ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2026 р. Справа№ 910/6825/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Мальченко А.О.

Тищенко А.І.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України»

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2025 (повний текст складено 13.08.2025)

у справі №910/6825/25 (суддя О.А. Грєхова)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго ресурс «Рі груп»

до Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України»

про стягнення 5 617,56 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерго ресурс «Рі груп» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» (далі, відповідач) про стягнення 5 617,56 грн, з яких 5 570,86 грн основної заборгованості, 4,12 грн 3% річних, 42,58 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором про постачання електричної енергії споживачу №28-К-24 від 01.02.2024 у частині здійснення розрахунків за отриману електричну енергію.

Також позивач заявив про відшкодування йому витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.08.2025 у справі №910/6825/25 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго ресурс «Рі груп» заборгованість у розмірі 5 570 грн 86 коп., 3% річних у розмірі 4 грн 12 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 404 грн 04 коп. витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 496 грн 21 коп.

Нараховано до стягнення з Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго ресурс «Рі груп» 3% річних на суму заборгованості у розмірі 5 570,86 грн. до моменту виконання рішення за наступною формулою: Сх3хД:К:100, де: С- сума непогашеної заборгованості; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

Роз`яснено органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у випадку часткової сплати Державною установою «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» суми основного боргу, нарахування 3% річних повинно здійснюватися на залишок заборгованості. В іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи назване рішення, суд установив, що відповідач у порушення взятих на себе зобов`язань за Договором оплату отриманої у грудні 2024 року електроенергії у повному обсязі не здійснив, у зв`язку з чим за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 5 570,86 грн, яка підлягає стягненню з нього в судовому порядку.

Водночас, ураховуючи приписи постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332, яка є чинною та обов`язковою для суб`єктів спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 42,58 грн, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог у цій частині відмовив.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних в розмірі 4,12 грн. Також, ураховуючи клопотання позивача та керуючись частиною 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, суд вказав про нарахування до стягнення з Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго ресурс «Рі груп» 3% річних на суму заборгованості у розмірі 5 570,86 грн до моменту виконання рішення за наступною формулою: Сх3хД:К:100, де: С- сума непогашеної заборгованості; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

Щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн, то суд дійшов висновку, що їх розмір не є пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, яка становить 5 617,56 грн. З огляду на спірні правовідносини, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі (справа є малозначною), обсяг та обґрунтованість підготовлених і поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру з огляду на ціну позову (5 617,56 грн), значення справи для сторін, суд дійшов висновку, що обґрунтованою, розумною, співмірною та пропорційною до предмета спору є компенсація позивачу витрат у розмірі 500,00 грн та стягнув ці витрати пропорційно задоволених позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 28.08.2025 через підсистему «Електронний суд» Державна установа «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2025 у справі №910/6825/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості, 3% річних, витрат на професійну правничу допомогу та судового збору.

Апеляційна скарга мотивована порушенням та неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано, що провести оплату за грудень 2024 року в сумі 5 570,86 грн неможливо, оскільки згідно з пунктом 4 статті 48 Бюджетного кодексу України усі зобов`язання, взяті учасниками бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства.

Термін дії Договору закінчився 01.04.2025, у 2024 році всі розрахунки з позивачем були закриті і всі наявні зобов`язання оплачені. До 01.04.2025 на адресу відповідача не надходило офіційних звернень від позивача щодо сплати спірної заборгованості, а рахунок на оплату №3626 від 31.12.2024 та акт №2107 від 31.12.2024 надійшли відповідачу лише в травні 2025 року після закінчення терміну дії договору. За доводами скаржника після припинення дії Договору кредитор більше не вправі вимагати від боржника виконання обов`язку, а останній не зобов`язаний його виконувати.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

17.10.2025 позивач подав через підсистему «Електронний суд» відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

У відзиві позивач наголосив на тому, що Договір в частині розрахунків діє до повного їх виконання; відповідач жодних заперечень щодо обсягу спожитої у грудні 2024 року електричної енергії не висловлював; закінчення бюджетного року та відсутність бюджетних коштів не є підставою для несплати вартості спожитої електроенергії та неналежного виконання умов Договору.

Позивач у відзиві заявив також про те, що за попереднім розрахунком розмір судових витрат, які позивач поніс та очікує понести в зв`язку з розглядом цієї справи складає 10 000,00 грн, докази на підтвердження їх понесення будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2025 апеляційну скаргу Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2025 у справі №910/6825/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Мальченко А.О.

Судом встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6825/25; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

11.09.2025 матеріали справи №910/6825/25 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2025 апеляційну скаргу Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2025 у справі №910/6825/25 залишено без руху. Роз`яснено Державній установі «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази доплати судового збору у розмірі 26,94 грн.

24.09.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено платіжну інструкцію №3357 від 22.09.2025 про сплату судового збору у розмірі 26,94 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2025 у справі №910/6825/25, розгляд справи, враховуючи частину 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), оскільки предметом розгляду у справі є вимоги про стягнення 5 617,56 грн, а тому вказана справа відноситься до малозначних у розумінні положень пункту 1 частини 5 статті 12 та частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження (довідок про доставку електронного листа з копією ухвали суду про відкриття апеляційного провадження до електронних кабінетів учасників справи у підсистемі «Електронний суд»), а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2025 процесуальних строків на подачу відзиву, заперечення на відзив, всіх заяв та клопотань, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті у розумний строк, застосувавши статті 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 3 Конституції України та статті 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01 лютого 2024 року між Державною установою «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» (далі - споживач, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерго ресурс» Рі Груп» (далі - постачальник, позивач) укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу № 28-К-24 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується у 2024 році постачати електричну енергію споживачу для забезпечення потреб об`єктів споживача, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити постачальнику вартість цієї (використаної) електричної енергії (далі - товар/електрична енергія) згідно з умовами цього Договору.

Предмет закупівлі за цим Договором: електрична енергія, код за ДК 021:2015:09310000-5, адреса відповідно до заяви-приєднання, обсяг закупівлі - 780000,00 квт/год.

Обсяги закупівлі товару можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків споживача, шляхом укладення додаткової угоди до Договору, підписаної уповноваженими представниками сторін (пункт 2.2 Договору).

Відповідно до пункту 2.5 Договору період постачання електричної енергії за цим Договором по 31.12.2024 (включно).

Згідно з пунктом 5.1 Договору загальна ціна цього Договору визначається як сума очікувальної вартості обсягів постачання товару протягом періоду, вказаного у пункті 2.5 цього Договору та становить всього з ПДВ 5 024 981,52 грн., крім того ПДВ 837 496,92 грн.

Ціна за одиницю товару, згідно з пунктом 5.2 Договору, визначається за регульованими цінами (тарифами) на електроенергію, зокрема розрахованими відповідно до чинних на час дії Договору постанови НКРЕКП та інших нормативно правових Актів. На дату укладення цього Договору становить 6,442284 грн./квт.год (з урахуванням ПДВ).

У відповідності до пункту 5.5 Договору розрахунковим періодом за цим Договором є один календарний місяць. Оплату вартості використання електричної енергії споживач здійснює на підставі ч. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України - лише за фактично використану електричну енергію, на підставі належним чином оформленого Акта приймання-передачі електричної енергії за розрахунковий період.

За умовами пункту 5.12 Договору оплата за Договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений в Акті, та рахунку-розшифровці, який не може бути меншим 10 робочих днів з моменту отримання (підписання) його споживачем.

Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами Договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

Згідно з п. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Бюджетні зобов`язання замовника за Договором виникають в межах бюджетних призначень. Подальше виникнення зобов`язань по Договору може збільшуватися відповідно до бюджетних призначень та регламентується шляхом укладення додаткових угод з урахуванням вимог законодавства про здійснення публічних закупівель (пункт 5.13 Договору).

Відповідно до пункту 5.14 Договору взяття бюджетних зобов`язань та проведення платежів за цим Договором здійснюється споживачем відповідно до ст. 48 Бюджетного кодексу України виключно в межах бюджетних асигнувань встановлених кошторисом (тимчасовим кошторисом).

У випадку доведення споживачу на 2024 бюджетний рік тимчасового кошторису, бюджетні зобов`язання замовника виникають частково в межах тимчасового кошторису, решта бюджетних зобов`язань за цим Договором виникає після доведення споживачу постійного кошторису.

Пунктом 6.2 Договору визначено, що споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору.

Згідно з пунктом 9.2 Договору у випадку порушення постачальником строків поставки електричної енергії, згідно наданої споживачем заяви, з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості непоставленої/несвоєчасно поставленої електричної енергії, а за прострочення понад 30 днів - додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Договір набуває чинності з дати підписання сторонами та діє з 1 січня 2024 (в часині виникнення бюджетних зобов`язань, бюджетних фінансових зобов`язань споживача - з дати встановлення споживачу в установленому порядку відповідних бюджетних асигнувань у кошторисі (тимчасовому кошторисі) з урахуванням ст.ст. 23 і 48 Бюджетного кодексу України і по 31 грудня 2024 року (включно). В частині розрахунків Договір діє до повного їх виконання.

Дія Договору про закупівлю може бути продовжена на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю, укладеному в попередньому році, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку (пункти 13.1 та 13.2 Договору).

23 січня 2025 року сторонами укладено Додаткову угоду № 9 до Договору, за умовами якої пункти 2.1, 2.2, 2.5, 5.1, 5.2 викладено в новій редакції, зокрема:

- 2.1 за цим Договором постачальник зобов`язується у 2024 році та у січні 2025 року поставити електричну енергію споживачу для забезпечення потреб об`єктів споживача, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити постачальнику вартість цієї (використаної) електричної енергії (далі - товар/електрична енергія) згідно з умовами цього Договору;

- 2.2 предмет закупівлі за цим Договором: електрична енергія, код за ДК 021:2015:09310000-5, адреса відповідно до заяви-приєднання, обсяг закупівлі - 413768,00 квт/год.

Обсяги закупівлі товару можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків споживача, шляхом укладення додаткової угоди до Договору, підписаної уповноваженими представниками сторін (п. 2.2 Договору);

- 2.5 період постачання електричної енергії за цим Договором по 06.01.2025 (включно);

- 5.1 загальна ціна цього Договору визначається як сума очікувальної вартості обсягів постачання товару протягом періоду, вказаного у пункті 2.5 цього Договору та становить всього з ПДВ 3 125 395,12 грн, крім того ПДВ 520 899,19 грн.

Ціна цього Договору на 2024 рік становить 2 899 599,52 грн, крім того ПДВ 483 266,59 грн.

Ціна цього Договору на 2025 рік становить 225 795,60 грн, крім того ПДВ 37 632,60 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерго ресурс» Рі Груп» зазначає, що у грудні 2024 року відповідач спожив електричну енергію у розмірі 56 630 кВт*год., у зв`язку з чим у грудні 2024 року позивачем було сформовано рахунок на оплату за спожиту електричну енергію у розмірі 56,63 МВт*год., а також позивачем було сформовано 2 акти здачі-приймання електричної енергії, а саме: № 2107 від 31.12.2024 на суму 5 570,86 грн. Товар: електроенергія. Обсяг споживання 0,63 МВт*год та №2028 від 31.12.2024 на суму 495 187,39 грн. Товар: електроенергія. Обсяг споживання 56 МВт*год.

Позивач зазначає, що Акт здачі-приймання електричної енергії №2028 від 31.12.2024 було підписано та скріплено печатками сторін, натомість Акт №2107 від 31.12.2024 відповідачем не було підписано.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що всупереч умовам Договору відповідач взятий на себе обов`язок по оплаті вартості використаної (купованої) електричної енергії у встановлений строк за грудень 2024 року виконав лише частково, в зв`язку з чим за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 5 570,86 грн за період грудень 2024 року.

Також, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині здійснення розрахунків, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 4,12 грн та пеню у розмірі 42,58 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначав, що провести оплату за грудень 2024 року в сумі 5 570,86 грн неможливо, оскільки згідно з п. 4 статті 48 Бюджетного кодексу України усі зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін з огляду на таке.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Згідно з частиною 2 статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Відповідно до пункту 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312 (надалі - Правила або ПРРЕЕ), договір про постачання електричної енергії споживачу - домовленість двох сторін (електропостачальник і споживач), що є документом певної форми, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником за вільними цінами.

Згідно з пунктом 3.1.1 Правил постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником «останньої надії». Ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника «останньої надії» визначаються у встановленому законодавством порядку. Місцем провадження господарської діяльності електропостачальника є територія України, крім постачальників універсальної послуги та постачальників «останньої надії», для яких місцем провадження господарської діяльності є територія, визначена в умовах конкурсу, проведеного у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У межах території діяльності одного постачальника універсальних послуг або постачальника «останньої надії» не допускається здійснення діяльності іншими постачальниками універсальних послуг або постачальниками «останньої надії» відповідно. Електропостачальники мають інформувати своїх споживачів про зміну будь-яких умов договору про постачання електричної енергії споживачу не пізніше ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право споживача розірвати договір. Електропостачальники зобов`язані повідомляти споживачів в установленому порядку про будь-яке збільшення ціни і про право споживачів припинити дію договору, якщо вони не приймають нові умови.

Згідно з пунктом 3.1.5 Правил електропостачальник розміщує у відкритому доступі форму відповідного договору, який пропонується споживачам для укладення. До договору про постачання електричної енергії споживачу або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відповідний електропостачальник має розробити з урахуванням вимог законодавства публічні комерційні пропозиції та розмістити їх на власному офіційному вебсайті, про що повідомити Регулятора.

Постачання електричної енергії споживачу здійснюється, якщо: 1) об`єкт споживача підключений до мереж оператора системи у встановленому законодавством порядку; 2) електропостачальник за договором з оператором системи отримав доступ до мереж та можливість продажу електричної енергії на території діяльності оператора системи; 3) споживач є стороною діючих договорів: про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, крім випадку здійснення розподілу (передачі) електричної енергії оператором системи до власних електроустановок; про постачання електричної енергії споживачу або про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, або про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; про надання послуг комерційного обліку електричної енергії, крім випадків, коли роль постачальника послуг комерційного обліку виконує оператор системи, до мереж якого приєднаний цей споживач; 4) за усіма точками комерційного обліку на об`єкті (об`єктах) споживача, за якими здійснюється (планується) постачання електричної енергії, укладено договір з постачальником послуг комерційного обліку про надання послуг комерційного обліку електричної енергії; 5) відсутній факт припинення/призупинення постачання електричної енергії або надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у випадках, передбачених законодавством у сфері енергетики; 6) відсутня прострочена заборгованість за договорами про постачання електричної енергії або про надання послуг системи розподілу/передачі (п. 3.1.6 Правил).

У пункті 3.1.7 Правил зазначено, що договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції. На вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку. Якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті електропостачальника, договір укладається у паперовій формі. При цьому сторони можуть за взаємною згодою оформлювати додатки до договору, в яких узгоджуються організаційні особливості постачання електричної енергії. Такі додатки оформлюються у паперовій формі та підписуються обома сторонами.

Підпунктами 4.3, 4.12 пункту 4 ПРРЕЕ передбачено, що дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг. Розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

За змістом статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 4.7. ПРРЕЕ оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі:

1) планових платежів з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку;

2) попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку;

3) оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку.

У відповідності до частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За змістом пункту 4.8. ПРРЕЕ форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору).

Пунктом 4.12 ПРРЕЕ передбачено, що плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів (пункт 1 частини 3 статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

За умовами пункту 5.12 Договору оплата за Договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений в Акті, та рахунку-розшифровці, який не може бути меншим 10 робочих днів з моменту отримання (підписання) його споживачем.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивачем сформовано рахунок на оплату № 3626 від 31.12.2024 на суму 5 570,86 грн, а також Акт здачі-приймання електричної енергії за грудень 2024 року № 2107 від 31.12.2024 на суму 5 570,86 грн, які направлені відповідачу 05.05.2025 та отримані ним 09.05.2025.

Також позивачем надано дані від оператора системи розподілу, відповідно до яких у грудні 2024 року відповідачем спожито електричну енергію в обсязі 56,63 кВт.

Як зазначає позивач, усупереч умовам Договору відповідач взятий на себе обов`язок по оплаті вартості використаної (купованої) електричної енергії за грудень 2024 року у встановлений строк не виконав, в зв`язку з чим за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 5 570,86 грн.

Договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості за отриману електроенергію в розмірі 5 570,86 грн, в тому числі разом із апеляційною скаргою, відповідачем не надано.

Жодних заперечень щодо спожитого обсягу електичної енергії у грудні 2024 року відповідачем не висловлено, натомість, як під час вирішення спору судом першої інстанції, так і в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що провести оплату за грудень 2024 року в сумі 5 570,86 грн неможливо, оскільки згідно з п. 4 статті 48 Бюджетного кодексу України усі зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів.

Однак, колегія суддів зазначає, шо закінчення бюджетного року та відсутність бюджетних коштів не є підставою для несплати вартості спожитої електроенергії та неналежного виконання умов Договору.

Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справах № 925/246/17, № 925/974/17, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 12-46гс18 та від 17.04.2018 у справі № 911/4249/16.

Таким чином, відповідач у порушення взятих на себе зобов`язань за Договором оплату отриманої у грудні 2024 року електроенергії у повному обсязі не здійснив, у зв`язку з чим за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 5 570,86 грн.

Доводи скаржника про те, що термін дії Договору сплив 01.04.2025 (після закінчення бюджетного періоду), а тому після припинення дії Договору кредитор (позивач) більше не вправі вимагати від боржника виконання обов`язку, а останній не зобов`язаний його виконувати, судом відхиляються, оскільки відповідно до частини 4 статті 631 Цивільного кодексу України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, а згідно з умовами пункту 13.1. Договору в частині розрахунків Договір діє до повного їх виконання.

Отже, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 5 570,86 грн є обґрунтованими та скаржником не спростовані.

У зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині здійснення розрахунків позивачем також було нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 4,12 грн та пеню в розмірі 42,58 грн.

У частині стягнення пені суд у задоволенні позову відмовив і рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції з огляду на положення статті 269 Господарського процесуального кодексу в цій частині не переглядається.

Щодо стягнення 3% річних, то статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення 3% річних, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у розмірі 4,12 грн.

Також позивач просив суд зазначити в рішенні про нарахування 3% річних до моменту повного виконання рішення.

Відповідно до частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI Господарського процесуального кодексу України.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, за час прострочення.

За змістом частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частинами 11, 12 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно задовольнив вимоги позивача в цій частині, зазначивши у резолютивній частині рішення про нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення 3% річних на суму 5 570,86 грн до моменту виконання вказаного рішення, з урахуванням приписів законодавства України.

Щодо присуджених судом першої інстанції до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу (500 грн із 20 000,00 грн заявлених до стягнення), то відповідач мотивів незгоди із цією частиною рішення суду в апеляційній скарзі не наводить, як і не спростовує висновки суду про їх часткове задоволення, пропорційність присудженої до стягнення суми до предмета спору, з урахуванням ціни позову.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Усі інші доводи та міркування відповідача, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують наведених висновків суду.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 лютого 2010 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову в даній справі.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2025 у справі №910/6825/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2025 у справі №910/6825/25 залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Державну установу «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України».

Матеріали справи №910/6825/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 286 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.О. Мальченко

А.І. Тищенко