РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.01.2026Справа № 910/13369/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Мандриченка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін,

справу № 910/13369/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюваль Компані";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Апстарт Плюс";

про стягнення коштів у розмірі 180 000,00 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дюваль Компані" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Апстарт Плюс" безпідставно набуті кошти в розмірі 180 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Апстарт Плюс" звернулося з листом від 27.06.2024, в яокму просило надати поворотну фінансову допомогу та не повернуло Товариству з обмеженою відповідальністю "Дюваль Компані" кошти на суму 180 000 грн, в результаті чого виникла заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2025 відкрито провадження у справі № 910/13369/25, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

З метою повідомлення сторін про розгляд справи, судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 03.11.2025 була направлена сторонам в їх відповідні електронні кабінети в системі "Електронний суд", та яка була ними отримана 04.11.2025, про що свідчить повідомлення про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дюваль Компані" (далі також позивач) 27 червня 2024 року перерахувало на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Апстарт Плюс" (далі також відповідач) грошові кошти у загальному розмірі 3 800 000 грн 00 коп.:

- 3 000 000 грн 00 коп. згідно з платіжною інструкцією № 3883 від 27.06.2024;

- 800 000 грн 00 коп. згідно з платіжною інструкцією № 3884 від 27.06.2024.

Відповідачем протягом квітня, травня, червня та липня 2025 року здійснювалося часткове повернення коштів позивачеві, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями із зазначенням відповідачем призначення платежу повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, згідно Договору № 270624-1 від 27.06.2024 р. без ПДВ, а саме: 1) платіжна інструкція № 20880066 від 04.04.2025 (200 000 грн 00 коп.); 2) платіжна інструкція № 20880079 від 17.04.2025 (50 000 грн 00 коп.); 3) платіжна інструкція № 20880075 від 11.04.2025 (200 000 грн 00 коп.); 4) платіжна інструкція № 20880090 від 28.04.2025 (30 000 грн 00 коп.); 5) платіжна інструкція № 20880088 від 22.04.2025 (20 000 грн 00 коп.); 6) платіжна інструкція № 20880091 від 29.04.2025 (20 000 грн 00 коп.); 7) платіжна інструкція № 20880080 від 18.04.2025 (30 000 грн 00 коп.); 8) платіжна інструкція № 20880094 від 02.05.2025 (20 000 грн 00 коп.); 9) платіжна інструкція № 20880135 від 20.06.2025 (30 000 грн 00 коп.); 10) платіжна інструкція № 321 від 02.04.2025 (2 000 000 грн 00 коп.); 11) платіжна інструкція № 20880149 від 30.07.2025 (20 000 грн 00 коп.); 12) платіжна інструкція № 323 від 02.04.2025 (1 000 000 грн 00 коп.).

Загалом відповідачем протягом квітня, травня, червня та липня 2025 року було повернуто позивачеві 3 620 000 (три мільйони шістсот двадцять тисяч) грн 00 коп. безпідставно набутих коштів.

Таким чином, сума неповернутих відповідачем позивачеві грошових коштів складає 180 000,00 грн.

Позивач вказує, що відповідач не повернув в повному обсязі отриману від позивача поворотну безвідсоткову фінансову допомогу до 27 травня 2025 року, у зв`язку з чим, 14 жовтня 2025 року ТОВ «Дюваль Компані» направило на поштову та електронну адресу ТОВ АПСТАРТ ПЛЮС претензію щодо невиконання умов Договору поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 270624-1 від 27 червня 2024 року, у відповідь на яку, ТОВ АПСТАРТ ПЛЮС листом від 14 жовтня 2025 року вих. № 1410 повідомило про те, що в ТОВ АПСТАРТ ПЛЮС відсутній підписаний договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 270624-1 від 27 червня 2024 року.

Позивач, встановивши, що письмовий договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 270624-1 від 27 червня 2024 року відсутній, позивач 15 жовтня 2025 року надіслав відповідачеві претензію із вимогою повернути на банківський рахунок ТОВ Дюваль Компані безпідставно набуті кошти в розмірі 180 000 (сто вісімдесят тисяч) грн 00 коп., адже правовідносини, які виникли між ТОВ Дюваль Компані та ТОВ АПСТАРТ ПЛЮС щодо переказу коштів у загальному розмірі 3 800 000,00 (три мільйони вісімсот тисяч грн. 00 коп.) гривень 00 коп. за вказаних обставин регулюються положеннями статті 1212 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно із частиною першою, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 177 Цивільного кодексу України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. (Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 3 червня 2016 року у справі № 6-100цс15).

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

Оскільки, судом встановлено, що відповідачем без достатньої правової підстави утримуються грошові кошти у розмірі 180 000,00 грн і відповідач в добровільному порядку не повернув вищезазначені грошові кошти на рахунок позивача, суд на підставі вищезазначених приписів законодавства дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України прокладаються на відповідача.

Враховуючи зібрані докази по справі та керуючись статтями 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Апстарт Плюс" (01104, м. Київ, бульв. Миколи Міхновського, буд. 38, оф. 227, ідентифікаційний код 44512564) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюваль Компані" (36014, м. Полтава, вул. Капітана Кісельова Володимира, буд. 29, кімн. 302, ідентифікаційний код 41180498) безпідставно набуті кошти у розмірі 180 000 (сто вісімдесят тисяч) грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко