ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 902/1302/22(902/65/25)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковського О. В. - головуючого, Огородніка К. М., Погребняка В. Я.,

за участі секретаря судового засідання Аліференко Т. В.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду (головуючий - Павлюк І. Ю., судді: Саврій В. А., Розізнана І. В.) від 26.08.2025

за позовом ОСОБА_1

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Рисоіл Україна"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Сат-Агро"

про визнання неукладеним та недійсним договору поруки від 22.07.2021

в межах справи за заявою ОСОБА_2

про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сат-Агро".

Учасники справи:

представник позивача - Шевчук В.О., адвокат;

представник відповідача 1 - Козолуп М. С., адвокат;

представник відповідача 2 - не з`явився.

1. Короткий зміст вимог

1.1. 12.01.2023 Господарський суд Вінницької області ухвалив: відкрити за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна" провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Сат-Агро" (далі - Боржник) в порядку, передбаченому Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), ввести мораторій на задоволення вимог кредиторів, процедуру розпорядженням майном та призначити розпорядника майна тощо.

23.01.2024 Господарський суд Вінницької області постановив визнати Боржника банкрутом, відкрити ліквідаційну процедуру та призначити ліквідатором Боржника арбітражну керуючу Голубенко О. В. тощо.

28.02.2024 Господарський суд Вінницької області ухвалив замінити кредитора, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна", на нового кредитора - ОСОБА_2 .

1.2. 20.01.2025 фізична особа ОСОБА_1 (далі - Позивач) подала позов про визнання неукладеним та недійсним договору від 22.07.2021 поруки (далі - Договір), укладеного між Позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Рисоіл Україна" (далі - Відповідач 1) та Боржником (Відповідач 2), здійснивши повернення виконаного за недійсним правочином.

1.3. Позов обґрунтований неукладенністю оспорюваного Договору, про який Позивачка (як одноосібний учасник товариства Боржника до 25.12.2021) дізналась у грудні 2021 року, однак який не підписувала та нікого на це не уповноважувала, а також не узгоджувала з відповідачами жодного проєкту такого договору, тоді як підпис на Договорі від імені Позивачки їй не належить.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

2.1. 08.05.2025 Господарський суд Вінницької області вирішив позов задовольнити частково: визнати Договір недійсним, а у позові про визнання Договору неукладеним - відмовити.

2.2. Судове рішення мотивоване відсутністю волевиявлення Позивачки на укладення Договору через відсутність її підпису на Договорі, оскільки за відсутності оригіналу Договору, який не був наданий Відповідачем-1 на вимогу суду, є встановленою стверджувана Позивачем обставина, що Договір не був підписаний особисто Позивачкою.

При цьому суд виходив з того, що Договір був укладений у формі єдиного документа, а не у спрощений спосіб.

Відмова у визнанні Договору неукладеним мотивована відсутністю для цього підстав саме у цьому спорі, оскільки обставина неукладенності Договору може встановлюватись під час вирішення іншого спору та не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді.

3. Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

3.1. 26.08.2025 Північно-західний апеляційний господарський суд постановив: задовольнити апеляційну скаргу Відповдіача-1, скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 08.05.2025 в частині рішення про визнання недійсним Договору та прийняти в цій частині нове рішення - про відмову в позові; із залишенням без змін решти рішення Господарського суду Вінницької області від 08.05.2025 .

3.2. Судове рішення мотивоване доведенням доказами у справі, а саме доказами електронного листування між сторонами щодо укладення Договору вираження волі Позивача на укладення оспорюваного Договору.

При цьому суд врахував обізнаність Позивачки щодо укладеного нею Договору з огляду на підписання нею від імені Боржника (Відповідача-2) 13.09.2021 угоди про врегулювання до договору поставки від 22.07.2021, в умовах якого зазначено про надіслання продавцем (Боржником) покупцю (Відповідачу-1) Договору (поруки), укладеного у забезпечення зобов`язань продавця за договором поставки.

4. Встановлені судами обставини

4.1. 22.07.2021 між відповідачами укладено договір поставки № Р21-046, відповідно до якого Продавець (Відповідач-2, Боржник) зобов`язується поставити і передати у власність Покупця (Відповідача-1), а Покупець прийняти і оплатити пшеницю 2,3,4 класу, надалі іменований "Товар", (зерно насипом українського походження, врожаю 2021 року) на умовах поставки в місці (DAP) ТОВ "СП РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ" (Одеська область, місто Чорноморськ, вул. Транспортна, 28) згідно з Інкотермс-2010.

Відповідно до пункту 5.1.1 договору поставки передбачено, що на етапі 1 попередня оплата здійснюється на поточний рахунок продавця протягом 5 банківських днів з моменту підписання цього договору та за повного виконання наступних умов, зокрема, отримання покупцем (Відповідачем-1) підписаного продавцем (Відповідачем-2) Договору поруки.

Пунктом 6.8 договору поставки передбачено, що протягом 2 робочих днів з дати підписання цього Договору продавець (Відповідач-2) зобов`язується надати покупцю (Відповідачу-1) Договір поруки, укладений між покупцем і Позивачем щодо забезпечення зобов`язань продавця відповідно до стандартної форми покупця.

Згідно з пунктом 9.4 договору поставки договір або додаткові угоди до договору, оформлені у вигляді додатків і підписані, надіслані сторонами за допомогою факсимільного зв`язку та/або електронною поштою, мають юридичну силу до моменту обміну оригіналами.

4.2. В цей же день, 22.07.2021 з метою забезпечення зобов`язань Відповідача-2 за Договором поставки між Позивачем (поручитель), Відповідачем-2 (боржник) та Відповідачем-1 (кредитор) було укладено Договір поруки, за умовами якого Позивачка повністю і безвідклично поручилася перед Відповідачем-1 забезпечити своєчасне виконання усіх зобов`язань, що мають бути виконані у відповідний час Відповідачем-2 на користь Відповідача-1, як визначено в договорі.

4.3. З метою мирного врегулювання наслідків порушення умов Договору поставки від 22.07.2021 між Відповідачем-2 (продавець) та Відповідачем-1 (покупець) 13.09.2021 була укладена Угода про врегулювання до договору поставки від 22.07.2021 № Р21-046, за умовами якої сторони домовились, що продавець визнає, що ним порушено зобов`язання, які призвели до прямих збитків покупця та зобов`язується сплатити покупцю суму компенсації, яка складає 2 114 944 грн 00 коп.

Умовами цієї угоди сторони узгодили, що з метою мирного врегулювання наслідків порушення продавцем умов Договору поставки від 22.07.2021 № Р21-046 сторони домовились, що продавець визнає, що ним порушено зобов`язання, які призвели до прямих збитків покупця та зобов`язується сплатити покупцю суму компенсації, яка складає 2 114 944 грн 00 коп. та визначено, що продавець зобов`язується сплатити суму компенсації покупцю у термін до 12.12.2021, що є істотною умовою цієї Угоди (згідно з пунктом 2.2 Угоди про врегулювання (в редакції Додатку № 1 від 29.10.2021).

В матеріалах справи наявна копія Угоди про врегулювання до договору поставки № Р21-046 від 22.07.2021 та Додатку № 1 до Угоди про врегулювання до договору поставки № Р21-046 від 22.07.2021, які містять підпис продавця, Відповідача-2 в особі представника Квітчук О. Л. та Відповідача-1 в особі директора, а також печатки товариств.

4.4. Разом з позовом Позивачка подала клопотання від 15.01.2025 про призначення судової технічно-почеркознавчої експертизи, оскільки в позові стверджувала, що не підписувала Договір

Ухвалою суду від 07.04.2025 відмовлено в задоволенні клопотання Позивача від 15.01.2025 про призначення судової технічно-почеркознавчої експертизи.

4.5. Позивачка до 24.12.2021 була одноосібним учасником товариства Боржника (Відповідача-2), тобто і на момент укладення оспорюваного Договору (поруки).

4.6. Суд апеляційної інстанції встановив, що у матеріалах справи наявне електронне листування між відповідачами:

із електронної пошти Відповідача-2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) надіслано до Відповідача-1 (отримувач ОСОБА_3) лист із темою "Підтвердження угоди, передплата, Сат-Агро - Рисоіл Україна, пшениця 2-3-4 кл, 3200 mt, 2021 серпень". До вказаного листа додано скан-копію Договору поруки від 22.07.2021, який містить підпис Позивачки, підпис та печатку Відповідача-2; договору поставки від 22.07.2021 № Р21-046; Додаткової угоди від 22.07.2021№ 1.

4.7. Позивач не заперечував у суді першої інстанції та у відзиві на апеляційну скаргу, що вказаний електронний лист та додатки до нього були надіслані Відповідачу-1, як і не заперечувалося, що електронна адреса належить Відповідачу-2.

В матеріалах справи відсутні докази того, що на час листування доступ до електронної пошти Відповідача-2 мали сторонні особи, а не працівники Відповідача-2.

4.8. В подальшому, Відповідач-1 надіслав Відповаідачу-2 лист, в якому Відповідач-1 підтверджує отримання скан-копії Договору поруки від 22.07.2021 із Додатковою угодою № 1 від 22.07.2021 до нього, підписані з боку продавця, Відповідача-2. У вкладенні Відповідач-1 зазначає, що надсилає вказані документи, підписані з боку покупця Відповідача-1. До вказаного листа додано скан-копію договору поставки № Р21-046 від 22.07.2021 та Додаткової угоди № 1 від 22.07.2021.

Через електронну пошту Відповідача-2 надіслало Позивачу та Відповідачу-2 лист від 19.08.2021 № 1908-2, у якому відповідач зазначив, що у компенсацію усіх збитків та виплати штрафних санкцій за порушення Відповідачем-2 умов Договору поставки від 22.07.2021 № Р21-046 будуть витребувані з поручителя за Договором (поруки) від 22.07.2021. До вказаного листа додано скан-копію Договору поруки від 22.07.2021, який містить підпис Позивачки, підпис та печатку відповідачів.

4.9. У лютому 2022 року Відповідач-1 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Відповідача-2 та Позивача, в якій просило суд стягнути солідарно з цих відповідачів заборгованість за угодою про врегулювання від 13.09.2021 до Договору поставки № Р21-046 від 22.07.2021 за основним боргом у сумі 2 114 944 грн 00 коп. та пені в сумі 115 826 грн 76 коп.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на порушення умов укладеного між сторонами Договору поставки №Р21-046 від 22.07.2021 та Угоди про врегулювання від 13.09.2021, продавець у передбачені строки не перерахував покупцю суму компенсації, яка складає 2114 944 грн 00 коп., та не поставив товар за договором поставки відповідно до підпункту 2.3.2. Угоди про врегулювання, всупереч пунктів 2.2, 2.3 Угоди про врегулювання. Посилаючись на статті 543, 554 Цивільного кодексу України позивач (Відповідач-1) вважає, що Відповідач-2 та Позивач повинні відповідати перед ним за неналежне виконання пунктів 2.7, 4.6 Угоди про врегулювання в частині сплати суми компенсації та пені як солідарні боржники.

4.10. Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.10.2022 у справі № 916/470/22, яке залишене без змін судами апеляційної та касаційної інстанціями, позовну заяву Відповідача-1 задоволено частково, стягнуто солідарно з Відповідача-2 та Позивача на користь Відповідача-1 заборгованість за угодою про врегулювання від 13.09.2021 до договору поставки № Р21-046 від 22.07.2021 за основним боргом у сумі 2 114 944 грн 00 коп. та пеню в сумі 58 407 грн 22 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов, місцевий господарський суд послався на доведеність позивачем факту неналежного виконання Відповідачем-2 як боржником зобов`язань за Угодою від 13.09.2021 про врегулювання до договору поставки № Р21-046 від 22.07.2021, яка є невід`ємною частиною Договору поставки № Р21-046 від 22.07.2021, у зв`язку з чим в силу статті 543 Цивільного кодексу України, пункту 1-3 Договору поруки від 22.07.2021, поручитель ОСОБА_1 зобов`язана сплатити кредитору, яким є Відповідач-1, суму компенсації та пеню.

5. Короткий зміст вимог касаційної скарги

5.1. 30.09.2025 Позивачка подала касаційну скаргу, у якій, з урахуванням недоліків касаційної скарги, усунених на вимогу Суду в ухвалі від 10.10.2025, просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.08.2025 і залишити в силі рішення Господарського суду Вінницької області від 08.05.2025.

6. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6.1. Згідно з аргументами в касаційній скарзі підставою для касаційного оскарження постанови апеляційного суду у цій справі є положення пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки цей суд:

- неналежним чином застосував норми статей 14, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 81, 91, 102 ГПК України (щодо надання та витребування доказів на підтвердження обставин укладення та підписання Позивачем оспорюваного Договору, та щодо електронних доказів та документів, доведення електронним листуванням укладення цього ж Договору), а також статей 3, 203, 205, 207, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) без урахування висновку щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 10.06.2019 у справі № 903/581/18, від 05.12.2018 у справі № 916/1813/16, від 21.10.2020 у справі № 925/594/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 19.03.2019 № 925/1027/15, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 19.02.2020 у справі № 915/411/19, від 19.03.2019 у справі № 925/1027/15, від 03.08.2022 у справі № 910/5408/21, № 904/2357/20 від 21.08.2020, від 22.03.2023 у справі за № 755/1549/22, від 12.07.2023 у справі № 902/1076/21, від 23.11.2021 у справі № 910/10249/20, від 04.09.2020 у справі № 311/2145/19, від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, від 28.09.2021 у справі № 918/1045/20, від 11.08.2021 у справі № 909/436/20, від 06.10.2021 у справі № 925/1546/20

6.2. Згідно з аргументами в касаційній скарзі підставою для касаційного оскарження постанови апеляційного суду у цій справі є також положення пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки цей суд порушив норми статті 6 Цивільного кодексу України, тоді як відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 6 ЦК України у подібних правовідносинах: як може особа відповідати за зобов`язання, якщо вона їх не підписувала не брала на себе зобов`язання та відсутнє її волевиявлення, а відповідач не надає оригінал документи не експертизу, зазначаючи, що договір відсутній.

6.3. Також, з посиланням на положення пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржниця зазначила, що апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази стосовно факту укладення Договору.

7. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

7.1. Аргументи Відповідача 2 у відзиві на касаційну скаргу, у яких він заперечує аргументи в касаційній скарзі, зводяться до:

- необхідності закриття касаційного провадження в частині вимог з підстави оскарження постанови апеляційного суду, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки скаржник навів нерелевантну судову практику;

- необхідності відмови у задоволенні скарги в іншій частині (з інших підстав оскарження постанови апеляційного суду), оскільки скаржник не зазначив норму права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду, а відповідно не обґрунтував доводи щодо оскарження постанови з підстав недослідження судом зібраних у справі доказів.

8. Позиція Верховного Суду та висновки щодо застосування норм права

Щодо заборони суперечливої поведінки

8.1. Предметом спору став укладений між сторонами договір поруки, який заперечується Позивачем з тих підстав, що Позивачка цей Договір не укладала та не підписувала, а тому не дотримано письмової форми вчинення оспорюваного правочину, чим порушено статтю 207 ЦК України.

8.2. Правила та підстави недійсності правочинів регламентовані положеннями ЦК України та ГК України. Зокрема, статтею 215 ЦК України встановлені загальні вимоги щодо недійсності правочину, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

8.3. Позивачка наполягає на відсутності волевиявлення Позивачки на укладення Договору через відсутність підпису Позивачки на Договорі.

8.4. Між тим, суди встановили, що в іншій судовій справі (рішення Господарського суду Одеської області від 05.10.2022 у справі № 916/470/22, яке залишене без змін судами апеляційної та касаційної інстанціями, пункти 4.9, 4.10), в якій брали участь як сторони ті самі особи, що і у цій справі, стягнуто солідарно з Відповідача-2 та Позивача (як поручителя з урахуванням положень статті 543 ЦК України, пункту 1-3 оспорюваного у цій справі Договору поруки), на користь Відповідача-1 заборгованість за угодою про врегулювання від 13.09.2021 до договору поставки № Р21-046 від 22.07.2021 за основним боргом у сумі 2 114 944 грн 00 коп. та пеню в сумі 58 407 грн 22 коп.

При цьому, звертаючись до змісту ухвалених у справі № 916/470/22 судових рішень, зокрема постанови касаційного суду від 26.09.2023, якою зазначене рішення Господарського суду Одеської області від 05.10.2022 залишено без змін, у справі № 916/470/22 суди встановили обставини, що між сторонами було укладено договір поставки, договір поруки та угода про врегулювання заборгованості, і відповідачі не виконали свої зобов`язання за цими договорами (зокрема пункт 46 постанови Верховного Суду від 26.09.2023 у справі № 916/470/22).

8.5. Відповідно ж до приписів частини четвертої статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

8.6. При цьому, щодо заперечення Позивачем як стороною оспорюваного Договору (поруки) факту його укладення (підписання Позивачем), Суд у цій справі, звертаючись до змісту ухвалених у справі № 916/470/22 судових рішень, зокрема постанови касаційного суду від 26.09.2023, якою зазначене рішення Господарського суду Одеської області від 05.10.2022 залишено без змін, зазначає, що у справі № 916/470/22 суд встановив, що відповідачка (яка у цій справі є Позивачкою), заперечуючи заявлені до неї як до поручителя вимоги про стягнення заборгованості за угодою про врегулювання від 13.09.2021 до договору поставки № Р21-046 від 22.07.2021 за основним боргом в сумі 2 114 944 грн 00 коп., пені в сумі 115 826 грн 76 коп.:

- у відзиві на позов у справі № 916/470/22 прямо визнавала укладання договору поставки, договору поруки та угоди про врегулювання заборгованості (аркуші справи 191- 194 тому 1 у справі № 916/470/22), а свої заперечення обґрунтовувала виключно порушенням позивачем (у цій справі Відповідачем 1) зобов`язання за договором поставки щодо здійснення попередньої оплати, припиненням поруки внаслідок новації та втратою контролю в управлінні над товариством Відповідача 2 внаслідок неправомірних дій третіх осіб; однак Позивачка не заперечувала наявність договорів, а лише заперечувала проти заявлених позовних вимог; представник ж відповідачки (у цій справі Позивачки) висловив сумніви щодо наявності оригіналу договору поставки лише під час розгляду справи по суті, що суперечить частині четвертій статті 165 ГПК України (пункти 44, 45 постанови Верховного Суду від 26.09.2023 у справі № 916/470/22).

8.7. Отже в іншій справі № 916/470/22 за участі як сторін тих самих осіб, що і у цій справі, за вимогами про стягнення з Позивачки як з поручителя за оспорюваним у цій справі Договором заборгованості Позивачка хоча і заперечувала відповідне зобов`язання, що виникло у неї як у поручителя за оспорюваним у цій справі Договором (поруки), однак не заперечувала при цьому і факт, і обставини укладення оспорюваного у цій справі Договору (поруки), що свідчить про непослідовність та суперечливість поведінки та аргументів Позивачки у цій справі стосовно факту та обставин укладення оспорюваного Договору.

8.8. Водночас Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що однією з основних засад законодавства є добросовісність, а дії учасників правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин.

Зокрема доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується на давньоримській максимі "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). По суті згаданий принцип римського права є вираженням equitable estoppel однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина спрямована на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище. В основі цієї доктрини є принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 43 ГПК України, аналогічно частина перша статті 44 ЦПК України).

Наведені висновки сформульовані зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2025 у справі № 925/457/23 (провадження № 12-33гс24).

8.9. Тож, Позивачка, звернувшись із позовом у цій справі та заявивши вимоги про недійсність Договору (поруки) з підстав відсутності волевиявлення Позивачки на його укладення (з посиланням на відсутність її підпису на Договорі), діяла всупереч власній поведінці та аргументам в іншій справі № 916/470/22.

Суд також враховує, що попри аргументи в позові у цій справі про отримання відомостей про Договір у 2021 році (пункт 1.3), Позивачка між тим стала його заперечувати та звернулась із вимогами про недійсність Договору у цій справі після подання позову про стягнення боргу з Позивачки як поручителя за оспорюваним правочином (пункти 4.9, 4.10).

8.10. У зв`язку з викладеним та враховуючи незазначення Позивачем інших підстав та невстановлення судами обставин для визнання Договору недійсним, а також враховуючи встановлені судами обставини обізнаності Позивачки із умовами Договору поставки № Р21-046 від 22.07.2021, зокрема щодо пункту 5.1.1 та 6.8 Договору поставки - про надіслання продавцем (Відповідачем 2) покупцю (Відповідачу 1) підписаного Боржником оспорюваного Договору (поруки) у забезпечення зобов`язань продавця, укладеного між Відповідачем 1 та Позивачкою, а відповідно і обізнаність Позивачки щодо укладення нею оспорюваного Договору з огляду також на підписання нею від імені Боржника (Відповідача-2) 13.09.2021 угоди про врегулювання до договору поставки від 22.07.2021, в умовах якого зазначено про надіслання продавцем (Боржником) покупцю (Відповідачу-1) Договору (поруки), укладеного у забезпечення зобов`язань продавця за договором поставки (пункти 4.1-4.3), Суд погоджується з правильним та обґрунтованим висновком апеляційного суду про відсутність підстав для визнання Договору недійсним з підстав відсутності волі Позивачки на його укладення.

Дійшовши цього висновку, Суд відхиляє протилежні аргументи скаржника (пункти 6.1- 6.3)

8.11. Отже висновки судів в оскаржуваній постанові про відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного Договору (поруки) та скасування протилежного рішення суду першої інстанції зроблені відповідно до норм законодавства та відповідно до встановлених на підставі доказів у справі обставин справи, а заявлені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшли свого підтвердження. Тож, з урахуванням положень пункту 1 частини першої статті 308 та статті 309 ГПК України, оскаржувана постанова апеляційного суду підлягає залишенню без змін як законна та обґрунтована.

8.12. Дійшовши висновку про залишення без задоволення касаційної скарги Позивача та без змін оскаржуваної постанови апеляційного суду, витрати зі сплати судового збору за подання ним касаційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.08.2025 у справі № 902/1302/22 (902/65/25) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Васьковський

Судді К. М. Огороднік

В. Я. Погребняк