площею 29,79 кв.м., розміщених за адресою: м. Запоріжжя, вул. Виробнича, буд.2-Д, першого поверху п`ятиповерхової будівлі гуртожитку (літера А-5), реєстровий номер 02543851.1.ЦВБЦЛЧ012, яке перебуває на балансі Державного навчального закладу Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти.

Стягнути Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (, вул. Центральна, буд. 6, м. Дніпро, 49000) на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя (вул. Космічна, буд. 118а, м. Запоріжжя, 69050, ідентифікаційний код юридичної особи 02909973, розрахунковий рахунок: UA0000271, відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, , код класифікації видатків бюджету - 2800) кошти, витрачені у 2025 році на сплату судового збору за подання даної позовної заяви в сумі 807 (вісімсот сім) грн 47 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Державного навчального закладу Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти (, вул. Виробнича, буд. 15, м. Запоріжжя) на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя (вул. Космічна, буд. 118а, м. Запоріжжя, 69050, ідентифікаційний код юридичної особи 02909973, розрахунковий рахунок: UA0000271, відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, , код класифікації видатків бюджету - 2800) кошти, витрачені у 2025 році на сплату судового збору за подання даної позовної заяви в сумі 807 (вісімсот сім) грн 47 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Колесник Марини Валеріївни (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя (вул. Космічна, буд. 118а, м. Запоріжжя, 69050, ідентифікаційний код юридичної особи 02909973, розрахунковий рахунок: UA0000271, відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, , код класифікації видатків бюджету - 2800) кошти, витрачені у 2025 році на сплату судового збору за подання даної позовної заяви в сумі 807 (вісімсот сім) грн 46 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повернути з Державного бюджету України Запорізькій обласній прокуратурі в особі Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя (вул. Космічна, буд. 118а, м. Запоріжжя, 69050, ідентифікаційний код юридичної особи 02909973, розрахунковий рахунок: UA0000271, відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, , код класифікації видатків бюджету - 2800) кошти, витрачені у 2025 році на сплату судового збору за подання даної позовної заяви в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Рішення оформлено та підписано 22.01.2026.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.co