ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/3034/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєві О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Новобаварська окружна прокуратура міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю " Фірма ДЕЛЬФ", м. Харків
про визнання права власності та зобов`язання передати нерухоме майно
за участю представників сторін:

прокурора - Клейн Л.В., посвідчення № 072868 від 01.03.2023 року

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Керівник Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м. Харків звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю " Фірма ДЕЛЬФ", м. Харків, в якому просить усунути перешкоди територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради у здійсненні права користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою, по провулку Пластичному, 9 у м. Харкові, шляхом: визнання за Харківською міською радою права власності на самочинно збудовані на вказаній самовільно зайнятій земельній ділянці нежитлові будівлі літ. "АЗ-1", загальною площею 54,20 кв.м., літ. "АЖ-1", загальною площею 68,20 кв.м., літ."АГ-1", загальною площею 66,30 кв.м., літ. "АД-1", загальною площею 31,90 кв.м., літ. "АЕ-1", загальною площею 29,0 кв.м., літ."АВ-1", загальною площею 32,50 кв.м., літ. "АК-2", загальною площею 172,40 кв.м., літ. "АИ-2", загальною площею 219,40 кв.м., щодо яких в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма ДЕЛЬФ" (, номера відомостей про речове право - 27733810, 27733941) на об`єкти нерухомого майна з реєстраційним номером 101 нежитлові будівлі по провулку Пластичному, 9 у м. Харкові; зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма ДЕЛЬФ" () передати (шляхом складення акту прийому-передачі) Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради самочинно збудовані на самовільно зайнятій земельній ділянці нежитлові будівлі літ."АЗ-1", загальною площею 54,20 кв.м., літ. "АЖ-1", загальною площею 68,20 кв.м., літ."АГ-1", загальною площею 66,30 кв.м., літ."АД-1", загальною площею 31,90 кв.м., літ."АЕ-1", загальною площею 29,0 кв.м., літ."АВ-1", загальною площею 32,50 кв.м., літ. "АК-2", загальною площею 172,40 кв.м., літ. "АИ-2", загальною площею 219,40 кв.м., щодо яких в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна з реєстраційним номером 101 нежитлові будівлі по провулку Пластичному, 9 у м. Харкові. Також просить покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін; призначено підготовче засіданні на 25 вересня 2025 року о 13 годин.

Разом з позовом 29 серпня 2025 року Керівником Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова подано заяву (вхідний № 3034) про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту (із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії) на об`єкти нерухомого майна, право власності на які на теперішній час зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма ДЕЛЬФ" (), а саме: на нежитлові будівлі літ. "АЗ-1", загальною площею 54,20 кв.м., літ. "АЖ-1", загальною площею 68,20 кв.м., літ. "АГ-1", загальною площею 66,30 кв.м., літ. "АД-1", загальною площею 31,90 кв.м., літ."АЕ-1", загальною площею 29,0 кв.м., літ. "АВ-1", загальною площею 32,50 кв.м., літ. "АК-2", загальною площею 172,40 кв.м., літ. "АИ-2", загальною площею 219,40 кв.м. на об`єкти нерухомого майна з реєстраційним номером 101 нежитлові будівлі по провулку Пластичному, 9 у місті Харкові.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви (вхідний № 3034 від 29 серпня 2025 року) Керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова про забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви (вхідний № 3034 від 29 серпня 2025 року) Керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова про забезпечення позову.

Протокольною ухвалою суду від 25 вересня 2025 року, на підставі статтей 177, 181, пункту 3 частини 2 статті 183, статті 232 Господарського процесуального кодексу України відкладено підготовче засідання на 21 жовтня 2025 року о 12:30 годин.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21 жовтня 2025 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, до 01 грудня 2025 року; підготовче засідання відкладено на 20 листопада 2025 року о 12:40 годин.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20 листопада 2025 року позовну заяву Керівника Новобаварська окружна прокуратура міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м. Харків до Товариства з обмеженою відповідальністю " Фірма ДЕЛЬФ", м. Харків про визнання права власності та зобов`язання передати нерухоме майно - залишено без руху; надано прокурору строк для усунення недоліків позовної заяви п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання доказів, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

24 листопада 2025 року, через систему "Електронний суд", Новобаварською окружною прокуратурою міста Харкова усунено недоліки, шляхом надання до суду доказів, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25 листопада 2025 року продовжено розгляд справи № 922/3034/25 та призначено у справі № 922/3034/25 підготовче засідання на 02 грудня 2025 року о 12:20 годин.

Протокольною ухвалою суду від 02 грудня 2025 року, на підставі пункту 3 частини 2 статті 185, статті 232 Господарського процесуального кодексу України закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18 грудня 2025 року о 14:40 годин.

Протокольною ухвалою суду від 18 грудня 2025 року на підставі частини 2 статті 216, статті 232 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву у судовому засіданні до 13 січня 2026 року о 15:20 годин.

12 січня 2026 року через систему "Електронний суд", Новобаварською окружною прокуратурою міста Харкова подано клопотання (вхідний № 759) про повернення судового збору, яке суд приймає та долучає до матеріалів справи.

Прокурор у судовому засіданні підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронних листів.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронних листів.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення прокурора, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Новобаварською окружною прокуратурою м. Харкова при здійсненні вивчення наявності підстав для подальшого представництва інтересів держави в суді з урахуванням результатів судового розгляду справи №820/3119/18 за позовом прокурора, поданим в інтересах держави в особі Харківської міської ради, встановлено наступне.

Як вбачається з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіоновим О.С. 16 грудня 2016 року проведено за Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський експериментальний завод" () державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) на нежитлові будівлі літ."АЗ-1", загальною площею 54,20 кв.м., літ."АЖ-1", загальною площею 68,20 кв.м., літ."АГ-1", загальною площею 66,30 кв.м., літ."АД-1", загальною площею 31,90 кв.м., літ."АЕ-1", загальною площею 29,0 кв.м., літ."АВ-1", загальною площею 32,50 кв.м., літ."АК-2", загальною площею 172,40 кв.м., літ."АИ-2", загальною площею 219,40 кв.м. по провулку Пластичному, 9 у м. Харкові (об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101, рішення про державну реєстрацію прав - від 27 грудня 2016 року з індексним номером 33218925, номер відомостей про речове право 18346060).

Підставою виникнення права власності державним реєстратором зазначено подані заявником технічні паспорти від 10 серпня 2016 року, видані Товариством з обмеженою відповідальністю "Актуаль", довідку вказаного товариства від 12 грудня 2016 року за №084/12/2016 про присвоєння адреси, договір оренди землі від 09 жовтня 2007 року, статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський експериментальний завод" від 14 грудня 2009 року.

Як зазначає прокурор, державну реєстрацію права власності на вказані нежитлові будівлі проведено всупереч вимог Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року за №1127 за відсутності належних документів про присвоєння адреси, а також документів, які б підтверджували введення в експлуатацію та, відповідно, виникнення права власності на нерухоме майно.

У зв`язку з цим, у квітні 2018 року заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №2 звернувся до адміністративного суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Харківської міської ради у справі №820/3119/18, визначивши відповідачем за вказаним позовом державного реєстратора Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіонова О.С., якому адресував позовні вимоги про скасування прийнятого рішення про державну реєстрацію прав від 27 грудня 2016 року з індексним номером 18346060. При цьому, розгляд справи здійснювався за участю третіх осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський експериментальний завод"; Товариства з обмеженою відповідальністю "Актуаль"; Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради.

Звертаючись до суду із позовними вимогами про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на відповідне майно, прокурор, з урахуванням актуальної на той час судової практики розгляду позовів відповідної категорії, виходив з того, що обраний ним спосіб захисту порушених інтересів держави є ефективним.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27 липня 2018 року у справі №820/3119/18, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року, позов задоволено.

Водночас, з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що після ухвалення Харківським окружним адміністративним судом рішення від 27 липня 2018 року про задоволення позову у справі №820/3119/18 та до завершення перегляду 21 листопада 2018 року цієї справи судом апеляційної інстанції, державним реєстратором Харківської районної державної адміністрації Боклагом С.С. 28 серпня 2018 року проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101 за іншою особою Товариством з обмеженою відповідальністю " Фірма ДЕЛЬФ" () наступним чином: 51/200 на підставі акту прийому-передачі б/н від 23 серпня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський експериментальний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю " Фірма ДЕЛЬФ" та протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський експериментальний завод" б/н від 30 липня 2018 (номер відомостей про речове право 27733941); 149/200 на підставі акту прийому-передачі б/н від 23 серпня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський експериментальний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма ДЕЛЬФ" та протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський експериментальний завод" б/н від 30 липня 2018 року (номер відомостей про речове право: 27733810).

При цьому, як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківський експериментальний завод" є одним із учасників Товариства з обмеженою відповідальністю " Фірма ДЕЛЬФ".

Після ухвалення вищевказаних рішень у справі №820/3119/18 судами першої та апеляційної інстанцій відбувалось реформування органів прокуратури відповідно до вимог Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року.

Так, наказом Генерального прокурора від 17 лютого 2021 року за №39 "Про окремі питання забезпечення початку роботи окружних прокуратур" затверджено перелік окружних прокуратур, зокрема, утворено Новобаварську окружну прокуратуру м. Харкова, юрисдикція якої розповсюджується на територію Новобаварського та Холодногірського районів м. Харкова.

З урахуванням того, що нежитлові будівлі по провулку Пластичному, 9 у м. Харкові, державну реєстрацію права власності на які за Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський експериментальний завод" проведено оспореним у справі №820/3119/18 рішенням державного реєстратора від 27 грудня 2016 року, розташовані на території Холодногірського району м. Харкова, Новобаварській окружній прокуратурі м. Харкова здійснено передачу матеріалів за вищезазначеним позовом Харківської місцевої прокуратури №2 у справі №820/3119/18. У зв`язку з цим, подальше представництво інтересів держави у вказаній справі забезпечувалося Новобаварською окружною прокуратурою м. Харкова.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 жовтня 2023 року задоволено касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський експериментальний завод"; рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 липня 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року у справі №820/3119/18 скасовані; провадження у справі закрито; роз`яснено позивачу право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись абзацом 1 частини 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України, Новобаварською окружною прокуратурою м. Харкова до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду подано заяву про направлення справи №820/3119/18 за встановленою юрисдикцією для подальшого розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2023 справу №820/3119/18 передано до Господарського суду Харківської області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06 березня 2024 року у справі №820/3119/18 позов прокурора задоволено; рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав від 27 грудня 2016 року з індексним номером 18346060 скасовано.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що довідка Товариства з обмеженою відповідальністю "Актуаль" за №084/12/2016 від 12 грудня 2016 року, що стала підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав від 27 грудня 2016 року за №18346060, не є належним документом, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю "Актуаль" не є тим суб`єктом, до повноважень якого входить прийняття рішень щодо присвоєння об`єктам нерухомості адреси. Відсутність документа, що підтверджує присвоєння адреси нежитловим будівлям, які входять до складу об`єкта нерухомого майна, свідчить про недотримання вимог законодавства під час прийняття згаданого рішення про державну реєстрацію прав.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що документи, які були надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський експериментальний завод" державному реєстратору, не відповідали вимогам законодавства, а отже, право власності на нерухоме майно не підлягало реєстрації. Такими діями державного реєстратора порушено інтереси Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради, оскільки своїм рішенням державний реєстратор здійснив державну реєстрацію нерухомого майна, збудованого на земельній ділянці, яка перебуває в комунальній власності.

За результатами розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський експериментальний завод" постановою Східного апеляційного господарського суду від 04 вересня 2024 року у справі №820/3119/18 рішення Господарського суду Харківської області від 06 березня 2024 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

Скасовуючи рішення господарського суду першої інстанції з мотивів неналежно обраного способу захисту та пред`явлення позову до неналежного відповідача, Східний апеляційний господарський суд виходив з наступних встановлених у справі №820/3119/18 обставин та висновків.

Так, 09 жовтня 2007 року між Харківською міською радою та ЗАТ ТБ "Харківський експериментальний завод" (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківський експериментальний завод") був укладений договір оренди, відповідно до якого ЗАТ ТБ "Харківський експериментальний завод" була передана в оренду земельна ділянка, площею 1,1243 га (з них під забудовою 1,0634 га, інших угідь 0,0609 га), по провулку Пластичному, 9 у м. Харкові.

Пунктом 3 договору визначено, що на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна - нежитлові будівлі: літ."ЬІ-1", літ."О-1", льох літ. "Л", недобудовані споруди: літ."В-2", літ."Г-1", які належать орендарю на праві колективної власності, а також інші об`єкти інфраструктури металеві конструкції літ."Й-1", літ."Щ-1".

Відповідно до пункту 15 договору земельна ділянка передається в оренду для експлуатації нежитлових будівель та споруд.

Згідно пункту 19 договору інші умови передачі земельної ділянки в оренду заборона зміни цільового призначення земельної ділянки.

З матеріалів означеної справи судом встановлено, що державним реєстратором проведено державну реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський експериментальний завод" права власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101 по провулку Пластичному, 9 у м. Харкові на підставі: технічних паспортів від 10 серпня 2016 року, виданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Актуаль"; довідки про присвоєння адреси за №084/12/2016 від 12 грудня 2016 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Актуаль"; договору оренди землі від 09 жовтня 2007 року; статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський експериментальний завод".

При цьому, заявником всупереч вимог Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не надано державному реєстратору належного документу, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (відповідного рішення Харківської міської ради).

З наявного в матеріалах справи листа Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради за №3682/0/27-18 від 04 травня 2018 року судом встановлено, що Харківською міською радою не приймалось рішення про присвоєння, зміну та впорядкування адреси щодо нежитлових будівель літ."АЗ-1", загальною площею 54,20 кв.м., літ."АЖ-1", загальною площею 68,20 кв.м., літ."АГ-1", загальною площею 66,30 кв.м., літ."АД-1", загальною площею 31,90 кв.м., літ."АЕ-1", загальною площею 29,0 кв.м., літ."АВ-1", загальною площею 32,50 кв.м., літ."АК-2", загальною площею 172,40 кв.м., літ."АИ-2", загальною площею 219,40 кв.м. по провулку Пластичному, 9 у м. Харкові.

З урахуванням наведеного, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський експериментальний завод" самочинного будівництва вказаних об`єктів нерухомості порушує права Харківської міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою, на якій ці об`єкти нерухомості побудовані.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Отже, обов`язковою передумовою реалізації права на судовий захист в порядку господарського судочинства є наявність у позивача суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, які порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами - відповідачами, та на захист якого спрямоване звернення до суду з позовом. Відтак, вирішуючи спір, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, і лише встановивши наявність такого - суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або про відмову у захисті. Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу. Згідно з частиною 1 статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Повноваження прокурора звертатися до суду з позовною заявою під час здійснення представництва інтересів держави в суді передбачено пунктом 1 частини 6 статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захист або робить це неналежно.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (постанова ВСУ від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц).

У справах за позовами прокурорів, заявлених в інтересах держави в особі уповноважених органів, позивачами є відповідні уповноважені органи, а прокурор у таких справах здійснює представництво їх інтересів в суді. Статус позивача прокурор набуває лише у випадках, коли звертається з позовом в інтересах держави у разі відсутності уповноваженого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду (постанова ВСУ від 21 лютого 2018 року у справі №553/3280/16-а).

Прокурор зазначає, що незважаючи на те, що Харківській міській раді, як власнику відповідної земельної ділянки, відомо про наявність факту її самовільного зайняття для здійснення самовільного будівництва нежитлових будівель, первинну реєстрацію права власності на які протиправно проведено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ще в 2016 році, остання упродовж тривалого часу не звертається до суду із відповідним позовом з метою ефективного захисту порушених інтересів.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. При цьому суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи.

Для ефективного захисту порушених інтересів держави за згаданим вище фактом самовільного будівництва на самовільно зайнятій земельній ділянці окружною прокуратурою листом від 10 жовтня 2024 року № 52-103-7350вих-24 запропоновано Харківській міській раді, як власнику земельної ділянки, упродовж розумного строку (1 місяць з моменту отримання повідомлення) звернутись до суду з відповідним позовом, а також визначитись із вибором однієї з передбачених законом взаємовиключних вимог про знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомого майна на самовільно зайнятій земельній ділянці (частина 3 статті 376 Цивільного кодексу України) або про визнання права власності на самочинно збудовану будівлю (частина 5 статті 376 Цивільного кодексу України).

Водночас, листом окружної прокуратури від 10 жовтня 2024 року № 52-103-7350вих-24 запропоновано, у випадку незвернення Харківської міської ради з відповідним позовом, повідомити про ефективний, з позиції Харківської міської ради, як власника відповідної земельної ділянки, спосіб захисту порушених інтересів - знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомого майна на самовільно зайнятій земельній ділянці (частина 3 статті 376 Цивільного кодексу України) або визнання права власності на самочинно збудовану будівлю (частина 5 статті 376 Цивільного кодексу України).

Крім цього, листом окружної прокуратури від 10 жовтня 2024 року № 52-103-7350вих-24, а також листом від 28 лютого 2025 року № 52-106-1320вих-25 повідомлено Харківську міську раду про те, що у разі незвернення останньої з відповідною позовною заявою протягом вказаного достатнього часу, прокурором відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" буде використано своє право на подання такої заяви.

З листа директора Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 09 липня 2025 року за № 6322/0/225-25, який надійшов на адресу окружної прокуратури 11 липня 2025 року вбачається, що Харківська міська рада ефективним способом захисту порушених права та інтересів у спірних правовідносинах вважає визнання за територіальною громадою права власності на самочинно побудоване майно.

Отже, Харківською міською радою самостійно захист порушених інтересів не здійснюється, а відповідна земельна ділянка продовжує використовуватись відповідачами під об`єктам самочинного будівництва.

Оскільки уповноважений орган - Харківська міська рада, за наявності вищевказаних порушень інтересів держави, заходів, запропонованих у згаданому листі окружної прокуратури з метою захисту цих інтересів, упродовж тривалого часу не здійснює, у прокурора виникло не тільки право, але й обов`язок відреагувати на їх порушення шляхом пред`явлення до суду цього позову.

Подібну позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 04 квітня 2019 року у справі №924/349/18, від 16 квітня 2019 року у справі №910/3486/18 та від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/19.

Звернення прокурора до суду спрямоване на дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби в усуненні перешкод у здійсненні територіальною громадою права користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної форми власності.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами прокурора про необхідність у даній справі здійснення прокуратурою представництва інтересів територіальної громади в суді.

Означене підтверджується висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі №903/129/18.

Відповідно до частин 1-4 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Отже, знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості відповідно до частини 4 статті 376 Цивільного кодексу України, є належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво.

Згідно частини 5 статті 376 Цивільного кодексу України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі №916/1174/22.

При цьому, формулювання положень статті 376 Цивільного кодексу України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.

Таким чином, як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини 2 статті 376 Цивільного кодексу України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті (пункти 6.31-6.33 постанови від 07 квітня 2020 року у справі №916/2791/13; пункти 53-56 постанови від 23 червня 2020 року у справі №680/214/16-ц; пункт 46 постанови від 20 липня 2022 року у справі №923/196/20).

Якщо нерухоме майно є самочинним будівництвом, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно у будь-який інший спосіб, окрім визначеного статтею 376 Цивільного кодексу України, є такою, що не відповідає вимогам цієї статті. Можливість настання інших правових наслідків, ніж передбачені статтею 376 Цивільного кодексу України, як у випадку самочинного будівництва, здійсненого власником земельної ділянки, так і у випадку самочинного будівництва, здійсненого іншою особою на чужій земельній ділянці, виключається.

За обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 Цивільного кодексу України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.

Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності за ним на самочинно побудоване майно.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності (пункт 123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі №914/2350/18 (914/608/20)).

Державна реєстрація права власності не породжує права власності, в силу державної реєстрації право власності не виникає, вона визначає лише момент, з якого право власності виникає, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

Факт набуття права власності має передувати державній реєстрації, оскільки юридичний зміст державної реєстрації полягає у визнанні і підтвердженні державою цього факту.

Як вже зазначалося, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 Цивільного кодексу України не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

Отже, вимога про скасування рішення державного реєстратора Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіонова О.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №18346060 від 27 грудня 2016 року не відповідає належному способу захисту, оскільки право власності цього суб`єкта на спірний об`єкт нерухомості не виникло (як і сам спірний об`єкт не виник як об`єкт права власності). Право власності на спірний об`єкт самочинного будівництва не могло бути зареєстроване за будь-якою особою інакше, ніж у визначеному статтею 376 Цивільного кодексу України порядку.

При цьому, судом апеляційної інстанції зазначено, що задоволення Господарським судом Харківської області заявленої прокурором вимоги по справі про скасування рішення державного реєстратора від 27 грудня 2016 року не відповідає належному способу захисту та не призведе до відновлення порушеного права Харківської міської ради, як власника земельної ділянки.

Якщо позивач прагне захистити свої права, порушені внаслідок самочинного будівництва, він має право звернутись до суду з позовною вимогою, сформульованою відповідно до положень частин 4 або 5 статті 376 Цивільного кодексу України; відповідним судовим рішенням буде вирішено юридичну долю самочинно побудованого майна (спірного об`єкта нерухомості).

Встановлено, що в Реєстрі будівельної діяльності, розміщеному на офіційному веб-сайті Портал Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (www.econstruction. gov.ua), який містить інформацію про документи, що дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття об`єктів до експлуатації, з травня 2011 року, відсутня інформація щодо вищезазначеного об`єкта будівництва.

У складених Товариством з обмеженою відповідальністю "Актуаль" технічних паспортах на спірні нежитлові будівлі, скан-копії яких долучено до матеріалів електронної реєстраційної справи, безпідставно зазначено, що ці нежитлові будівлі споруджені в 1991 році.

При цьому, як свідчать матеріали справи, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про наявність зареєстрованих речових прав на земельну ділянку під спірним нерухомим майном, а зі змісту пункту 15 договору оренди земельної ділянки від 09 жовтня 2007 року, скан-копію якого державним реєстратором долучено до матеріалів електронної реєстраційної справи, вбачається, що земельна ділянка, площею 1,1243 га, по пров. Пластичному, 9 у м. Харкові передана в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель та споруд. Перелік об`єктів нерухомого майна, які знаходились на земельній ділянці на момент її передачі в оренду, наведено в пункті 3 договору оренди, при цьому, спірні нежитлові будівлі не входять до вказаного переліку, що вказує на їх спорудження після укладення договору оренди та спростовує наведені в згаданих вище технічних паспортах відомості про спорудження будівель в 1991 році. Пунктом 17 згаданого договору передбачено заборону самовільної забудови відповідної земельної ділянки.

Отже, відповідна земельна ділянка не відводилась для будівництва спірних нежитлових будівель, право власності які 16 грудня 2016 року зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський експериментальний завод" у складі об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 101.

З матеріалів електронної реєстраційної справи на вказаний об`єкт нерухомого майна не вбачається наявності прийнятих Харківською міською радою рішень щодо надання в користування (оренду) або продаж земельної ділянки під згаданим об`єктом.

Згідно пункту 16 договору оренди земельної ділянки від 09 жовтня 2017 року земельна ділянка, на якій розташовані спірні нежитлові будівлі, за своїм цільовим призначенням належить до категорії земель промисловості.

Відповідно до пунктом "а" частини 2 статті 83 Земельного кодексу України, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Згідно пунктів 1-4 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" з дня набрання чинності цим Законом (01 січня 2013 року) землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються всі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу. У силу пункту 7 згаданого розділу, з дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

При цьому, безпідставне проведення державної реєстрації права власності на відповідне новозбудоване нерухоме майно, за відсутності документів, які б посвідчували право власності або користування відповідною земельною ділянкою для цих цілей, а також документів, які б підтверджували присвоєння відповідної адреси в установленому законом порядку, не спростовує факту самовільного зайняття цієї земельної ділянки, а є лише формою приховування згаданого факту самовільного зайняття.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (постанова ОП КГС ВС від 24 січня 2020 року у справі №910/10987/18).

Згідно частини 1 статті 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник має право виконувати будівельні роботи після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини 3 статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, веде єдиний реєстр документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - реєстр). Внесення даних до реєстру з присвоєнням реєстраційного номера здійснюється на підставі інформації, наданої органами державного архітектурно-будівельного контролю, протягом одного робочого дня з дня її отримання. Доступ користувачів до даних реєстру здійснюється безоплатно через офіційний веб-сайт центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Згідно частини 5 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Відповідно до пункту 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Згідно пункту 18 Порядку орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та забезпечує внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру.

Тобто відповідними документами, які б давали право виконувати будівельні роботи щодо будівництва вказаних об`єктів нерухомого майна, є повідомлення про початок будівельних робіт та декларація про готовність об`єктів до експлуатації, при цьому відомості щодо вказаних документів повинні бути у Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

Відповідно до частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України самочинно збудованим вважається об`єкт нерухомості, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без належного документа чи належно затвердженого проекту; об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині 1 статті 376 Цивільного кодексу України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Такий правовий висновок неодноразово підтверджений Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №520/17520/14-ц, постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-1328цс15 тощо.

Згідно частини 2 статті 376 Цивільного кодексу України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до чинного законодавства, зокрема статтей 178, 316, 317, 376 Цивільного кодексу України, не можуть бути в цивільному обороті об`єкти самочинного будівництва. Зазначене підтверджується правовими позиціями Верховного Суду України у справах №№6-286цс15, 3-202гс15, 6-265цс16.

Згідно статті 331 Цивільного кодексу України до виникнення права власності на самочинно збудоване майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна.

Водночас, у силу частини 5 статті 376 Цивільного кодексу України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до частини 6 статті 376 Цивільного кодексу України, особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Згідно частини 2 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно пунктів б) і д) частини 3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється як шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, так і шляхом застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги прокурора є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином на відповідача покладається судовий збір у розмірі 11607,44 грн.

Разом з тим, пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

В даному випадку, прокурор реалізуючи можливості, які закладені в основі господарського процесуального законодавства України, виявив бажання на повернення з Державного бюджету України, сплаченого судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Оскільки прокурором сплачено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, беручи до уваги норми статті 123 та пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", суд дійшов висновку про повернення прокурору з Державного бюджету 504,56 грн судового збору, про що буде постановлена окрема ухвала.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 183, 194, 195, 196, 201, 208-210, 217, 218, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за Харківською міською радою (61003, м. Харків, майдан Конституції, буд. 7, ) право власності на самочинно збудовані на вказаній самовільно зайнятій земельній ділянці нежитлові будівлі літ. "АЗ-1", загальною площею 54,20 кв.м., літ. "АЖ-1", загальною площею 68,20 кв.м., літ."АГ-1", загальною площею 66,30 кв.м., літ. "АД-1", загальною площею 31,90 кв.м., літ. "АЕ-1", загальною площею 29,0 кв.м., літ."АВ-1", загальною площею 32,50 кв.м., літ. "АК-2", загальною площею 172,40 кв.м., літ. "АИ-2", загальною площею 219,40 кв.м., щодо яких в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма ДЕЛЬФ" (, номера відомостей про речове право - 27733810, 27733941) на об`єкти нерухомого майна з реєстраційним номером 101 нежитлові будівлі по провулку Пластичному, 9 у м. Харкові.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма ДЕЛЬФ" (61177, м. Харків, пров. Пластичний, буд. 9, ) передати (шляхом складення акту прийому-передачі) Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради (61003, м. Харків, майдан Конституції, буд. 7, ) самочинно збудовані на самовільно зайнятій земельній ділянці нежитлові будівлі літ."АЗ-1", загальною площею 54,20 кв.м., літ. "АЖ-1", загальною площею 68,20 кв.м., літ."АГ-1", загальною площею 66,30 кв.м., літ."АД-1", загальною площею 31,90 кв.м., літ."АЕ-1", загальною площею 29,0 кв.м., літ."АВ-1", загальною площею 32,50 кв.м., літ. "АК-2", загальною площею 172,40 кв.м., літ. "АИ-2", загальною площею 219,40 кв.м., щодо яких в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна з реєстраційним номером 101 нежитлові будівлі по провулку Пластичному, 9 у м. Харкові.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма ДЕЛЬФ" (61177, м. Харків, пров. Пластичний, буд. 9, ) на користь Харківської обласної прокуратури (61001, м. Харків, вул. Б. Хмельницького, 4; , банк отримувача: Державна казначейська служба України, код банку 820172, рахунок UA0007171, код класифікації видатків бюджету - 2800) 11607,44 грн судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повернути Харківській обласній прокуратурі з Державного бюджету 504,56 грн судового збору, про що постановити окрему ухвалу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "22" січня 2026 р.

СуддяП.В. Хотенець