ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/3171/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Мужичук Ю.Ю.

при секретарі судового засідання Крамарова Н.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова, в особі Харківської міської ради, м.Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІНТЕЗ-21», м.Харків
про усунення перешкоди на користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації
за участю представників:

прокурор: Горгуль Н.В.;

позивача: не з`явився;

відповідача: Вишневецької Т.А.,адвоката ордер АХ №1287940 від 05.09.2025

ВСТАНОВИВ:

Немишлянська окружна прокуратура міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернулася до Господарського суду Харківської області через систему Електронний суд із позовною заявою до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю СІНТЕЗ-21, в якій просить суд усунути перешкоди Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради у здійсненні права на користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, розташованою за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, шляхом:

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності товариства з обмеженою відповідальністю СІНТЕЗ-21 () на нежитлову будівлю літ. АЯ-1 загальною площею 1263,9 кв.м., розташовану за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; запис про речове право 31609655, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46930672 від 20.05.2019) та закриттям розділу 101 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,

- визнання за Харківською міською територіальною громадою в особі Харківської міської ради () права власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю літ. АЯ-1 загальною площею 1263,9 кв.м, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12;

- зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю СІНТЕЗ-21 () передати Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради () нежитлову будівлю літ. АЯ-1 загальною площею 1263,9 кв.м., розташовану за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, шляхом укладення акту прийому - передачі.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.09.2025 позовну заяву Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради залишено без руху. Встановлено Немишлянській окружній прокуратурі міста Харкова строк на усунення недоліків позовної заяви 10 (десять) днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Встановлено Немишлянській окружній прокуратурі міста Харкова спосіб усунення недоліків позовної заяви, а саме: надати до суду докази сплати судового збору у сумі 7304,80 грн.

Разом із позовною заявою прокурором подана заява про забезпечення позову шляхом встановлення відповідачу заборони на відчуження нежитлової будівлі літ. АЯ-1 загальною площею 1263,9 кв.м., розташованої за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, до вирішення справи по суті та набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.09.2025 заяву про забезпечення позову повернуто Немишлянській окружній прокуратурі міста Харкова.

10.09.2025 до Господарського суду Харківської області прокурором через систему Електронний суд надійшла заява про усунення недоліків (вх. №20675), до якою прокурором надана платіжна інструкція №2471 від 04.09.2025 на суму 7304,80 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи № 922/3171/25 постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 30.09.2025 о 12:30.

10.09.2025 прокурором до Господарського суду Харківської області через систему Електронний суд подана заява про забезпечення позову (вх. №20672), в якій прокурор просить вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення Товариству з обмеженою відповідальністю СІНТЕЗ-21 () заборони на відчуження нежитлової будівлі літ. АЯ-1 загальною площею 1263,9 кв.м., розташованої за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), до вирішення справи по суті та набрання рішенням суду законної сили. До заяви прокурором надана платіжна інструкція №2470 від 04.09.2025 на суму 1211,20 грн про сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.09.2025 заяву прокурора про забезпечення позову (вх. №20672 від 10.09.2025) задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом встановлення товариству з обмеженою відповідальністю СІНТЕЗ-21 () заборони на відчуження нежитлової будівлі літ. АЯ-1 загальною площею 1263,9 кв.м., розташованої за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), до вирішення справи по суті та набрання рішенням суду законної сили.

29.09.2025 відповідачем до Господарського суду Харківської області через систему Електронний суд поданий відзив на позов (вх. № 22449), в якому відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування заперечень відповідач вказав, що ТОВ СІНТЕЗ-21 є власником нерухомого майна - нежитлової будівлі літ. АЯ-1, загальною площею 1263,9 кв.м, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, що було передано колишнім учасником товариства ОСОБА_1 до його статутного капіталу відповідно до акту приймання - передачі нежитлової будівлі від 16.05.2019, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гончаренком Т.А. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46930672 від 20.05.2019. Колишнім засновником ТОВ СІНТЕЗ-21 згідно з п. 48 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затв. постановою КМУ від 25.12.2015 за №1127, в редакції, що діяла на дату реєстрації права власності на нежитлову будівлю літ. АЯ-1, загальною площею 1263,9 кв.м, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12 був наданий повний перелік документів і при прийнятті державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно. ТОВ Сінтез-21 є добросовісним набувачем спірного майна у розумінні ч. 1 ст. 388 ЦК України. Відповідач не знав і не міг знати, що він придбав майно у особи, яка не мала права це майно відчужувати. Згідно листа від 11.07.2019 № 10770/0/226-19, наданого Департаментом територіального контролю Харківської міської ради встановлено, що рішенням Харківської міської ради від 23.12.2011 № 555/11 ТОВ Восток-МТ надано в оренду земельну ділянку площею 0,7414 га по вул. Плитковій, 12, у м. Харкові за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (кадастровий номер :02:003:0023) в межах, які визначені актом встановлення меж земельної ділянки на місцевості, для експлуатації та обслуговування козлового крану строком до 01.11.2016. На думку відповідача, і твердженням прокурора про те, що земельна ділянка по вул. Плитковій, 12, у м. Харкові, яка зайнята спірною нежитловою будівлею, використовується самовільно поза волею власника, що порушує інтереси Харківської міської територіальної громади, погодитися не можливо, оскільки як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 15.02.2018 у справі № 910/5702/17, у вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме собою встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки, як самовільного її зайняття. При вирішенні спору про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки дослідженню підлягає, зокрема, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо. Відповідач зазначає, що у 2011 році земельна ділянка загальною площею 0,7414 га рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання №555/11 від 23.12.2011 була надана у користування ТОВ ВОСТОК-МТ для експлуатації та обслуговування козлового крану та залізничної колії, які в подальшому разом з бетонним покриттям, розташованим на вказаній земельній ділянці, були придбані у власність ФОП Габібулаєвим Н.Д. за договорами купівлі-продажу №10/02/14 від 11.02.2014 та №11/02/14 від 11.02.2014 р. і наразі на праві власності належать ТОВ СІНТЕЗ-21 відповідно до договорів купівлі-продажу №01/04/19 від 01.04.2019 р. та №02/04/19 від 01.04.2019. Тобто, Харківська міська рада не заперечувала та дозволила використання земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, для експлуатації та обслуговування козлового крану та залізничної колії, одному з попередніх власників вказаного майна, а саме ТОВ ВОСТОК-МТ. Вказаного факту прокурор не заперечує та не оспорює правомірність надання у 2011 р. вказаної земельної ділянки ТОВ ВОСТОК-МТ. При цьому, будь-яких заперечень щодо розміщення на вказаній земельній ділянці спірної нежитлової будівлі, незважаючи на те, що вказана будівля літ. АЯ-1 та козловий кран з підкрановою колією знаходяться на вказаній земельній ділянці вже досить значний період часу, від міської ради також не надходило. За вказаних обставин слід дійти висновку, що будь-якого значимого порушення прав та охоронюваних законом інтересів Держави в особі Харківської міської ради як власника земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, через розташування на ній спірного об`єкту нерухомого майна, що належить ТОВ СІНТЕЗ-21, немає. Так само, відсутній факт завдання у зв`язку із цим збитків як державі, так і будь-яким іншим особам, або ж будь-яких інших невідворотних негативних наслідків. Відповідач вказав про низку рішень ЄСПЛ та вказав, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами факт порушення прав та охоронюваних законом інтересів Держави в особі Харківської міської ради як власника земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, згідно зі ст. 376 ЦК України та ст. 92 ЗК України через розташування на ній спірного об`єкту нерухомого майна, що належить ТОВ СІНТЕЗ-21, завдання третім особам у зв`язку із цим збитків, не встановлено вчинення Відповідачем дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав третіх осіб, тощо. Також, при поданні даного позову з боку Держави в особі Харківської міської ради як власника земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, будь-яких заперечень щодо розміщення на вказаній земельній ділянці спірної нежитлової будівлі, незважаючи на те, що вказана будівля літ. АЯ-1 та козловий кран з підкрановою колією знаходяться на вказаній земельній ділянці вже досить значний період часу.

30.09.2025 відповідачем до Господарського суду Харківської області через систему Електронний суд подано клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи (вх. № 22628), в якому відповідач просив відкласти судове засідання у справі № 922/3171/25, призначене на 30.09.2025 о 12:30, на інший день, у зв`язку із зайнятістю у судовому засіданні по іншій справі у Шевченківському районному суді міста Харкова, що було призначено раніше.

Протокольними ухвалами від 30.09.2025 суд: прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи відзив на позов та відклав підготовче засідання на 14.10.2025 о 13:00.

02.10.2025 прокурором на електронну адресу Господарського суду Харківської області подано відповідь на відзив (вх. №22857), в якій прокурор відхиляє доводи викладені відповідачем у відзиві на позов та просить позов задовольнити. Також, до відповіді на відзив не надано додатків до неї.

В обгрунтування заперечень проти відзиву прокурор вказав, що довідкою від 07.12.2018, виданої ТОВ АМРА ГРУП, встановлено, що об`єкт нерухомості нежитлова будівля літ. АЯ-1 збудована у 1990 році та має загальну площу 1263,9 кв.м. Також зазначено, що об`єкт має поштову адресу: м. Харків, вул. Плиткова, 12. Права власника земельної ділянки порушуються в результаті факту самочинного будівництва, а не державної реєстрації права власності на самочинно побудоване майно, до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22. 01.04.2019, ОСОБА_2 укладено зі своєю донькою ОСОБА_1 договори дарування нежитлової будівлі літ. АЯ-1 (частка 60/100 та частка 40/100 загальною вартістю 205000,00 грн.), загальною площею 1263,9 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Згодом, ОСОБА_1 16.05.2019 передала як внесок до статутного капіталу ТОВ СІНТЕЗ-21 вищевказане нерухоме майно - нежитлову будівлю літ. АЯ-1, загальною площею 1263,9 кв.м., яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, про що складено акт приймання-передачі нежитлової будівлі, та приватним нотаріусом 20.05.2019 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 46930672 на нерухоме майно (право власності) за ТОВ СІНТЕЗ-21. З урахуванням положень ст. 90, 95, 102-1 ЗК України та ч.ч. 4, 5 ст. 26 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Проте, ФОП Габібулаєв Н.Д. жодних прав на земельну ділянку по вул. Плитковій, 12, у м. Харкові, на якій збудовано нежитлову будівлю літ. АЯ-1, не набував. Відповідно до додатку № 2 до рішення 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд від 23.12.2011 № 555/11, надано ТОВ ВОСТОК МТ в оренду строком до 01.11.2016 року земельну ділянку загальною площею 0,7414 га за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення по вул. Плитковій, 12, в Орджонікідзевському районі (кадастровий номер :02:003:0023) в межах, які визначені актом встановлення меж земельної ділянки на місцевості, реєстраційний № 36/11 від 12.04.2011 року для експлуатації та обслуговування козлового крану та залізничної колії. Також, ТОВ ВОСТОК - МТ зобов`язано розробити та узгодити в установленому порядку технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по вул. Плитковій, 12, в натурі (на місцевості). Згідно листа від 11.07.2019 № 10770/0/226-19, наданого Департаментом територіального контролю Харківської міської ради встановлено, що рішенням Харківської міської ради від 23.12.2011 № 555/11 ТОВ Восток-МТ () надано в оренду земельну ділянку площею 0,7414 га по вул. Плитковій, 12, у м. Харкові за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (кадастровий номер :02:003:0023) в межах, які визначені актом встановлення меж земельної ділянки на місцевості, для експлуатації та обслуговування козлового крану строком до 01.11.2016. Будь-які дані щодо знаходження на вказаній земельній ділянці нежитлової будівлі літ. АЯ-1, загальною площею 1263,9 кв.м., у вказаному рішенні міської ради відсутні. Згідно договору купівлі-продажу № 10/02/14 від 10.02.2014, укладеного з ТОВ Восток-МТ, ФО-П Габібулаєв Нізаютдін Дадашевич придбав у власність лише бетонне покриття - площею 1000 кв.м., розташоване по АДРЕСА_1 . Також, відповідно до договору купівлі-продажу № 11/02/14 від 11.02.2014, укладеного з ТОВ Восток-МТ, ФО-П Габібулаєв Нізаютдін Дадашевич придбав у власність залізничну колію - довжиною 172 м., козловий кран ЗРМЗМ 20 - 32 1977 р.в., які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12. Вищевказані договори купівлі-продажу нотаріально не посвідчувалися. Відомості про реєстрацію речових прав на земельну ділянку по вул. Плитковій, 12, у м. Харкові, на якій знаходиться вищевказаний об`єкт нерухомості, за ТОВ СІНТЕЗ-21 або за іншою юридичною та (чи) фізичною особою у Державному реєстрі відсутні, що підтверджується відповідною Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 441808327 від 02.09.2025. Отже на думку прокурора земельна ділянка по вул. Плитковій, 12, у м. Харкові, яка зайнята спірною нежитловою будівлею, використовується самовільно поза волею власника, що порушує інтереси Харківської міської територіальної громади.

14.10.2025 відповідачем до Господарського суду Харківської області через систему Електронний суд подано клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи (вх. № 22628), в якому відповідач просив відкласти судове засідання у справі № 922/3171/25, призначене на 14.10.2025 о 14:00, оскільки відповідачем було замовлено інженерно-геодезичні вишукування (топографогеодезичну зйомку у масштабі 1:500) земельної ділянки за адресою вул. Плиткова, 12, у м. Харкові, відповідно до Договору 952ю від 06.10.2025, укладеного з ФОП Лизь Б.О. Наразі вказані інженерно-геодезичні вишукування ФОП Лизь Б.О. ще не виконані.

Протокольними ухвалами від 14.10.2025 суд: щодо додатків до відповіді на відзив надав додатковий 5-ти денний строк на усунення недоліків та відклав підготовче засідання на 04.11.2025 о 11:30.

21.10.2025 відповідач до суду надав заперечення (на відповідь на відзив) (вх.№ 24389) в яких наполягає на безпідставності доводів прокурора, викладених у відповіді на відзив, та вважає, що вони не спростовують аргументи відповідача щодо законності набуття ним спірного нерухомого майна і відсутності порушення прав територіальної громади. Відповідач зазначає, що сам по собі факт внесення майна до статутного капіталу юридичної особи не може свідчити про недобросовісність його набуття, а твердження прокурора про штучність ланцюга правочинів є припущеннями, не підтвердженими належними доказами. При цьому відповідач підкреслює, що він не набував майно безпосередньо у первісного забудовника, не був пов`язаний із ним родинними чи корпоративними відносинами та не знав і не міг знати про можливі порушення, допущені під час первинної державної реєстрації права власності. Також відповідач вказує, що право власності його правопопередників було зареєстроване уповноваженими державними реєстраторами, а тому відповідач мав право покладатися на відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та не був зобов`язаний перевіряти історію набуття спірного об`єкта. Окрему увагу у запереченнях відповідач приділяє практиці Європейського суду з прав людини, зазначаючи, що втручання держави у право власності має відповідати принципу пропорційності та забезпечувати справедливий баланс між публічними і приватними інтересами. Відповідач стверджує, що у даному випадку позбавлення його права власності на спірний об`єкт без будь-якої компенсації покладає на нього надмірний індивідуальний тягар та є непропорційним втручанням у мирне володіння майном.

Крім того, відповідач заперечує доводи прокурора щодо порушення прав територіальної громади, зазначаючи, що земельна ділянка за адресою м. Харків, вул. Плиткова, 12, використовувалася з відома та за рішенням Харківської міської ради для розміщення та експлуатації козлового крану, залізничної колії та бетонного покриття, які належать відповідачу. На думку відповідача, відсутність заперечень з боку органу місцевого самоврядування протягом тривалого часу свідчить про відсутність реального порушення прав власника земельної ділянки.

Також у запереченнях відповідач зазначає, що визнання права власності на спірний об`єкт за територіальною громадою призведе до порушення його прав, оскільки фактично позбавить його можливості використовувати належне йому майно. У зв`язку з цим відповідач вважає обраний прокурором спосіб захисту таким, що не відповідає принципу пропорційності.

Окремо відповідач порушує питання долучення до матеріалів справи додаткового доказу технічного звіту з інженерно-геодезичних робіт, посилаючись на завдання підготовчого провадження та необхідність повного і всебічного з`ясування обставин справи. Відповідач вказує, що неможливість подання такого доказу разом із відзивом була зумовлена об`єктивними причинами.

Відповідач стверджує, що наведені прокурором у відповіді на відзив доводи не спростовують правомірності набуття ним спірного майна, не доводять наявності підстав для застосування статті 376 Цивільного кодексу України у спосіб, запропонований позивачем, та не обґрунтовують втручання у право власності відповідача, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

27.10.2025 відповідачем також надано до суду клопотання про долучення доказів (вх.№ 24828), в якому просить долучити до матеріалів справи більш якісну та повну копію Технічного звіту з інженерно-геодезичних робіт топографо-геодезична зйомка ділянки ТОВ «СІНТЕЗ-21», що розташована за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, складений інженером-геодезистом Лизь Б.О.

Протокольною ухвалою від 04.11.2025 з урахуванням обгрунтуваності відповідачем пропуску строку на подання доказів, судом прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи копію Технічного звіту з інженерно-геодезичних робіт топографо-геодезична зйомка ділянки ТОВ «СІНТЕЗ-21», яка була додана до клопотання про долучення доказів (вх.№24828 від 27.10.2025); на підставі частини 3 статті 177 ГПК України продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та на підставі 183 ГПК України відкладено підготовче засідання на 18.11.2025 о 13.00.

10.11.2025 прокурором подано заперечення проти зупинення провадження у справі № 922/3171/25 (вх.№ 26107), в якому зазначає, що у судовому засіданні 05.11.2025 постало на вирішення питання щодо доцільності зупинення провадження у даній справі № 922/3171/25 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 908/2388/21 та оприлюднення повного тексту постанови. З цього приводу вважає, що клопотання про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню, оскільки відсутні передбачені законом підстави для застосування пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України. Вважає, що справа № 908/2388/21 стосується інших правовідносин, зокрема визначення належного відповідача та способу захисту у спорах про знесення самочинного будівництва, тоді як у цій справі предметом розгляду є визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за власником земельної ділянки, що регулюється іншими положеннями статті 376 Цивільного кодексу України. Також зазначає, що у даній справі не заявлено вимоги про знесення об`єкта, а тому можливий правовий висновок Верховного Суду щодо належного відповідача у спорах про знесення самочинного будівництва не матиме безпосереднього впливу на вирішення цього спору.

18.11.2025 від відповідача надійшли додаткові пояснення щодо зупинення провадження у справі (вх.№ 26763) в яких наполягає на необхідності зупинення провадження у справі на підставі пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з переглядом Великою Палатою Верховного Суду справи № 908/2388/21.

У судовому засіданні 18.11.2025 з урахуванням позицій сторін, висловлених у судовому засіданні, та оцінки доводів щодо зупинення провадження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зупинення справи та можливість її подальшого розгляду; протокольною ухвалою на підставі статті 182 та 185 ГПК України закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 09.12.2025 о 12:00.

Протокольною ухвалою від 09.12.2025 на підставі статті 216 ГПК України оголошено перерву у судовому засіданні та призначено дату наступного судового засідання на 23.12.2025 о 13:30.

Протокольною ухвалою від 23.12.2025 на підставі статті 216 ГПК України оголошено перерву у судовому засіданні та призначено дату наступного судового засідання на 07.01.2026 о 14:00.

У судовому засіданні 07.01.2026 прокурор підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 07.01.2026 проти задоволення позову заперечував.

Представник Харківської міської ради у судове засідання 07.01.2026 не з`явився, свого повноважного представника не направив, про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного листа до електронного кабінету Харківської міської ради, яка міститься в матеріалах справи.

07.01.2026 у судовому засіданні після судових дебатів відповідно до ст.219 ГПК оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. Орієнтовний час проголошення рішення - 14.01.2026 об 11:10 .

14.01.2026 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке:

Відповідно до додатку №2 до рішення 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд від 23.12.2011 № 555/11, надано ТОВ ВОСТОК - МТ в оренду строком до 01.11.2016 земельну ділянку загальною площею 0,7414 га за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення по вул. Плиткова, 12 у м. Харкові (кадастровий номер :02:003:0023) в межах, які визначені актом встановлення меж земельної ділянки на місцевості, реєстраційний № 36/11 від 12.04.2011 для експлуатації та обслуговування козлового крану та залізничної колії. Крім того, даним рішенням ТОВ ВОСТОК - МТ зобов`язано розробити та узгодити в установленому порядку технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по вул. Плитковій, 12 у м. Харкові в натурі (на місцевості). (встановлено Постановою Полтавського апеляційного суду від 19.12.2024 у справі №644/2523/20)

Згідно договору №10/02/14 купівлі-продажу від 10.02.2014 ТОВ ВОСТОК-МТ передало у власність фізичної особи-підприємця Габібулаєва Н.Д. бетонне покриття площею 1000 кв.м, що розташоване на земельній ділянці по вул. Плиткова, 12 у м. Харкові (а.с.51-52 у томі 1). Про що складено Акт приймання-передачі об`єкта купівлі-продажу від Продавця до Покупця від 10.02.2014 (зворотна сторона а.с. 52 у томі 1).

Відповідно до договору №11/02/14 купівлі-продажу від 11.02.2014 ТОВ ВОСТОК-МТ передало у власність фізичної особи-підприємця Габібулаєва Н.Д. залізничну колію довжиною 172 м, козловий кран ЗРМЗМ-20-32 1977 року (а.с.53-54 у томі 1). Про що складено Акт приймання-передачі об`єкта купівлі-продажу від Продавця до Покупця від 11.02.2014 (зворотна сторона а.с. 54 у томі 1).

Вищевказані договори купівлі-продажу нотаріально не посвідчувалися.

Державну реєстрацію зазначеного об`єкту проведено на підставі довідки, технічного паспорту (зворотня сторона а.с. №43-46), виданих 07.12.2018 ТОВ АМРА ГРУП. Згідно довідки №246 від 07.12.2018, виданої ТОВ АМРА ГРУП (зворотня сторона а.с. №46), встановлено, що вищевказаний об`єкт нерухомості нежитлова будівля літера АЯ-1 збудована в 1990 році та має загальну площу 1263,9 кв.м. Вказано, що даний об`єкт має поштову адресу: вул. Плиткова, 12 у м. Харкові.

Державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіним С.В. 18.12.2018 прийнято рішення про державну реєстрацію №44674482. На підставі прийнятого рішення державний реєстратор Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткін С.В. вніс відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на нежитлову будівлю літера АЯ-1, площею 1263,9 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ФОП Габібулаєвим Н.Д., реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 14978467 від 18.12.2018 (а.с. №43 у томі 1).

01.04.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «СІНТЕЗ-21» на підставі договору купівлі-продажу № 01/04/19 від 01.04.2019, укладеного з ФОП Габібулаєвим Нізаютдін Дадашевич, набуло у власність залізничну колію довжиною 172 м та козловий кран ЗРМЗМ-20-32 1977 року випуску, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12 (а.с. 155-156 у томі 1).

Відповідно до Акту приймання-передачі від 01.04.2019 залізничну колію - довжиною 172 м., козлового крану ЗРМЗМ- 20- 32 1977 р.в. прийнято власником - ТОВ СІНТЕЗ-21 (а.с. 159 у томі 1).

01.04.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «СІНТЕЗ-21» на підставі договору купівлі-продажу № 02/04/19 від 01.04.2019, укладеного з ФОП Габібулаєвим Н.Д., набуло у власність бетонне покриття площею 1000 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 157-158 у томі 1).

Відповідно до Акту приймання-передачі від 01.04.2019 бетонне покриття - площею 1000 кв.м., розташоване по вул. Плитковій, 12, у м. Харкові, прийнято власником - ТОВ СІНТЕЗ-21 (зворотня сторона а.с. 159 у томі 1).

01.04.2019 ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 60/100 часток у праві власності на нежитлову будівлю літера АЯ-1, загальною площею 1263,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 49 у томі 1).

Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 161802250 від 01.04.2019 власником 60/100 часток у праві власності на нежитлову будівлю літера АЯ-1, загальною площею 1263,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 на підставі договору дарування №1120 від 01.04.2019 (а.с. №50 у томі 1).

01.04.2019 ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 40/100 часток у праві власності на нежитлову будівлю літера АЯ-1, загальною площею 1263,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 47 у томі 1).

Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 161816760 від 01.04.2019 власником 40/100 часток у праві власності на нежитлову будівлю літера АЯ-1, загальною площею 1263,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 на підставі договору дарування №1346 від 01.04.2019 (а.с. №48 та зворотня сторона а.с. 49 у томі 1).

За Актом приймання-передачі нежитлової будівлі від 16.05.2019 ОСОБА_1 передала як внесок до статутного капіталу ТОВ СІНТЕЗ-21 нерухоме майно: нежитлову будівлю: літера АЯ-1, загальною площею 1263,9 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 72 916 грн. 66 коп., а ТОВ СІНТЕЗ-21, в особі директора ОСОБА_3 , прийняло від ОСОБА_1 , в якості внеску до статутного капіталу ТОВ СІНТЕЗ-21 це нерухоме майно: нежитлову будівлю: літера АЯ-1, загальною площею 1263,9 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 72 916 грн. 66 коп. (а.с.57 у томі 1).

Рішенням ТОВ «СІНТЕЗ-21» № 20/05/2019 від 20.05.2019 затверджено збільшення статутного капіталу товариства, у тому числі за рахунок внесення додаткового вкладу третьою особою ОСОБА_1 у вигляді нежитлової будівлі літ. «АЯ-1» загальною площею 1263,9 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. № 25, том 2).

Як убачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, сформованого станом на 21.05.2025 (а.с. № 1921, том 2), 21.05.2019 здійснено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу ТОВ «СІНТЕЗ-21», у тому числі у зв`язку зі зміною складу засновників (учасників), до якого, поряд з іншими учасниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , включено ОСОБА_1 , яка також зазначена серед кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) товариства.

22.05.2019 ОСОБА_1 здійснила відчуження, а ОСОБА_4 придбав належну їй частку у статутному капіталі ТОВ «СІНТЕЗ-21», що оформлено актом приймання-передачі частки від 22.05.2019.

Також, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 23.05.2025 (а.с. №22-24 у томі 2), 23.05.2019 здійснено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, у тому числі у зв`язку зі зміною складу засновників (учасників) внаслідок виключення ОСОБА_1 серед засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) товариства.

Згідно інформації від 11.07.2019 року, наданої Департаментом територіального контролю Харківської міської ради (зворотна сторона а.с. 55 у томі 1) встановлено, що рішенням Харківської міської ради від 23.12.2011 №555/11 ТОВ Восток-МТ () надано в оренду земельну ділянку площею 0,7414 га по вул. Плитковій, 12 у м. Харкові за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (кадастровий номер :02:003:0023) в межах, які визначені актом встановлення меж земельної ділянки на місцевості, для експлуатації та обслуговування козлового крану строком до 01.11.2016. Водночас, до цього часу вищезазначене рішення Харківської міської ради щодо надання в оренду земельної ділянки площею 0,7414 га по вул. Плитковій, 12 у м. Харкові за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (кадастровий номер :02:003:0023) не виконано, відповідний договір оренди вищевказаної земельної ділянки з її розпорядником Харківською міською радою до цього часу з ТОВ ВОСТОК - МТ не укладено, остання знаходиться у комунальній власності.

У квітні 2020 року керівник Харківської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до Державного реєстратора сектору державної реєстрації Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна С.В., ФОП Габібулаєва Н.Д., ОСОБА_1 , ТОВ СІНТЕЗ-21 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсними договорів дарування. В обґрунтування позову вказав, що Харківською місцевою прокуратурою №3 за результатами вивчення питання щодо законності вчинення реєстраційних дій встановлено, що державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіним С.В. 18.12.2018 прийнято рішення про державну реєстрацію №44674482.

На виконання розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22 Про зміну територіальної підсудності справ в умовах воєнного стану вказана справа була направлена за підсудністю до Київського районного суду м. Полтави.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10.06.2024 позовні вимоги керівника Харківської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до Державного реєстратора сектору державної реєстрації Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна С.В., ФОП Габібулаєва Н.Д., ОСОБА_1 , ТОВ СІНТЕЗ-21 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсними договорів дарування - задоволено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 19.12.2024 рішення Київського районного суду м. Полтави від 10.06.2024 та додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 08.08.2024 скасовано. У задоволенні позову керівника Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова (Харківської місцевої прокуратури № 3) в інтересах держави в особі Харківської міської ради до Державного реєстратора сектору державної реєстрації Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна Сергія Володимировича, фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ТОВ СІНТЕЗ-21 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсними договорів дарування відмовлено.

Немишлянською окружною прокуратурою м. Харкова направлявся лист від 28.01.2025 за № 33/1-4297-20 до Харківської міської ради щодо надання інформації про наявність речових прав на земельну ділянку по АДРЕСА_1 у ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,ТОВ СІНТЕЗ-21, на якій розташована нежитлова будівля літ. АЯ-1, а також інформації про введення її в експлуатацію у встановленому законом порядку (зворотня сторона а.с. 61 у томі 1).

Згідно листа від 28.02.2025 № 1601/0/225-25, наданого Департаментом земельних відносин Харківської міської ради, встановлено, що за інформацією наявною у Департаменті діловодства у період з 01.01.2020 по 13.02.2025 включно, до Департаменту діловодства звернень від ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ТОВ СІНТЕЗ-21 або інших фізичних чи юридичних осіб про надання згоди на розробку проєкту відведення земельної ділянки, на якій розташована нежитлова будівля літ. АЯ-1, загальною площею 1263,9 кв.м. по АДРЕСА_1 , не надходило. Також, у вказаному листі повідомлено, що по вказаному об`єкту нерухомого майна будь-які проєкти рішень щодо надання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ТОВ СІНТЕЗ-21 або іншим фізичним чи юридичним особам дозволу на розробку проєкту землеустрою, затвердження проєкту землеустрою, надання у користування (оренду) або у власність земельної ділянки, на якій розташована вказана будівля відсутні. Також, відсутні будь які землі між Харківською міською радою та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ТОВ СІНТЕЗ-21 або іншими фізичними чи юридичними особами щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на якій розташована нежитлова будівля літ. АЯ-1, загальною площею 1263,9 кв.м.

Листом ГУ ДПС у Харківській області від 25.02.2025 № 3905/5/20-40-24-05-07 встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не зареєстровані платниками земельного податку з фізичних осіб або орендної плати. ТОВ СІНТЕЗ-21 обліковувався платником земельного податку у 2019-2022 роках за земельну ділянку площею 0,03 га без зазначення кадастрового номеру. За даними інтегрованої картки платника ТОВ СІНТЕЗ-21 сплачено земельного податку з 01.01.2019 по 31.12.2019 11322,58 грн; з 01.01.2020 по 31.12.2020 31318,18 грн; з 01.01.2021 по 31.12.2021 32153,00 грн; з 01.01.2022 по 31.12.2022 5847,00 грн. Станом на 24.02.2025 по ТОВ СІНТЕЗ-21 обліковується заборгованість по земельному податку у сумі 38524,71 грн. (заборгованість виникла 02.03.2022 року).

Відповідно до листа від 14.02.2025 № 10-20-9,1-649/0/19-25, наданого ГУ Держгеокадастру у Харківській області, встановлено, що за інформацією відділу № 9 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління, згідно з Книгами записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, записи в яких здійснювалися до 01.01.2013 року, не обліковуються правовстановлюючі документи на право власності або користування на земельну ділянку за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ТОВ СІНТЕЗ-21 за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 441808327 від 02.09.2025 (а.с. № 8182, том 1), право власності на нежитлову будівлю літ. «АЯ-1», розташовану на земельній ділянці за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, зареєстровано за ТОВ «СІНТЕЗ-21».

Право власності на зазначену нежитлову будівлю виникло у ТОВ «СІНТЕЗ-21» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 46930672 від 20.05.2019, прийнятого приватним нотаріусом Гончаренком Тарасом Андрійовичем, Харківський міський нотаріальний округ, Харківська область, на підставі акта приймання-передачі нежитлової будівлі серії та номерів 1812, 1813 від 16.05.2019, виданого Ібрагімовою Ельмірою Нізаютдінівною.

Відповідачем у справі надано Технічний звіт з інженерно-геодезичних робіт топрографо-геодезична зйомка ділянки ТОВ "СІНТЕЗ-21" що розташована за адресою: по вул. Плиткова, 12, в м. Харків (а.с.65-69) виконаний інженером геодезистом Лизь Б.О.

Прокурор зазначає, що право користування земельною ділянкою за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, відповідачем не оформлено, у зв`язку з чим використання цієї земельної ділянки здійснюється без належних правових підстав та без оформленого волевиявлення її власника, що порушує інтереси Харківської міської територіальної громади.

Зважаючи на відсутність у ФОП Габібулаєва Н.Д., Ібрагімової Е.Н. та ТОВ «СІНТЕЗ-21» правовстановлюючих документів на зазначену земельну ділянку, а також з огляду на відсутність дозвільних документів на початок та здійснення будівництва нежитлової будівлі літ. «АЯ-1» загальною площею 1263,9 кв. м, прокурор обґрунтовує, що вказана будівля є об`єктом самочинного будівництва.

Оскільки земельна ділянка за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, належить до земель комунальної власності територіальної громади міста Харкова, а розташована на ній нежитлова будівля літ. «АЯ-1» є об`єктом самочинного будівництва, власник земельної ділянки Харківська міська рада відповідно до положень статті 376 Цивільного кодексу України вправі заявляти, зокрема, вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна або про визнання права власності на таке майно.

Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 3 статті 131-1 Конституції України визначено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 Господарського процесуального Кодексу України (далі ГПК України) передбачає право прокурора звертатися до господарського суду з позовною заявою в інтересах держави.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ч. 5 ст. 53 ГПК України).

За положеннями ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Ключовим для застосування цих норм є поняття інтерес держави.

У Рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави, висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Оскільки інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Згідно з п. 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам учасникам Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції, прийнятої 19.09.2012 на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення від 15.01.2009 у справі Менчинська проти Росії, заява № 42454/02, п. 35).

Звернення прокурора з позовом у цьому випадку зумовлено тим, що внаслідок незаконних дій щодо самочинного будівництва, а також щодо реєстрації права власності Харківська міська територіальна громада позбавлена можливості використовувати земельну ділянку під об`єктом самочинного будівництва.

Разом із тим аналіз положень ст. 53 ГПК України у взаємозв`язку зі змістом п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України та ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий відсутність такого органу.

Таким органом у вказаному випадку є Харківська міська рада, яка здійснює повноваження щодо володіння, користування та розпорядження землею комунальної власності як орган місцевого самоврядування.

При цьому в першому із згаданих виключних випадків прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій, у зв`язку з чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи.

Так, у постанові від 19.07.2018 у справі № 822/1169/17 Верховний Суд вказав, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор.

Однак, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. Неналежність захисту серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

У цьому випадку органом місцевого самоврядування не вжито жодних заходів щодо усунення порушень інтересів територіальної громади з боку Черкашина Д.О.

Згідно з абз. 1, 2 ч. 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Немишлянською окружною прокуратурою м. Харкова направлявся лист від 28.01.2025 за № 33/1-4297-20 до Харківської міської ради щодо надання інформації про наявність речових прав на земельну ділянку по вул. Плитковій, 12, у м. Харкові у ОСОБА_2 , Ібрагімової Е.Н.,ТОВ СІНТЕЗ-21, на якій розташована нежитлова будівля літ. АЯ-1, а також інформації про введення її в експлуатацію у встановленому законом порядку (зворотня сторона а.с. 61 у томі 1).

Згідно листа від 28.02.2025 № 1601/0/225-25, наданого Департаментом земельних відносин Харківської міської ради, встановлено, що за інформацією наявною у Департаменті діловодства у період з 01.01.2020 по 13.02.2025 включно, до Департаменту діловодства звернень від ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ТОВ СІНТЕЗ-21 або інших фізичних чи юридичних осіб про надання згоди на розробку проєкту відведення земельної ділянки, на якій розташована нежитлова будівля літ. АЯ-1, загальною площею 1263,9 кв.м. по вул. Плитковій, 12, у м. Харкові, не надходило.

09.05.2025 Немишлянською окружною прокуратурою міста Харкова на адресу міського голови направлено лист за №51-105-2370вих-25, в якому прокурор просив надати до прокуратури ґрунтовну інформацію:

- зазначити обраний міською радою спосіб захисту порушених інтересів, який є більш ефективним та доцільним в даному випадку: 1) звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта - нежитлової будівлі літ. АЯ-1 загальною площею 1263,9 кв.м., по вул. Плитковій, 12, у м. Харкові, або 2) звернення до суду з позовом про визнання права власності за Харківською міською територіальною громадою в особі Харківської міської ради на вищевказаний об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю літ. АЯ-1 загальною площею 1263,9 кв.м., по вул. Плитковій, 12, у м. Харкові, зазначити який саме, зазначити причини;

- у разі обрання міською радою способу захисту порушених інтересів шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта - нежитлової будівлі літ. АЯ-1 загальною площею 1263,9 кв.м., по вул. Плитковій, 12, у м. Харкові, повідомити чи вживалися та (чи) будуть вжиті заходи міською радою в порядку ст. 38 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, прошу надати належним чином завірені копії підтверджуючих документів (актів, припису тощо);

- чи вживалися та будуть вжиті міською радою заходи цивільно- правового характеру шляхом звернення до суду з позовом про усунення вищевказаних порушень законодавства під час державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості - нежитлову будівлю літ. АЯ-1 загальною площею 1263,9 кв.м., по вул. Плитковій, 12, у м. Харкові, зазначити які саме.

12.06.2025 року до прокуратури надійшла відповідь Департаменту земельних відносин Харківської міської ради, з якої вбачається, що за умови встановлення факту самовільного будівництва нежитлової будівлі літ. АЯ-1 загальною площею 1263,9 кв.м., по вул. Плитковій, 12, у м. Харкові належним способом захисту порушених прав Харківської міської ради є звернення з вимогою про визнання права власності на самочинно побудоване майно. Також зазначено, що Департаментом не вживалися заходи цивільно-правового характеру (пред`явлення позову) в даному випадку.

Таким чином, незважаючи на звернення прокурора до уповноваженого органу на виконання відповідних повноважень Харківської міської ради, жодних заходів щодо поновлення інтересів Харківської міської територіальної громади органом місцевого самоврядування не вжито.

Ця бездіяльність призводить до негативних наслідків у вигляді незаконного заволодіння фізичною особою комунальним майном земельною ділянкою та створює можливість отримати права на нею поза конкурсною процедурою.

Унаслідок нездійснення захисту згадані інтереси Харківської міської територіальної громади залишилися незахищеними.

Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 у справі № 918/153/19 зазначив: Інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Листом від 02.09.2025 року №51-105-45074вих-25 на виконання вимог, визначених абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру, Немишлянською окружною прокуратурою міста Харкова, до звернення з цим позовом до суду, повідомлено Харківську міську раду щодо прийняття рішення про представництво інтересів держави в її особі.

Таким чином, Харківська міська рада може бути визначена позивачем у справі за позовом прокурора про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва за власником земельної ділянки та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. У свою чергу, відповідачем за вказаною позовною вимогою є особа, яка здійснила будівництво, особа, за якою зареєстровано право на майно, або інша особа, яка вважає себе власником такого об`єкта. Так, Верховний Суд у постанові від 15.03.2023 у справі №910/5501/21 зазначив, що визнання права власності міської ради на спірну будівлю за рішенням суду дозволить ввести спірний об`єкт в експлуатацію шляхом подання нею до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю декларації про готовність до експлуатації за формою, наведеною в додатку 5 до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461, і таку невизначеність щодо прав власника (користувача) земельної ділянки може бути усунуто.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що при зверненні до суду з вказаним позовом окружною прокуратурою було дотримано вимоги статті 23 Закону України "Про прокуратуру", у зв`язку з невжиттям компетентним органом жодних заходів, спрямованих на захист інтересів держави у спірних відносинах протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо про порушення інтересів держави.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Предметом позову є усунення перешкод позивачу, як власнику земельної ділянки у здійсненні права на користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, розташованою за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12; визнання за позивачем права власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю літ. АЯ-1 загальною площею 1263,9 кв.м, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12; зобов`язання відповідача передати позивачу нежитлову будівлю літ. АЯ-1 загальною площею 1263,9 кв.м, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, шляхом укладення акту прийому - передачі.

При цьому важливим моментом є встановлення здійснення будівництва нежитлової будівлі літ. АЯ-1 загальною площею 1263,9 кв.м, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, зокрема чи є вказане будівництво самочинним, а також у разі здійснення вказаного будівництва самочинно, чи є відповідач добросовісним набувачем, або недобросовісним.

Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України).

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 ЦК України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва.

Стаття 376 ЦК України розміщена у главі 27 Право власності на землю (земельну ділянку), тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю.

Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18).

Самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки.

Разом із цим сам по собі факт державної реєстрації права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду, не слід розглядати як окреме відносно факту самочинного будівництва порушення прав власника земельної ділянки.

Здійснення самочинного будівництва порушує права власника земельної ділянки, у тому числі у разі відсутності державної реєстрації права власності на самочинно побудоване нерухоме майно за відповідною особою. Факт самочинного будівництва змушує власника земельної ділянки діяти з урахуванням того, що на відповідній земельній ділянці наявні певні об`єкти нерухомості - що обмежує можливості як користування, так і розпорядження земельною ділянкою.

Отже самочинно побудоване нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване за жодною особою, все одно обмежує власника відповідної земельної ділянки в користуванні та розпорядженні такою земельною ділянкою.

Права власника земельної ділянки порушуються в результаті факту самочинного будівництва, а не державної реєстрації права власності на самочинно побудоване майно. Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим статтею 376 ЦК України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження.

Частинами третьою - п`ятою статті 376 ЦК України, відповідно, встановлено таке:

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (див. постанови від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 (пункт 8.5), від 03.04.2019 у справі № 921/158/18 (пункт 51), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 37-38), від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 (пункт 54), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 34)).

Згідно з вказаним принципом особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42), від 31.08.2021 у справі №903/1030/19 (пункт 54), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 34)).

Крім того, не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (пункти 92-94), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 35)).

Визнання права власності в порядку частини третьої або п`ятої статті 376 ЦК України призводить до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна - або особі, яка здійснила самочинне будівництво, надається земельна ділянка у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно як обов`язкова умова для визнання права власності на таке майно (частина третя статті 376 ЦК України); або право власності на самочинно збудоване нерухоме майно визнається за особою - власником земельної ділянки (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Отже застосування положень частини третьої або п`ятої статті 376 ЦК України призводить до вирішення спору між особою - власником земельної ділянки та особою, що здійснила самочинне будівництво, і, зокрема, захищає права власника земельної ділянки.

Відповідно до частини другої статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож, як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті (пункти 6.31-6.33 постанови від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13; пункти 53-56 постанови від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц; пункт 46 постанови від 20.07.2022 у справі № 923/196/20).

Тобто, відповідно до приписів частин третьої та п`ятої статті 376 ЦК України як особа, що здійснила самочинне будівництво, так і власник земельної ділянки, на якій здійснили самочинне будівництво, можуть набути самочинно збудоване майно у власність. Однак для цього їм необхідно дотримуватись чіткого алгоритму дій, передбаченого в зазначеній статті.

Якщо нерухоме майно є самочинним будівництвом, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно у будь-який інший спосіб, окрім визначеного статтею 376 ЦК України (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка його побудувала, або за власником земельної ділянки), є такою, що не відповідає вимогам цієї статті. Можливість настання інших правових наслідків, ніж передбачені статтею 376 ЦК України, як у випадку самочинного будівництва, здійсненого власником земельної ділянки, так і у випадку самочинного будівництва, здійсненого іншою особою на чужій земельній ділянці, виключається.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22.

Як встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи, відповідно до додатку №2 до рішення 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд від 23.12.2011 № 555/11, надано ТОВ ВОСТОК - МТ в оренду строком до 01.11.2016 земельну ділянку загальною площею 0,7414 га за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення по вул. Плиткова, 12 у м. Харкові (кадастровий номер :02:003:0023) в межах, які визначені актом встановлення меж земельної ділянки на місцевості, реєстраційний № 36/11 від 12.04.2011 для експлуатації та обслуговування козлового крану та залізничної колії. Крім того, даним рішенням ТОВ ВОСТОК - МТ зобов`язано розробити та узгодити в установленому порядку технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по вул. Плитковій, 12 у м. Харкові в натурі (на місцевості).

10.02.2014 ТОВ ВОСТОК-МТ передало у власність фізичної особи-підприємця Габібулаєва Н.Д. бетонне покриття площею 1000 кв.м, що розташоване на земельній ділянці по вул. Плиткова, 12 у м. Харкові, згідно договору купівлі-продажу від 10.02.2014 за №10/02/14. Вказане бетонне покриття передано у власність фізичної особи-підприємця Габібулаєва Н.Д., згідно Акту приймання-передачі об`єкта купівлі-продажу від 10.02.2014.

11.02.2014 ТОВ ВОСТОК-МТ передало у власність фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залізничну колію довжиною 172 м, козловий кран ЗРМЗМ-20-32 1977 року, що розташоване на земельній ділянці по вул. Плиткова, 12 у м. Харкові, згідно договору купівлі-продажу від 11.02.2014 за №11/02/14. Фактично вказане бетонне покриття передано у власність фізичної особи-підприємця Габібулаєва Н.Д., згідно Акту приймання-передачі об`єкта купівлі-продажу від Продавця до Покупця від 11.02.2014.

Вищевказані договори купівлі-продажу нотаріально не посвідчувалися.

Державну реєстрацію спірного об`єкта нерухомого майна проведено на підставі довідки № 246 від 07.12.2018 та технічного паспорта, виданих 07.12.2018 ТОВ «АМРА ГРУП» (а.с. 4346, том 1).

Згідно з довідкою ТОВ «АМРА ГРУП» від 07.12.2018 встановлено, що нежитлова будівля літ. «АЯ-1» збудована у 1990 році, має загальну площу 1263,9 кв. м та поштову адресу: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 149978467 від 18.12.2018 (а.с. 43, том 1) державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіним С.В. 18.12.2018 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 44674482, на підставі якого до Державного реєстру речових прав внесено відомості про право власності на нежитлову будівлю літ. «АЯ-1» загальною площею 1263,9 кв. м за ФОП Габібулаєвим Н.Д.

01.04.2019, Товариство з обмеженою відповідальністю «СІНТЕЗ-21» на підставі договору купівлі-продажу № 01/04/19 від 01.04.2019, укладеного з ФОП Габібулаєвим Н.Д., набуло право власності на залізничну колію довжиною 172 м та козловий кран ЗРМЗМ-20-32 1977 року випуску, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом приймання-передачі від 01.04.2019.

Також 01.04.2019, Товариство з обмеженою відповідальністю «СІНТЕЗ-21» на підставі договору купівлі-продажу № 02/04/19 від 01.04.2019, укладеного з ФОП Габібулаєвим Н.Д., набуло право власності на бетонне покриття площею 1000 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом приймання-передачі від 01.04.2019.

У той же день, 01.04.2019 ОСОБА_2 подарував Ібрагімовій Ельмірі Нізаютдінівні, яка проживає з ним за однією, є його донькою, що не заперечувалось учасниками справи, 60/100 часток та 40/100 у праві власності на нежитлову будівлю літера АЯ-1, загальною площею 1263,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що оформлюється двома договорами дарування №1120 та №1346 від 01.04.2019.

ОСОБА_1 на підставі вказаних вище договорів дарування 01.04.2019 стає власником нежитлової будівлі літера АЯ-1, загальною площею 1263,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 161802250 та № 161816760 від 01.04.2019, які містяться у матеріалах справи.

Після отримання ОСОБА_1 нежитлової будівлі літера АЯ-1, загальною площею 1263,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме через один місяць та 15 днів 16.05.2019, вона передає вказану будівлю загальною вартістю 72 916 грн. 66 коп, як внесок до статутного капіталу ТОВ СІНТЕЗ-21, про що складено Акт приймання-передачі нежитлової будівлі від 16.05.2019.

У подальшому рішенням № 20/05/2019 від 20.05.2019 одноосібного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «СІНТЕЗ-21» ОСОБА_3 було затверджено збільшення статутного капіталу товариства, у тому числі за рахунок внесення додаткового вкладу ОСОБА_1 у вигляді нежитлової будівлі літ. «АЯ-1», загальною площею 1263,9 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з відомостями, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців станом на 21.05.2019 ОСОБА_1 присутня в складі учасників товариства станом на 23.05.2019 - відсутня, 21.05.2019, 22.05.2019 та 23.05.2019 здійснено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу ТОВ «СІНТЕЗ-21», у тому числі у зв`язку зі зміною складу засновників (учасників).

22.05.2019 ОСОБА_1 передала ОСОБА_4 належну їй частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «СІНТЕЗ-21», що оформлено актом приймання-передачі частки від 22.05.2019.

Викладене є підставою для висновку суду, що ОСОБА_1 не мала на меті бути учасником зазначеної юридичної особою та брати участь в її господарській діяльності.

Відповідно до ст. 18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Закон) державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Суд зауважує, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності (пункт 123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)).

Державна реєстрація права власності не породжує права власності, в силу державної реєстрації право власності не виникає, вона визначає лише момент, з якого право власності виникає, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

Факт набуття права власності має передувати державній реєстрації, оскільки юридичний зміст державної реєстрації полягає у визнанні і підтвердженні державою цього факту.

Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

Оскільки положення статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно за особою - власником земельної ділянки у будь-який інший спосіб, окрім визначеного цією статтею (на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за власником земельної ділянки), також не змінює правовий режим самочинного будівництва. За вказаних обставин особа - власник земельної ділянки не набуває право власності на самочинно побудоване нерухоме майно.

Вказаний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22 та постанові Верховного Суду від 16.09.2025 року у cправі № 916/757/24.

Відповідно до ч.4 ст.19 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Частиною 2 статті 18 Закону визначено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пунктом 1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі Порядок) визначено, що цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону державної реєстрації прав, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Частиною 3 статті 10 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент реєстрації права власності на майно від 28.08.2018) передбачено, що державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;

4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень;

5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав;

6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;

7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

9) формує реєстраційні справи у паперовій формі;

9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю;

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Так, п.40 Порядку передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, іншими законами України та цим Порядком.

Згідно з п. 7 Порядку Для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, іншими законами України та цим Порядком.

Частиною 1 статті 27 Закону передбачено перелік документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності та інших речових прав. Пунктом 14 ч. 1 ст. 27 Закону зазначено серед підстав інші документи, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно".

Проте, технічний паспорт та довідка про інвентаризацію об`єкту не є правовстановлюючими документами. Технічний паспорт - це документ, який містить відомості щодо проведеної технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, зокрема інформацію про його місцезнаходження (адресу), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт, тощо. Технічний паспорт не є правовстановлюючим документом на нерухомість, а тільки інформаційним, він лише описує об`єкт та визначає його складові для подальших дій. При цьому, довідка є лише підтвердженням проведення технічної інвентаризації, що є підставою для складання технічного паспорту. Довідка не є правовстановлюючим документом та не може слугувати підставою для державної реєстрації.

Водночас, з урахуванням того, що державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна вперше з відкриттям нового розділу в Державному реєстрі прав та присвоєнням реєстраційного номера цьому об`єкту нерухомого майна, під час розгляду заяви про реєстрацію державному реєстратору слід було керуватися п.41 Порядку, яким встановлено перелік документів, що подаються для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна.

Так, відповідно до п.41 Порядку (у редакції, чинній на момент реєстрації права власності на майно) для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:

1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;

2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;

4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);

5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалась в Єдиному реєстрі документів.

У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу отримує відомості Єдиного реєстру документів про документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та перевіряє, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, також не вимагається у разі, коли адреса отримана під час реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна та зазначена в документі, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. У такому разі державний реєстратор відповідно до зазначених заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що згідно з вимогами законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє відсутність суперечностей між заявленою адресою та відомостями, що містяться в Єдиному реєстрі документів.

Крім того, п. 42 Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992, подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна.

У разі коли індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених цим пунктом, можуть бути подані документи, передбачені статтею 31 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Проте, як встановлено судом, жодних посилань на правовстановлюючі документи, якими б підтверджувалась належність ОСОБА_2 відповідного об`єкту нерухомого майна, наявність документів, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію вказаного закінченого будівництвом об`єкта, присвоєння йому у встановленому законом порядку відповідної поштової адреси, ні означений технічний паспорт, ні інші матеріали реєстраційної справи, всупереч чч.1, 3 п.41, п. 42 Порядку, не містять.

Присвоєння адрес об`єктам нерухомого майна є компетенцією уповноважених державних органів (органів місцевого самоврядування).

Відповідно до пункту 41 частини першої статті 26 та пункту 26 частини першої статті 43 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні до повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної рад відносить, зокрема, прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами

Стаття 37 вказаного Закону закріплює такі власні (самоврядні) повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо вирішення питань адміністративно-територіального устрою: підготовка і внесення на розгляд ради питань щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території відповідного населеного пункту, а також підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо питань адміністративно-територіального устрою в порядку і межах повноважень, визначених законом.

Отже питання щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, в тому числі щодо присвоєння адрес об`єктам нерухомого майна на місцевому рівні, місцевими радами, законодавцем розглядаються в рамках повноважень місцевих рад щодо вирішення питань адміністративно-територіального устрою.

Рішенням Харківської міської ради №325/11 від 06.07.2011 (з подальшими змінами та доповненнями) затверджено Порядок присвоєння адрес об`єктам нерухомості, розташованим на території міста Харкова.

Порядок присвоєння адрес об`єктам нерухомості, розташованим на території міста Харкова (далі - Порядок), розроблено відповідно; до Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, законів України Про місцеве самоврядування в Україні, Про регулювання містобудівної діяльності, Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Положення про містобудівний кадастр, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 № 559, ДБН Б.2.2-12:2018 Планування і забудова територій, ДБН В.2.3-5:2018 Вулиці і дороги населених пунктів.

Порядок визначає єдині правила присвоєння адрес земельним ділянкам, а також об`єктам нерухомого майна, розташованим на них, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, встановлює єдині правила визначення адрес, їх склад і структуру.

Дія Порядку поширюється на фізичних та юридичних осіб, що використовують адресну інформацію щодо об`єктів нерухомого майна всіх форм власності, розташованих на території міста Харкова.

Кожному об`єкту нерухомого майна присвоюється унікальна адреса на території міста Харкова. Адреса об`єкта нерухомого майна після проведення процедури присвоєння, зміни або анулювання підлягає реєстрації у Єдиному адресному реєстрі міста Харкова.

Розгляд питань щодо присвоєння, зміни або анулювання адреси об`єкта нерухомого майна здійснюється за заявами юридичних та фізичних осіб - власників об`єктів нерухомості, інших правонабувачів, у яких виникло право господарського відання або оперативного управління, спадкоємців (у разі зміни адреси об`єкта нерухомості, речові права на який входять до складу спадщини), відповідних органів місцевого самоврядування, а також органів державної виконавчої влади щодо об`єктів нерухомості державної власності (далі - заявники).

Присвоєння та зміна адреси земельних ділянок здійснюється на підставі рішення Харківської міської ради.

Адреса земельної ділянки, що формується із земель комунальної форми власності, визначається у складі рішення Харківської міської ради, яким надається дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або погоджується документація із землеустрою щодо поділу або об`єднання земельних ділянок.

Присвоєння, зміна та анулювання адрес житлових будинків, будівель, споруд, квартир, нежитлових приміщень здійснюється на підставі наказу Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради.

Наказ про присвоєння, зміну або анулювання адреси об`єкта нерухомості погоджується з керівником Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради та керівником відділу правового забезпечення Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради.

Копія наказу про присвоєння, зміну або анулювання адрес об`єктів нерухомості та копії документів, на підставі яких його прийнято, не пізніше наступного робочого дня з моменту його прийняття направляється до комунального підприємства Міський інформаційний центр для внесення відповідних даних до Єдиного адресного реєстру.

Адреса не присвоюється спорудам, які встановлено тимчасово без улаштування фундаменту, у тому числі пересувним і тимчасовим спорудам торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, малим архітектурним формам та приміщенням допоміжного і технічного призначення, розташованим у житлових та нежитлових будинках, інженерним мережам.

Адреса об`єктам нерухомості у складі гаражно-будівельного кооперативу, будівництво яких завершено до 05 серпня 1992 та право власності на які не зареєстровано, присвоюється за умови відповідності місця їх розташування містобудівній документації та ДБН Б.2.2-12:2018 Планування і забудова територій.

Підставами для зміни адреси є перейменування вулиць, включення територій адміністративно-територіальних одиниць до меж міста Харкова, поділ або об`єднання об`єктів нерухомості, зміна функціонального призначення, виявлення невідповідності адреси існуючого об`єкта нерухомого майна його фактичному розміщенню на території міста, упорядкування елементів забудови, упорядкування нумерації з метою усунення виявлених дублювань, виправлення технічних помилок.

Присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна не тягне за собою виникнення або припинення прав на такий об`єкт.

Копія рішення Харківської міської ради про присвоєння або зміну адреси земельним ділянкам та копії документів, на підставі яких його прийнято, не пізніше 10 робочих днів з моменту його прийняття направляється до комунального підприємства Міський інформаційний центр для внесення відповідних даних до Єдиного адресного реєстру.

Комунальне підприємство Міський інформаційний центр забезпечує внесення відповідних даних до Єдиного адресного реєстру в порядку, передбаченому Положенням про Єдиний адресний реєстр міста Харкова.

З огляду на зазначене, належним документом, який би підтверджував присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси, може бути рішення виконкому Харківської міської ради або довідка (витяг) з Єдиного адресного реєстру міста Харкова.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд України в своїй постанові від 20.04.2016 по справі №826/1112/15.

Відповідачем не надано доказів, а саме рішення виконкому Харківської міської ради або довідки (витяг) з Єдиного адресного реєстру міста Харкова щодо присвоєння нежитловій будівлі літ. «АЯ-1» загальною площею 1263,9 кв.м адреси: вул. Плиткова, 12 у м. Харкові. Вказання зазначеної адреси щодо нежитлової будівлі літ. «АЯ-1» загальною площею 1263,9 кв.м містить лише довідка ТОВ «АРМА» №246 від 07.12.2018.

Отже, рішенням державного реєстратора Зоткіна Сергія Володимировича з індексним номером 44674482 від 18.12.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості щодо об`єкта нерухомості за відсутності належних правових підстав та з порушенням вимог відповідного Порядку, що не може свідчити про правомірне виникнення чи підтвердження статусу такого об`єкта як об`єкта нерухомого майна.

Зі змісту ч.1 ст.18 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вбачається, що після отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрації заяви про державну реєстрацію прав в базі даних заяв (п.1) прийняттю рішення про державну реєстрацію прав (п.5) передує перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів, автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для, зокрема, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень (п.4).

Відповідно до ст.24 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом та не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Враховуючи викладене, за результатами розгляду поданих документів, державний реєстратор відповідно до вимог законодавства, чинного на момент прийняття відповідного рішення, мав відмовити у державній реєстрації речових прав на об`єкт нерухомості.

Таким чином, вищевказане рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно саме по собі не може вважатися підставою виникнення у ОСОБА_2 права власності на означене нерухоме майно, є незаконним та не може слугувати підставою для набуття права власності, оскільки фактично спрямоване на легалізацію здійсненого самочинного будівництва, що порушує інтереси держави в особі Харківської міської ради.

Таким чином, подані для державної реєстрації документи не відповідали вимогам законодавства, що зумовлювало наявність підстав для відмови у проведенні державної реєстрації права власності.

Вчинення державним реєстратором реєстраційної дії за таких обставин суперечить вимогам статей 3, 10, 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127.

Водночас, такими діями державного реєстратора порушено інтереси Харківської міської територіальної громади, представником якої є Харківська міська рада, адже своїм рішенням державний реєстратор фактично легалізував самочинне будівництво на території міста Харкова, яке проведено на земельній ділянці комунальної власності.

Крім того, процедуру вирішення питань, пов`язаних із самочинним будівництвом на території міста Харкова, регулює Порядок вирішення питань, пов`язаних із самочинним будівництвом, затверджений рішенням Харківської міської ради від 17.08.2011 №390/11 Про затвердження Порядку вирішення питань, пов`язаних із самочинним будівництвом, зі змінами.

Відповідно до п.3.1 вищевказаного Порядку для збереження об`єкту самочинного будівництва забудовником подається клопотання на ім`я міського голови за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку та документами визначеними п. 3.1.

Однак за результатами опрацювання відомостей Єдиного міського реєстру актів Харківської міської ради судом встановлено відсутність рішень Харківської міської ради або її виконавчих органів щодо збереження самочинно збудованого об`єкта нерухомого майна.

Крім того, нормами статей 90, 95, 102-1 Земельного кодексу України визначено, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок, землекористувачі та особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав.

За змістом чч. 4, 5 ст. 26 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності (у редакції, чинній на момент реєстрації права власності на майно) право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3)затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 4-1) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування); 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Таким чином, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Як вже зазначалось судом, відповідно до додатку №2 до рішення 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд від 23.12.2011 № 555/11, надано ТОВ ВОСТОК - МТ в оренду строком до 01.11.2016 земельну ділянку загальною площею 0,7414 га за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення по вул. Плиткова, 12 у м. Харкові (кадастровий номер :02:003:0023) в межах, які визначені актом встановлення меж земельної ділянки на місцевості, реєстраційний № 36/11 від 12.04.2011 для експлуатації та обслуговування козлового крану та залізничної колії. Крім того, даним рішенням ТОВ ВОСТОК - МТ зобов`язано розробити та узгодити в установленому порядку технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по вул. Плитковій, 12 у м. Харкові в натурі (на місцевості).

При цьому технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по вул. Плитковій, 12 у м. Харкові в натурі (на місцевості) ТОВ ВОСТОК - МТ виготовлено не було та договір оренди вказаною вище земельною ділянкою між Харківською міською радою та ТОВ ВОСТОК - МТ укладено не було.

Отже, жодних речових прав на земельну ділянку по вул. Плитковій, 12 у м.Харкові, на якій збудовано нежитлову будівлю літ. АЯ-1, жодна особа не набувала.

Залізничну колію довжиною 172 м, козловий кран ЗРМЗМ-20-32 1977 року було відчужено ТОВ ВОСТОК - МТ фізичній особі-підприємцю Габібулаєву Н.Д. згідно до договору №11/02/14 купівлі-продажу від 11.02.2014.

Також, ТОВ ВОСТОК-МТ передало у власність фізичної особи-підприємця Габібулаєва Н.Д. бетонне покриття 1000 кв.м згідно до договору №10/02/14 купівлі-продажу від 10.02.2014.

За умови встановлення факту самовільного будівництва на земельній ділянці, загальною площею 0,7414 га, кадастровий номер :02:003:0023, за адресою: м.Харків, вул. Плиткова,12 належним способом захисту порушених прав Харківської міської ради є звернення з вимогою про визнання права власності на самочинно побудоване майно.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Вказана правова норма беззаперечно свідчить про те, що спірний об`єкт нерухомого майна є об`єктом самочинного будівництва.

Частинами другою - п`ятою статті 376 ЦК України, відповідно, встановлено таке: особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож, як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті (пункти 6.31-6.33 постанови від 07.04.2020 у справі №916/2791/13; пункти 53-56 постанови від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц; пункт 46 постанови від 20.07.2022 у справі №923/196/20)

Подібний висновок викладений також у постанові Верховного суду від 16.09.2025 року по cправі № 916/757/24.

Тобто, відповідно до приписів частин третьої та п`ятої статті 376 ЦК України як особа, що здійснила самочинне будівництво, так і власник земельної ділянки, на якій здійснили самочинне будівництво, можуть набути самочинно збудоване майно у власність. Однак для цього їм необхідно дотримуватись чіткого алгоритму дій, передбаченого в зазначеній статті.

Якщо нерухоме майно є самочинним будівництвом, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно у будь-який інший спосіб, окрім визначеного статтею 376 ЦК України (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка його побудувала, або за власником земельної ділянки), є такою, що не відповідає вимогам цієї статті.

Можливість настання інших правових наслідків, ніж передбачені статтею 376 ЦК України, як у випадку самочинного будівництва, здійсненого власником земельної ділянки, так і у випадку самочинного будівництва, здійсненого іншою особою на чужій земельній ділянці, виключається.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (див. постанови від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 (пункт 8.5), від 03.04.2019 у справі № 921/158/18 (пункт 51), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 37-38), від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 (пункт 54), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 34)).

Згідно з вказаним принципом не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або іншого речового права на земельну ділянку.

За обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.

Згідно з ст.377 ЦК України (в редакції, чинній на час первинної реєстрації права власності) передбачені наступні положення.

Так, згідно ч.1 вказаної статті ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Водночас земельна ділянка під нежитловою будівлею літ. «АЯ-1» за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, яка належить до земель комунальної власності, у приватну власність або користування забудовника чи інших осіб до прийняття рішення 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.12.2011 № 555/11 «Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» не передавалася.

При цьому строк дії зазначеного рішення в частині надання земельної ділянки загальною площею 0,7414 га за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення по вул. Плиткова, 12 у м. Харкові (кадастровий номер :02:003:0023) в оренду закінчився 01.11.2016. Разом з тим ТОВ «ВОСТОК-МТ» вказане рішення не виконало, технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не розробило, а договір оренди зазначеної земельної ділянки з Харківською міською радою укладено не було.

Згідно з ч.1 ст.376 ЦК України самочинно збудованим вважається об`єкт нерухомості, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного документа чи належно затвердженого проєкту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч.1 ст.376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Такий правовий висновок неодноразово підтверджений Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10.10.2018 у справі №520/17520/14-ц, від 02.12.2015 у справі №6-1328цс15 тощо.

Відповідно до частини другої статті 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на такий об`єкт.

Відповідно до чинного законодавства, зокрема статей 178, 316, 317, 376 ЦК України, не можуть бути в цивільному обороті об`єкти самочинного будівництва. Зазначене підтверджується правовими позиціями Верховного Суду України у справах №№6-286цс15, 3-202гс15, 6-265цс16. З урахуванням положень ст.331 ЦК України та роз`яснень, наведених в п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, до виникнення права власності на самочинно збудоване майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.375 ЦК України право давати дозвіл на будівництво на своїй земельній ділянці будівель та споруд іншим особам має власник земельної ділянки.

ОСОБА_2 було придбано у ТОВ «Восток «МТ» лише залізничну колію довжиною 172 м, козловий кран ЗРМЗМ-20-32 1977 року та бетонне покриття 1000 кв.м, згідно договорів купівлі-продажу: №10/02/2014 від 10.02.2014 та №11/02/2014 від 11.02.2014.

Оскільки Харківська міська рада, як власник відповідної земельної ділянки, не надавала згоди на будівництво на її земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, вона має право вимагати усунення будь-яких порушень її прав як власника земельної ділянки (ч.2 ст.152 ЗК України).

Отже, нежитлова будівля літ. АЯ-1, загальною площею 1263,9 кв.м., є самочинним будівництвом, право власності на неї, незважаючи на проведену державну реєстрацію цього права, у ОСОБА_2 не виникало.

У силу ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. При цьому, згідно ч.6 вказаної статті ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України).

Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Земельна ділянка за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12 розташована у межах міста Харкова та не перебувала у приватній та державній власності, у зв`язку з чим в силу закону є комунальною власністю територіальної громади міста в особі Харківської міської ради.

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18).

З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду у п. 88 постанови від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22 зробила висновок, що самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки.

Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванням завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, крім іншого, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи №202/7377/16-ц.

Оскільки зазначена земельна ділянка, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, належить до земель комунальної власності територіальної громади міста Харкова, а нежитлова будівля літ. АЯ-1, розташована на ній, є об`єктом самочинного будівництва, то належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою (у даному випадку Харківська міська рада) є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.

З цього приводу суд, розглянувши позовні вимоги в частині скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності ТОВ «СІНТЕЗ-21» на нежитлову будівлю літ. «АЯ-1» загальною площею 1263,9 кв.м., розташовану за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; запис про речове право 31609655, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46930672 від 20.05.2019) та закриттям розділу 101 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, дійшов висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення, з огляду на таке.

Права власника земельної ділянки порушуються в результаті факту самочинного будівництва, а не державної реєстрації права власності на самочинно побудоване майно. Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим статтею 376 ЦК України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22.

Як установлено судом, спірний об`єкт нерухомого майна є самочинно збудованим у розумінні статті 376 Цивільного кодексу України. Водночас правовий режим самочинного будівництва є спеціальним та передбачає виключний перелік належних способів захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено таке будівництво.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого, якщо право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстроване за певною особою без дотримання порядку, визначеного статтею 376 ЦК України, задоволення вимог про скасування рішення державного реєстратора, скасування державної реєстрації прав або припинення такого права власності не вирішує юридичної долі самочинно побудованого майна та не призводить до відновлення єдності юридичної долі земельної ділянки і розташованого на ній об`єкта нерухомості.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також наголосила, що належними та ефективними способами захисту прав власника земельної ділянки у разі самочинного будівництва є вимога про знесення самочинно побудованого об`єкта (частина четверта статті 376 ЦК України) або вимога про визнання права власності на такий об`єкт за власником земельної ділянки (частина п`ята статті 376 ЦК України).

З огляду на наведене суд виходить з того, що скасування державної реєстрації права власності на самочинно збудований об`єкт має похідний, технічний характер і не є самостійним належним способом захисту, оскільки право власності на такий об`єкт юридично не виникло, а відтак не підлягає «припиненню» чи «скасуванню» у розумінні цивільного законодавства.

Прокурор, звертаючись до суду в інтересах держави в особі Харківської міської ради просить застосувати спосіб захисту порушених інтересів територіальної громади шляхом визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно

Відповідна позовна вимога є різновидом негаторного позову, передбаченого статтею 391 ЦК України, згідно з якою власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном на протязі всього часу існування перешкод.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що сам по собі факт державної реєстрації без наявності відповідних правових підстав, передбачених законодавством, не тягне за собою легітимізацію самочинно збудованого майна.

Ураховуючи наведене, коли належний власник земельної ділянки не надавав згоди на будівництво на його земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, він має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав як власника земельної ділянки (частина друга статті 152 Земельного кодексу України).

Таким чином, виходячи із вищенаведених законодавчих положень та судової практики, враховуючи позицію власника земельної ділянки, розташованої за адресою по вул. Плиткова, 12, м. Харкова - Харківської міської ради, то належним способом захисту є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом визнання права власності на самочинно побудоване майно, відповідно до частини 5 статті 376 ЦК України.

Як встановлено судом у даній справі, нежитлова будівля літ. «АЯ-1», загальною площею 1263,9 кв. м, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, має ознаки самочинного будівництва та первинно перебувала у володінні ОСОБА_2 , який 01.04.2019 передав зазначений об`єкт у дар ОСОБА_1 .

У подальшому ОСОБА_1 внесла вказану будівлю до статутного капіталу ТОВ «СІНТЕЗ-21», що оформлено актом приймання-передачі від 16.05.2019.

За таких обставин у цій справі підлягає оцінці питання добросовісності або недобросовісності набуття ТОВ «СІНТЕЗ-21» права на спірний об`єкт нерухомого майна з урахуванням способу його набуття, характеру правовідносин між сторонами та наявних відомостей про правовий статус об`єкта.

Суд звертає увагу на те, що добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18, пункт 7.15 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17).

Добросовісність та недобросовісність характеризують насамперед ступінь обізнаності набувача про правомірність набуття майна в особи, яка немає права на його відчуження. Водночас такі категорії, як "добросовісність", яка належить до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України), а також недобросовісність не можуть тлумачитися або застосовуватися формально, ґрунтуватися на припущеннях. Добросовісність набувача презумується, тобто набувач буде вважатися добросовісним доки не буде доведено протилежне. Добросовісність дій набувача визначається судом у кожному конкретному випадку. (постанова Верховного Суду від 18.09.2025 у справі № 922/82/20).

Також Верховний Суд у вказані вище постанові вказав:

"що поширеним є підхід, відповідно до якого добросовісним набувачем є особа, яка в момент набуття майна не знала і не могла знати, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Натомість недобросовісний набувач на момент відчуження спірного майна достеменно знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження немає права.

Основними критеріями, які визначають добросовісність/недобросовісність набувача майна є такі категорії, як "знав/не знав", "міг знати/не міг знати".

За загальним правилом, під поняттям "знав" необхідно розуміти не лише безпосередню обізнаність особи в тому, що вона набуває майно в суб`єкта, який не наділений правом на його відчуження, а й водночас усвідомлення факту порушення своїми діями прав іншої особи. Що ж до поняття "міг знати", то воно характеризує недобросовісність того володільця (набувача), який хоч і не був безпосередньо інформований про відсутність у відчужувача права на відчуження майна, але, проявивши принаймні розумну обачність, міг знати про це.".

Відповідач у відзиві посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 по справі №925/1351/19, в якій викладено висновок, що добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей. Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном (пункти 6.50, 6.53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19).

Суд відхиляє посилання відповідача на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, як нерелевантну з огляду на наступне.

По-перше, правовий висновок, сформульований у справі № 925/1351/19, застосовується до спорів про витребування або збереження права власності на об`єкти, які є легальними об`єктами цивільного обороту, тобто такими, що потенційно могли набути статусу об`єкта права власності. Натомість у даній справі предметом спору є самочинно збудований об`єкт нерухомого майна, правовий режим якого врегульовано спеціальною нормою статтею 376 Цивільного кодексу України.

По-друге, відповідно до частини другої статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває права власності на нього, а сам об`єкт не набуває статусу об`єкта цивільних прав до вирішення його юридичної долі у спосіб, прямо передбачений законом. За таких обставин державна реєстрація права власності на самочинно збудований об`єкт не створює правових наслідків, а отже, не може породжувати захищені законом очікування у наступних набувачів.

По-третє, суд звертає увагу, що у справах щодо самочинного будівництва категорія добросовісного набувача не є визначальною, оскільки первинне право власності на такий об`єкт не виникло. За таких обставин відсутній об`єкт цивільних прав, щодо якого може застосовуватися презумпція добросовісності, сформульована у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції застосовується з огляду на такі принципи: 1) у першому реченні першого абзацу закладається принцип мирного володіння майном, який має загальний характер; 2) принцип, викладений у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплений у другому абзаці принцип визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited проти України" від 23.01.2014).

Критеріями пропорційності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право власності повинне мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач - внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20.10.2011, "Кривенький проти України" від 16.02.2017).

Позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. "Справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний і надмірний тягар" (рішення у справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004);

Наслідки виправлення "помилки", не повинні непропорційно порушувати нове право, яке було набуте особою, яка сумлінно покликалася на законність дій державного органу (рішення ЄСПЛ від 24.10.2024 "Дроздик та Мікула проти України" та від 12.12.2024 "ТОВ "Одеська бутербродна компанія" проти України").

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І, навпаки, встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

У справі "ТОВ "Одеська бутербродна компанія" проти України", яка розглядалася ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ від 12.12.2024) йшлося про визнання недійсним права власності ТОВ "Одеська бутербродна компанія" на кафе, яке було збудоване без належних дозвільних документів. Підприємство-заявник скаржилося за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, що позбавлення майна, якого воно зазнало, було незаконним і непропорційним. У цьому рішенні ЄСПЛ зазначив, серед іншого, що кафе тричі змінювало власників, але жодного разу органи державної влади під час реєстрації права власності не виявили жодних порушень щодо статусу майна чи не запобігли вчиненню правочинів щодо нього, хоча їм мало бути відомо, що це майно було самочинною забудовою (див. рішення ЄСПЛ у справі "Зела проти Албанії" (Zela v. Albania), пункт 92). ЄСПЛ вказав, що таке є ознакою тривалого терпимого ставлення органів державної влади до існуючої ситуації або щонайменше небажання остаточно розв`язати її. За наслідками розгляду справи ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції (захист власності); зважив, що кафе є майном, навіть, не зважаючи на його статус без дозволу, адже товариство придбало його добросовісно, тож втручання в право власності Судом визнано непропорційним.

Як встановлено судом, 01.04.2019, ТОВ «СІНТЕЗ-21» набуло у власність у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залізничну колію довжиною 172 м та козловий кран ЗРМЗМ-20-32 1977 року випуску на підставі договору купівлі-продажу № 01/04/19 від 01.04.2019, що підтверджується актом приймання-передачі.

01.04.2019 ТОВ «СІНТЕЗ-21» набуло у власність бетонне покриття площею 1000 кв. м на підставі договору купівлі-продажу № 02/04/19 від 01.04.2019 з оформленням акта приймання-передачі.

На цей час спірна нежитлова будівля літ. «АЯ-1» загальною площею 1263,9 кв. м вже була збудована та розміщена за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12.

ТОВ «СІНТЕЗ-21» разом із вказаним рухомим майном купівлю вказаної нежитлової будівлі не здійснив. Хоча, як вбачається з матеріалів справи, прагнув набути право власності і на це майно.

Але в цей самий день продавець і власник вказаного вище нерухомого майна та власник рухомого майна ОСОБА_2 подарував своїй доньці, ОСОБА_1 , 40/100 та 60/100 часток у праві власності на нежитлову будівлю літера АЯ-1, загальною площею 1263,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 161802250 та № 161816760 від 01.04.2019.

При цьому заперечень чи питань з цього приводу з боку ТОВ «СІНТЕЗ-21» до ОСОБА_2 не виникло.(доказів на підтвердження цих обставин не надано.)

16.05.2019 ОСОБА_1 передала зазначену нежитлову будівлю як внесок до статутного капіталу ТОВ «СІНТЕЗ-21», що оформлено актом приймання-передачі від 16.05.2019, із визначенням вартості внеску у розмірі 72 916,66 грн.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, 21.05.2019 ОСОБА_1 включено до складу учасників ТОВ «СІНТЕЗ-21», 22.05.2019 вона відчужила належну їй частку у статутному капіталі товариства, а вже 23.05.2019 її участь у товаристві припинено у зв`язку з державною реєстрацією відповідних змін, що в сукупності підлягає оцінці судом з точки зору послідовності та узгодженості вчинених дій.

Крім того, суд враховує, що ТОВ «СІНТЕЗ-21» набуло право власності на бетонне покриття площею 1000 кв. м, залізничну колію довжиною 172 м та козловий кран ЗРМЗМ-20-32 1977 року випуску, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, на яких у подальшому зведено нежитлову будівлю літ. «АЯ-1» загальною площею 1263,9 кв. м, при тому що право власності на зазначену будівлю за попереднім власником було зареєстровано 18.12.2018, що підлягає оцінці судом у контексті послідовності та взаємопов`язаності вчинених правочинів.

Також судом установлено, що за оформленням прав на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 ТОВ «СІНТЕЗ-21» не зверталося.

Оцінюючи доводи сторін та надані докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що набуття ТОВ «СІНТЕЗ-21» права власності на спірну нежитлову будівлю не відповідає критерію добросовісності з огляду на таке.

По-перше, як встановлено судом, спірна нежитлова будівля літ. «АЯ-1» з моменту її створення відповідає ознакам самочинного будівництва у розумінні частини першої статті 376 Цивільного кодексу України, оскільки збудована на земельній ділянці, не відведеній для цієї мети, без отримання документів дозвільного чи декларативного характеру та без прийняття об`єкта в експлуатацію. За таких обставин відсутній легальний титул, який міг би бути предметом добросовісного цивільного обороту.

По-друге, суд враховує, що ланцюг набуття права власності на спірний об`єкт має очевидно штучний і прискорений характер: первинна державна реєстрація права власності у 2018 році була здійснена ФОП ОСОБА_2 на підставі технічного паспорта та довідки, які не є правовстановлюючими документами; у подальшому будівля була безоплатно передана за договорами дарування між близькими родичами, а згодом внесена до статутного капіталу товариства, що в сукупності свідчить про створення видимості легального набуття права з подальшою його концентрацією у юридичній особі.

По-третє, суд бере до уваги, що ОСОБА_1 , яка передала спірний об`єкт до статутного капіталу ТОВ «СІНТЕЗ-21», була безпосередньо залучена до корпоративної структури товариства, а відповідні зміни у складі учасників мали короткостроковий характер(1 день), що виключає випадковість набуття та свідчить про усвідомлену послідовність дій.

По-четверте, відсутність будь-яких прав на земельну ділянку, на якій розташований спірний об`єкт, є обставиною, яка не могла залишитися непоміченою для суб`єкта господарювання, що набуває у власність капітальну нежитлову будівлю значної площі, а отже, відповідач мав об`єктивну можливість усвідомити правові ризики такого набуття.

По-п`яте, суд виходить із того, що порушення імперативних норм права виключає добросовісність як загальноправовий принцип, оскільки правовий режим самочинного будівництва, закріплений статтею 376 ЦК України, не допускає легалізації об`єкта через цивільний обіг незалежно від формальної наявності державної реєстрації.

Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що відповідач не набував право власності шляхом укладення будь-яких угод з ОСОБА_2 та не знав і не міг знати, що стало підставою для реєстрації за ним права власності на вищевказаний об`єкт, відповідач отримав вказане майно як внесок до статутного капіталу свого засновника ОСОБА_1 , яка була власницею майна на підставі договорів дарування від 01.04.2019 року, не надано жодного доказу, що учасники або керівник ТОВ «Сінтез-21» якимось чином пов`язані з ОСОБА_2 або ОСОБА_1 та заздалегідь були обізнані про незаконність реєстрації останніми права власності на майно.

Так, відповідач зазначає, що всі ці об`єкти нерозривно пов`язані між собою. Як зазначено вище, судом установлено, що об`єкти рухомого майна придбані у ОСОБА_2 01.04.2019. Відтак сторони станом на цю дату були знайомі між собою. Але об`єкт нерухомого майна ОСОБА_5 не продає відповідачу разом з комплексом рухомого майна, а в цей же день дарує не сторонній особі, а своїй доньці ОСОБА_1 . Трохи більше ніж через місяць ОСОБА_1 вносить до статутного капіталу ТОВ «Сінтез-21» вказане майно і виходить зі складу засновників. Час її перебування в складі засновників товариства 1 день.

Навіть якщо відповідач не знав про незаконність реєстрації ОСОБА_2 прав на нежитлову будівлю літера АЯ-1, загальною площею 1263,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , такі обставини, що склалися, мали викликати обгрунтовані сумніви щодо статусу майна та законності набуття прав на нього. І, проявивши принаймні розумну обачність, відповідач міг знати, що майно є самочинно збудованим і права на нього зареєстровані незаконно.

Таким чином, з огляду на самочинний характер спірного будівництва, дефектність первинного титулу, штучний ланцюг безоплатних та корпоративних правочинів, відсутність прав на земельну ділянку та очевидність порушень імперативних норм, суд доходить висновку, що ТОВ «СІНТЕЗ-21» не є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, а його доводи про захист права власності як такого, що ґрунтується на добросовісному набутті, є безпідставними та підлягають відхиленню.

Суд зазначає, що відповідачем у справі надано Технічний звіт з інженерно-геодезичних робіт (топографо-геодезична зйомка земельної ділянки ТОВ «СІНТЕЗ-21» за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12) (а.с. 6569), складений інженером-геодезистом.

Зі змісту вказаного звіту вбачається, що на обстеженій території розташована будівля, яка знаходиться на ділянці з твердим бетонним покриттям, під яким пролягає козловий кран, а також що вздовж будівлі розміщені підкранові шляхи та залізнична колія.

Разом із тим, зазначений технічний звіт має виключно описовий характер та не містить відомостей, які б дозволяли ідентифікувати бетонне покриття, залізничну колію та козловий кран як ті самі об`єкти, що були набуті ТОВ «СІНТЕЗ-21» за договорами купівлі-продажу від 01.04.2019.

Крім того, вказаний звіт не є правовстановлюючим документом, не підтверджує набуття відповідачем права власності на нежитлову будівлю літ. «АЯ-1» загальною площею 1263,9 кв. м та не спростовує відсутності належних доказів на підтвердження доводів відповідача щодо добросовісного набуття спірного об`єкта нерухомого майна

Суд також зауважує, що у постанові від 31.05.2023 у справі № 201/4483/20 Верховним Судом наведено висновок про те, що: належними відповідачами за вимогами про знесення самочинно збудованого майна, приведення приміщень у первісний стан шляхом знесення самовільно збудованих об`єктів нерухомого майна, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом перебудови самовільно збудованих об`єктів нерухомого майна мають бути чинні власники спірного майна, а визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів та визнання недійсними договорів купівлі-продажу не є ефективним способом захисту та не забезпечує усунення порушень спричинених самочинним будівництвом.

Належними відповідачами за позовом власника землі про знесення самочинного будівництва є особи, які придбали об`єкт самочинного будівництва у забудовника та зареєстрували право власності на такий об`єкт: тобто не забудовник, а саме останній набувач такого об`єкта, який зареєстрував за собою право власності на самочинне будівництво, про що вказав Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 19.03.2024 у справі №915/1439/21.

Таким чином, належним позивачем у справі про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва за власником земельної ділянки та визнання недійсним договору оренди є Харківська міська рада, а належним відповідачем ТОВ «Сінтез - 21 », як останній набувач, за яким на теперішній час зареєстроване право власності на майно та який є недобросовісним набувачем майна.

Щодо дотримання гарантій, закріплених у ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Правовідносини, пов`язані з користуванням земельною ділянкою комунальної власності безумовно становлять суспільний, публічний інтерес, а її самовільна забудова впливає на можливість органу місцевого самоврядування користуватися та розпоряджатися цією ділянкою, а отже такому суспільному інтересу не відповідає.

У зв`язку з цим, визнанням права власності на об`єкт самочинного будівництва не порушується принцип справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.

У даному випадку позбавлення відповідача майна, яке самовільно збудоване на самовільно зайнятій земельній ділянці, не порушуватиме принципу пропорційності втручання у право власності, оскільки самочинне будівництво цього майна здійснено з порушенням вимог чинного законодавства за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, у зв`язку з чим, право власності на таке майно в силу чинного законодавства не виникло у ОСОБА_2 , у ОСОБА_1 та, відповідно, не перейшло до ТОВ «Сінтез - 21».

У випадку, коли особа збудувала об`єкт нерухомого майна самочинно, вона не стає його власником. Приписи статей 331 та 376 ЦК України означають, що особа залишається власником будівельних матеріалів і робіт, але не стає власником саме об`єкта нерухомого майна. Навіть якщо суд погодиться з тим, що об`єкт незавершеного будівництва є об`єктом нерухомого майна (будівлею або спорудою), відповідач не є його власником, бо не набув права власності на нього з огляду на імперативний припис частини другої статті 376 ЦК України.

Таким чином, гарантії, передбачені ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у даному випадку не порушуються.

Суд відхиляє як безпідставні твердження відповідача про те, що, заявляючи вимогу про визнання за Харківською міською територіальною громадою права власності на самочинно збудований об`єкт, прокурор був зобов`язаний одночасно ініціювати питання відшкодування витрат на будівництво, здійснювати їх оцінку та вносити відповідні кошти на депозитний рахунок суду.

Суд зазначає, що посилання відповідача на зміни до цивільного законодавства щодо захисту прав добросовісного набувача не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки зазначені норми стосуються витребування нерухомого майна від добросовісного набувача, тоді як предметом розгляду у цій справі є застосування спеціального правового режиму самочинного будівництва, врегульованого статтею 376 ЦК України. Ці правовідносини мають різну правову природу, різні підстави виникнення та різні процесуальні наслідки.

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з чч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.5 ст.236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені всі документи, які надані до матеріалів справи, та надана їм правова оцінка.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням установлених судом обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 42, 46, 73, 74, 79, 80, 86, 129, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Усунути перешкоди Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради у здійсненні права на користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12.

Визнати за Харківською міською територіальною громадою в особі Харківської міської ради () права власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю літ. «АЯ-1» загальною площею 1263,9 кв.м, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «СІНТЕЗ-21» (; вул. Ужвій Наталії, 78, кв. 185, м. Харків 61195) передати Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради (; майдан Конституції, 7, м. Харків, 61003) нежитлову будівлю літ. «АЯ-1» загальною площею 1263,9 кв.м., розташовану за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, 12, шляхом укладення акту прийому передачі.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "23" січня 2026 р.

СуддяЮ.Ю. Мужичук