ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. ХарківСправа № 922/3801/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Мужичук Ю.Ю.

розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙРОН ТРЕК» (вх. №723 від 12.01.2026) по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙРОН ТРЕК»
до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Злагода"
про стягнення коштів 68 352,15 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю АЙРОН ТРЕК через систему "Електронний суд" звернулося до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Злагода" в якій просило суд стягнути:

- заборгованість за договором №09-2021Р від 17.09.2022 р. в розмірі 57 000 грн;

- пеню в розмірі 8 859,21 грн;

- 3 % річних - 941,67 грн;

- інфляційні витрати 1 551,27 грн.

Також позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.01.2026 у справі №922/3801/25 позов задоволено частково. Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Злагода" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АЙРОН ТРЕК заборгованість за договором №09-2021Р від 17.09.2022 в розмірі 54 000 грн; пеню в розмірі 8117,75 грн; 3 % річних - 785,59 грн; інфляційні втрати 1469,62 грн та судовий збір у розмірі 2281,38 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення: суми основного боргу у розмірі 3000,00 грн, пені у розмірі 741,46 грн, інфляційних втрат у розмірі 81,65 грн та 3% річних у розмірі 156,08 грн у позові відмовлено.

12.01.2026 до Господарського суду Харківської області надійшла заява позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙРОН ТРЕК» про ухвалення додаткового рішення (вх. №723), в якій позивач просить стягнути витрати на правову допомогу, понесені при розгляді справи №922/3801/25 у Господарському суді Харківської області, у розмірі 10000 грн.

Так, частиною 8 статті 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із ч. 2 ст. 244 ГПК України, заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

За змістом ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.01.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙРОН ТРЕК» про ухвалення додаткового рішення у справі прийнято до розгляду та запропоновано відповідачу надати письмові пояснення щодо заяви про ухвалення додаткового рішення у строк до 19.01.2026, з урахуванням вимог ст. 170 ГПК України.

Через систему «Електронний суд» відповідач подав до суду заперечення проти заяви про ухвалення додаткового рішення (зареєстровано в суді 20.01.2026 за вх.№ 1543), в яких посилається на те, що матеріали справи не містять заяви позивача або його представника про намір подати докази понесених судових витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, як того вимагає частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України. На думку відповідача, зазначення у позовній заяві орієнтовного розрахунку судових витрат саме по собі не є такою заявою та не може свідчити про реалізацію позивачем права на відшкодування витрат. В обґрунтування цієї позиції відповідач посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 02.04.2024 у справі №907/568/22, відповідно до якого за відсутності заяви сторони про подання доказів судових витрат до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у суду першої інстанції відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення про їх відшкодування. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не було подано доказів фактичної сплати вартості правничої допомоги, не надано детального опису робіт та витраченого часу адвоката, а розмір заявлених витрат є завищеним, не співмірним зі складністю справи, обсягом виконаних робіт та ціною позову. Також відповідач вказує на відсутність, на його думку, належного підтвердження зв`язку заявлених витрат із розглядом саме цієї справи, а подані документи, на переконання відповідача, не дають можливості встановити реальність, необхідність та обґрунтованість витрат на професійну правничу допомогу. У зв`язку з наведеним відповідач просить відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення в повному обсязі, а у разі її повного або часткового задоволення зменшити розмір витрат на правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У частині 3 статті 126 цього Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У пункті 4.2.4. постанови Верховного Суду у складі колегії касаційного господарського суду від 06.10.2020 у справі №922/376/20 зроблено висновок концептуального характеру щодо застосування вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України у спрощеному позовному провадженні лише в частині подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду та нерозповсюдження на спрощене провадження вимоги цієї норми щодо подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів, що однозначно свідчить про відсутність необхідності подання у спрощеному позовному провадженні заяви про намір подати докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу протягом 5 днів після ухвалення у справі рішення (а не до закінчення судових дебатів), так як така заява напряму обумовлена стадією судових дебатів.

Як встановлено судом, в позовній заяві представник позивача вказав наступний попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які Позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, що становлять 13028 грн та складаються із розміру судового збору та витрат на правову допомогу. Рішення ухвалено судом 05.01.2026, заява позивача про ухвалення додаткового рішення разом з доказами сформована та направлена в системі Електронний суд 10.01.2026 (протягом 5 днів після ухвалення у справі рішення), надійшла до Господарського суду Харківської області (вх. №723) від 12.01.2026.

Враховуючи викладене, суд висновує, що позивачем дотримано порядок подання доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Суд звертає увагу, що у справі №907/568/22 Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення не з огляду на сам факт зазначення орієнтовного розрахунку судових витрат, а у зв`язку з відсутністю будь-яких подальших процесуальних дій сторони, спрямованих на реалізацію такого розрахунку. Натомість у даній справі орієнтовний розрахунок був не лише заявлений, але й реалізований шляхом своєчасного подання доказів у межах п`ятиденного строку після ухвалення рішення суду.

За таких обставин правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 02.04.2024 у справі №907/568/22, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частинами 4, 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (далі - Закон), адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:

1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Положеннями частини 1 статті 1 Закону договір про надання правової допомоги визначено як домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а також розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що для надання професійної правничої допомоги та представництва інтересів позивача у даній справі між Товариством з обмеженою відповідальністю «АЙРОН ТРЕК» та Адвокатським об`єднанням «Сергеєв, Боярський і партнери» укладено Договір про надання правової допомоги № 19/11 від 19.11.2024 року.

Відповідно до п. 1.1, 1.2 Договору, клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну (правову) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а клієнт зобов`язався прийняти послуги та оплатити винагороду в порядку, строки та на умовах, визначених цим договором та відшкодовувати витрати адвокатського об`єднання, понесені ним при виконанні умов цього договору. Вичерпний перелік, об`єм та строки надання послуг адвокатським об`єднанням по даному договору, в тому числі спеціальний предмет послуг та/або спеціальні умови по оплаті послуг, вказуються в додатках до цього договору (спеціальні умови від стандартних умов надання послуг мають перевагу), які підписуються сторонами.

Згідно з п. 5.1 Договору, вартість послуг адвокатського об`єднання за цим Договором визначається як сума гонорарів адвокатського об`єднання за надані послуги та витрат, понесених адвокатським об`єднанням у зв`язку з наданням послуг. Гонорари за послуги адвокатського об`єднання (Гонорари) розраховуються, як правило, шляхом множення погодинної ставки співробітників адвокатського об`єднання, залучених до виконання доручення клієнта, на кількість годин, витрачених співробітниками адвокатського об`єднання для виконання доручення. Погодинні ставки (тарифи) співробітників адвокатського об`єднання: 4000,00 грн. - адвокат; 2000,00 грн. - помічник адвоката.

На виконання зазначеного договору між сторонами укладено Додаток № 5 від 01.08.2025 року, яким конкретизовано умови надання правничої допомоги у зв`язку зі стягненням заборгованості із Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Злагода» за договором № 09-2021Р від 17.09.2021 року, з урахуванням рішення Господарського суду Харківської області від 07.04.2025 р. та Східного апеляційного господарського суду від 25.07.2025 р. по справі №922/366/25.

Згідно з умовами Додатку № 5 адвокатське об`єднання зобов`язалося надати клієнту правничу допомогу, яка включає, зокрема:

-підготування юридичних висновків і рекомендацій Клієнту щодо стягнення заборгованості з СТОВ «ЗЛАГОДА» () за умовами Договору № 09- 2021Р від 17.09.2021 р; з урахуванням рішення Господарського суду Харківської області від 07.04.2025 р. та Східного апеляційного господарського суду від 25.07.2025 р. по справі №922/366/25

- підготування претензії до СТОВ «ЗЛАГОДА» () з вимогою сплати заборгованості за Договору № 09-2021P від 17.09.2021 р.

- підготування та направлення позовної заяви до Господарського суду Харківської області про стягнення заборгованості з СТОВ «ЗЛАГОДА» (), за Договором №09-2021Р від 17.09.2021 р. в розмірі 57000 грн та 3% річних та інфляційних витрат; відзивів, заперечень, пояснень, будь-яких інших процесуальних документів та представництво клієнта у судовій інстанції; - періодичне інформування клієнта про хід та проміжні результати надання правової допомоги.

Пунктом 2.1 Додатку № 5 сторони погодили враховуючи вимоги п. 5.7 Договору суму Гонорару за цим Додатком (Бюджет) в розмірі 10000 грн (десять тисяч гривень).

Вартість послуг, зазначену в п. 2.1. Додатку, Клієнт сплачує на розрахунковий рахунок Адвокатського об`єднання протягом 5 робочих днів з моменту виставлення рахунку та винесення рішення по справі. (п.2.2 Додатку №5).

Таким чином, Договір про надання правової допомоги № 19/11 від 19.11.2024 року та Додаток № 5 від 01.08.2025 року до нього містять узгоджені сторонами умови щодо предмета, обсягу та вартості правничої допомоги, є чинними, належним чином укладеними та підлягають врахуванню судом при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Судом встановлено, що в межах договору про надання правової допомоги № 19/11 від 19.11.2024 року та Додатку № 5 від 01.08.2025 року до нього Адвокатським об`єднанням «СЕРГЕЄВ, БОЯРСЬКИЙ І ПАРТНЕРИ» у період з 01 серпня 2025 року по 09 січня 2026 року надано Товариству з обмеженою відповідальністю «АЙРОН ТРЕК» професійну правничу допомогу щодо стягнення заборгованості зі Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Злагода» за договором № 09-2021Р від 17.09.2021 року, з урахуванням судових рішень у справі № 922/366/25, що підтверджується актом наданих послуг №5 від 09.01.2026 року.

В Акті №5 наведено перелік наданих правничих послуг, який включає, зокрема: підготовку юридичних висновків та рекомендацій, складання та направлення претензії, підготовку та подання позовної заяви, підготовку процесуальних документів у ході розгляду справи, а також інформування клієнта про хід та результати надання правничої допомоги. Зазначений перелік узгоджується з обсягом правничої допомоги, визначеним пунктом 1.1 Додатку № 5 до Договору.

Акт №5 містить відомості про узгоджену сторонами вартість наданих послуг у розмірі 10 000 грн, що відповідає фіксованому гонорару (бюджету), визначеному пунктом 2.1 Додатку № 5. У тексті Акта зазначено, що правничі послуги надані у повному обсязі, прийняті клієнтом без зауважень та претензій, що підтверджується підписами уповноважених представників сторін.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що Акт наданих послуг № 5 складений у межах строку дії Договору та Додатку № 5, кореспондується з їх умовами, підтверджує факт надання та прийняття професійної правничої допомоги, а також визначає її вартість.

Суд зазначає, що у постанові ВП ВС від 16 листопада 2022 року по справі N922/1964/21 викладено наступний правовий висновок, щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідного для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, а саме - учасник справи повинен деталізувати опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінюванні такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У разі встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Розглянувши питання про розподіл відповідних витрат судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

При цьому, суд також враховує, що згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката надано також ордер на надання правничої допомоги Серія ВН № 1466670 від 28.01.2025 та рахунок № 09/01 від 09.01.2026 року, виставлений Адвокатським об`єднанням «СЕРГЕЄВ, БОЯРСЬКИЙ І ПАРТНЕРИ» на ім`я Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙРОН ТРЕК» на суму 10 000,00 грн.

За змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Як встановлено судом, у даній справі між позивачем та адвокатським об`єднанням було погоджено фіксований розмір гонорару у сумі 10 000 грн, що підтверджується Договором про надання правової допомоги, Додатком № 5 до нього та Актом наданих послуг № 5. За таких обставин відсутність погодинного розрахунку або деталізації витраченого часу адвоката не може розцінюватися як недолік доказів, оскільки сторони обрали бюджетну модель оплати правничої допомоги (фіксований розмір).

У вирішенні спірного питання чи є розмір витрат Позивача на правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема, суб`єктний склад, характер спірних правовідносин, висновки Верховного Суду щодо застосування положень частин п`ятої - сьомої, дев`ятої статті 129 ГПК Українита критерії Європейського суду з прав людини (відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір).

Суд враховує, що правнича допомога у цій справі включала підготовку та подання позовної заяви, формування правової позиції з урахуванням попереднього судового спору між тими ж сторонами, підготовку процесуальних документів у ході розгляду справи, аналіз заперечень відповідача, підготовки відповіді на відзив та супровід справи у суді першої інстанції. Сукупність зазначених дій свідчить про те, що спір не був формальним чи очевидним та потребував професійної правничої допомоги.

Заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн є співмірним із ціною позову та значенням справи для сторін, не виходить за межі розумного та відповідає звичайному рівню витрат на правничу допомогу у господарських спорах аналогічної категорії. Доводи відповідача щодо завищеності витрат зводяться до загальних тверджень та не містять належного обґрунтування неспівмірності суми фіксованого гонорару з наведеними критеріями, визначеними практикою Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн є обґрунтованими, реальними та співмірними .

Враховуючи зазначене, суд відхиляє заперечення відповідача проти заяви про ухвалення додаткового рішення, викладені в заяві від 20.01.2026 (вх.№1543)

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги у даній справі задоволено частково, суд відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку про необхідність розподілу витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу становить 10 000 грн. При цьому позовні вимоги задоволено у розмірі 64 372,96 грн із заявлених 68 352,15 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 417,84 грн, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 244 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙРОН ТРЕК» про ухвалення додаткового рішення (вх. №723 від 12.01.2026) задовольнити частково.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Злагода" (вул. Борисова, 51, с. Довгеньке, Харківська обл., 64371, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АЙРОН ТРЕК (вул. Покровська, 11, м. Кропивницький, 25006, ) витрати на правничу допомогу у розмірі 9 417,84 грн.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Додаткове рішення складено та підписано 21.01.2026.

Суддя Ю.Ю. Мужичук