ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"21" січня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/5043/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Лінник І.А.,

за участю представників:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: адвокат Чиркіна Л.Ю.,

розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Родина ІР» (вх. №2-50/26 від 16.01.2026) про скасування заходів забезпечення позову по справі № 916/5043/25

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Родина ІР» (вул. Шевченка, № 1, с. Нова Калуга, Бериславський р-н, Херсонська обл., 74110, ),

про стягнення 7 076 200,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

18.12.2025 ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову до його подання відносно особи, яка може отримати статус відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Родина ІР», згідно якої просить суд накласти арешт на нерухоме, рухоме майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Родина ІР» в межах суми, що не перевищує ціну позову, а саме 7 076 200,00 грн.

22.12.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області задоволено частково заяву ОСОБА_1 (вх. № 4-83/25 від 18.12.2025), накладено арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Родина ІР» у межах розміру позовних вимог на загальну суму 7 076 200,00 грн., а також на рухоме та нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Родина ІР», у межах розміру позовних вимог в сумі 7 076 200,00 грн, лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів, у разі їх недостатності.

30.12.2025 ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Родина ІР», в якій просить суд стягнути з відповідача 7 076 200,00 грн дивідендів за 2021-2024 роки та за І-ІІІ квартал 2025 року.

05.01.2026 ухвалою Господарського суду Одеської області відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, позовну заяву ОСОБА_1 (вх. № 5494/25 від 30.12.2025) залишено без руху та встановлено позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

16.01.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю «Родина ІР» подано до суду клопотання (вх. № 2-50/26), згідно якого заявник просить суд скасувати заходи забезпечення позову до подання позовної заяви, вжиті на підставі ухвали Господарського суду Одеської області від 22.12.2025 по справі № 916/5043/25.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання про скасування заходів забезпечення відповідач зазначив про те, що наведені в ухвалі Господарського суду Одеської області від 22 грудня 2026 року по справі № 916/5043/25 висновки є передчасними, адже заявником фактично спотворено дійсні обставини справи. Так, у заяві про вжиття заходів забезпечення зазначено, що заявник, як учасник ТОВ «Родина ІР» повинен отримати дивіденди у розмірі 7 076 200,00 грн., які обґрунтовані самостійно складеним розрахунком, який наведено у змісті поданої заяви про вжиття заході забезпечення позову, а в обґрунтування суми додано фотографії ніби то фінансової звітності ТОВ «Родина ІР» в період з 2021 року по 2024 рік, які навіть не підписані уповноваженими особами ТОВ «Родина ІР», що, в свою чергу, на думку відповідача, ставить під сумність достовірність наданих доказів та можливість їх належної оцінки судом першої інстанції.

При цьому, щодо тверджень заявника про її право на отримання дивідендів у розмірі 50% від чистого прибутку ТОВ «Родина ІР» і вони мають бути виплачені у грошовій формі, відповідач зауважує, що ані до заяви про вжиття заходів забезпечення позову до його подання, ані до позовної заяві не надано жодного протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Родина ІР» про розподіл прибутку Товариства, визначення розміру дивідендів та виплату дивідендів учасникам Товариства, хоча, на його переконання, питання виплати дивідендів вирішується тільки загальними зборами Товариства, зокрема, у відповідності до вимог ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Відтак, відповідач наголошує, що рішення з питань розподілу чистого прибутку ТОВ «Родина ІР» та виплати дивідендів учасникам, передбачених пунктом 8.5. розділу 8 Статуту, приймаються, шляхом відкритого голосування та одностайно, а підставою для виплати дивідендів є відповідне рішення загальних зборів, яким визначається сума прибутку, яку вирішено спрямувати на виплату дивідендів, порядок та строки такої виплати.

На переконання відповідача, щоб обґрунтувати суму забезпечення (яка є дуже значною 7 076 200,00 грн) заявник повинна була надати до суду першої інстанції належним чином оформлені протоколи загальних зборів учасників ТОВ «Родина ІР» щодо розподілення прибутку Товариства та виплати дивідендів учасникам Товариства, в змісті яких би учасниками ТОВ «Родина ІР» було узгоджено суми дивідендів та період їх виплати, а також належну фінансову звітність ТОВ «Родина ІР», чого ОСОБА_1 не було вчинено.

Водночас, відповідач зазначає, що з жовтня 2018 року (часу створення ТОВ «Родина ІР») по теперішній час відсутні протоколи загальних зборів учасників ТОВ «Родина ІР» предметом яких би було розподілення чистого прибутку ТОВ «Родина ІР» та виплата дивідендів учасникам, в яких би було зафіксовано суми дивідендів, які підлягають виплаті кожному з учасників. Тобто, відповідач вважає, що заявником жодними належними і допустимими доказами не обґрунтовано застосування заходів забезпечення позову, адже відсутні основні підтвердні документи суми дивідендів та прострочення виплати ТОВ «Родина ІР» дивідендів заявнику.

Стосовно тверджень ОСОБА_1 щодо дій директора ТОВ «Родина ІР», реєстрації ідентичного підприємства ТОВ «Церера-Херсон», переведення коштів за різними договорами з рахунків відповідача та відчуження його прав оренди на користь ТОВ «Церера-Херсон», відповідач додає, що жодних фінансових та господарських взаємовідносин з ТОВ «Церера-Херсон» не мало і не має, а також наразі не здійснено відчуження права оренди на жодну земельну ділянку, яка перебуває в користуванні Товариства на користь третіх осіб, в тому числі і ТОВ «Церера-Херсон», в оренді якого перебуває лише одна земельна ділянка, яка ніколи не була в користуванні ТОВ «Родина ІР». При цьому, створення фізичною особою юридичних осіб та працевлаштування керівником товариства свого кровного родича не заборонено жодним нормативним актом в Україні.

Також, відповідач вважає, що передчасні висновки було прийнято судом щодо балансу інтересів сторін та співмірності застосовуваних заходів забезпечення позову, адже не взято до уваги те, що ТОВ «Родина ІР» є діючим суб`єктом господарювання, та має договірні зобов`язання, як перед контрагентами постачальниками зі сплати коштів за отримані товари та послуги, так із відвантаження власно вирощеної сільськогосподарської продукції контрагентам покупцям, а також кредитні зобов`язання, на підставі укладених з АТ «Державний ощадний банк України» кредитного договору №3656/2024 від 26.09.2024 та кредитного договору №12/2025 від 09.01.2025, які сплачуються ТОВ «Родина ІР» щомісячно, сумарна сума щомісячних платежів складає 224 000,00 грн.

Відповідач пояснив, що за умовами окреслених кредитних договорів він взяв на себе зобов`язання отримати, належним чином використовувати та повернути в передбачені договорами строки кредитні кошти і сплатити проценти за користування кредитом. В свою чергу, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами ТОВ «Родина ІР» було передано в рахунок забезпечення майно Товариства, зокрема сільськогосподарську техніку, а також ОСОБА_2 виступив поручителем виконання відповідачем умов укладених кредитних договорів, у випадку невиконання яких банк вправі вимагати повернення кредитних коштів, а також стягнути штрафні санкції.

Відтак, на переконання відповідача, вжиті судом заходи забезпечення позову зашкоджують господарській діяльності ТОВ «Родина ІР», можуть стати підставою пред`явлення АТ «Державний ощадний банк України» кредитних коштів достроково, стягнення штрафних санкцій, негативно позначитися на кредитній історії Товариства та діловій репутації, а також торкнутися безпосередньо прав та законних інтересів третьої особи, яка не є стороною справи ОСОБА_2 .

Додатково відповідач вказує, що у зв`язку із вжитими заходами забезпечення ТОВ «Родина ІР» не може здійснити виплату заробітної плати працівникам, яка згідно вимог трудового законодавства повинна сплачуватися двічі на місяць, здійснити виплату орендної плати орендодавцям власникам земельних ділянок, які перебувають в користуванні ТОВ «Родина ІР» (Товариство має доброзичливі відносини зі своїми орендарями та за їх зверненням виплачує орендну плату на перед) та здійснювати сплату податкових платежів.

Отже, за ствердженням відповідача, накладений арешт на грошові кошти, що належать ТОВ «Родина ІР» у межах розміру позовних вимог на загальну суму 7 076 200,00 грн., а також на його рухоме та нерухоме майно, до вирішення судом спору по суті зробить неможливим господарську діяльність ТОВ «Родина ІР», адже оскаржувана ухвала фактично є інструментом, завдяки якому заявником паралізовано господарську діяльність ТОВ «Родина ІР», тому обраний заявником вид забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами та не підлягає застосуванню з метою забезпечення реалізації в майбутньому рішення суду, якщо воно буде прийняте на користь заявника, та здійснення ефективного захисту прав останнього, за захистом яких заявник звернувся до суду.

При цьому, відповідач вважає, що тимчасове обмеження прав ТОВ «Родина ІР» у зазначений вище спосіб є дуже обтяжливим, оскільки тягне за собою низку фінансових втрат та негативні наслідки настання господарської, цивільної, трудової та адміністративної відповідальності в частині порушення вимог чинного законодавства та господарський зобов`язань, оскільки у разі відмови у задоволенні пред`явлених до ТОВ «Родина ІР» позовних вимог, ці права не будуть відновленими, адже порушення з несплати грошових коштів контрагента постачальникам, заробітної плати працівникам, податків та загальнообов`язкових зборів, тощо вже будуть вчиненими та потягнуть за собою настання негативних наслідків для ТОВ «Родина ІР» у вигляді сплати штрафних санкцій та притягнення керівництва ТОВ «Родина ІР» до адміністративної відповідальності, чого б можна було уникнути, як би суд першої інстанції не вжив заходи забезпечення позову до подання позовної заяви.

Додатково відповідач навів доводи щодо зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами, що стосується введення суду в оману про її матеріальне становище, несплати судового збору за подання позовної заяви та подання заяви про звільнення її від сплати судового збору в установленому розмірі.

16.01.2026 ухвалою Господарського суду Одеської області розгляд клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Родина ІР» (вх. № 2-50/26 від 16.01.2026) про скасування заходів забезпечення позову у справі № 916/5043/25 призначено "21" січня 2026 року о 12:00 год.

19.01.2026 ОСОБА_1 були подані до суду заперечення (вх. № 2020/26) проти клопотання ТОВ «Родина ІР», де позивачка звернула увагу, що лише перед проведенням загальних зборів їй надано можливість сфотографувати фінансову звітність товариства у тому вигляді, в якому нею її було долучено до позову, а директор та одночасно учасник товариства чинив перешкоди у всіх можливих питаннях, включно щодо надання належно оформлених звітів. При цьому, позивачка зауважує, що дані наданої їй фінансової звітності повністю відповідають даним з відкритих інтернет-ресурсів, а також ОСОБА_1 подавався запит до Головного управління статистики у Херсонській області, у відповідь на який також надано звіти за 2021 та 2024 роки, дані в яких відповідають тим звітам, доданим до позову. В свою чергу, відповідач, поставивши під сумнів достовірність даних у цих звітах, не надав звітів, які на його думку є справжніми та достовірними документами.

Щодо тверджень відповідача про ненадання жодного протоколу загальних зборів про розподіл прибутку ТОВ «Родина ІР» позивачка зазначає, що саме ухилення ОСОБА_2 як учасника і директора товариства від проведення загальних зборів та від голосування по питаннях щодо розподілу чистого прибутку між ними як учасниками товариства, його протиправні дії до неї як до учасника, умисні дії, які порушують її права, його перешкоджання у належному проведенні зборів і стали підставою для звернення до суду з метою захисту прав ОСОБА_1 .

Стосовно доводів відповідача про відсутність доказів відчуження прав оренди земельних ділянок до ТОВ «Церера-Херсон» та щодо договірних зобов`язань з контрагентами-постачальниками зі сплати коштів, позивач вказує, що відповідачем не надано достатніх документів, з аналізу яких можна було би свідчити про кількість орендованих земельних ділянок раніше і наразі, а надання копії лише одного договору оренди землі з ТОВ «Церера-Херсон» не свідчить про наявність лише цієї земельної ділянки в оренді та є просто твердженнями відповідача, які не підтверджені жодними доказами. В свою чергу, на думку позивачки, надані відповідачем договори поставки, де останній є постачальником, а не покупцем, діяли до 31.12.2025 та вірогідно були виконані. При цьому, жодних доказів на підтвердження їх продовження чи невиконання зобов`язань за ними ТОВ «Родина ІР» не надано.

Щодо договорів поставки, де відповідач є покупцем, позивачка зауважує, що їх загальна ціна та деякі інші умови визначаються в специфікаціях, яких відповідачем не надано, тож, на переконання позивачки, обсяг прав та обов`язків за ними невідомий, а вказаними договорами передбачена поставка товару на умовах передоплати. Відтак, за висновком позивачки, надання ТОВ «Родина ІР» договорів з контрагентами автоматично не означає наявність зобов`язань перед контрагентами за цими договорами, а доказів на підтвердження зобов`язань у товариства не надано.

Додатково ОСОБА_1 зазначає, що відповідач не зазначає як саме заходи забезпечення позову впливають на можливість виконання ТОВ «Родина ІР» своїх зобов`язань як загалом, так і по наданим до клопотання договорам, а просто наводить інформацію про наявність цих договорів, що само по собі, на її думку, не є обґрунтуванням неможливості виконувати зобов`язання. Водночас, при примусовому виконанні ухвали про забезпечення позову, державним виконавцем зроблено запит до податкової щодо наявності у ТОВ «Родина ІР» банківських ра нків, з відповіді на який вбачається наявність у товариства 10 рахунків у різних банківських установах. При цьому, арешт накладено не на всі кошти товариства, а в межах ціни позову, а доказів того, що у ТОВ «Родина ІР» відсутні грошові кошти, як і того, що наявних коштів для виконання зобов`язань тепер недостатньо, товариством не надано.

Щодо кредитних договорів позивачка також зазначає, що доказів отримання та використання кредитних коштів в інтересах товариства останнім не надано, як і не надано рішення загальних зборів про надання згоди на вчинення директором таких значних правочинів і їх доцільність, що взагалі, на переконання позивачки, свідчить про їх недійсність і перевищення ним власних повноважень і є підставою для визнання їх недійсними в судовому порядку.

Стосовно неможливості виплатити заробітну плату працівникам ТОВ «Родина ІР» та орендну плату ОСОБА_1 додає, що, якщо наразі товариство не може здійснити виплати, то мало би підтвердити це відповідними доказами, зокрема балансами по рахунках, залишками коштів в касі чи іншими документами, чого зроблено не було. При цьому, за ствердженням позивачки, платіжні доручення про перерахування коштів невідомим особам за невідомими договорами не підтверджують неможливість виконання зобов`язань/виплати коштів, а докази звернення орендодавців до товариства із проханням виплатити оренду плату відсутні.

Відтак, позивачка підсумовує, що доказів того, що арешт накладено на єдині/всі наявні кошти товариства, тобто що інших коштів у товариства немає, не надано, а якби товариство підтвердило неможливість виконання своїх зобов`язань перед третіми особами відповідними доказами, то, на переконання позивачки, це не є підставою скасовувати заходи забезпечення загалом, а, можливо, лише в частині арешту коштів, але не майна, однак, за відсутності належного обґрунтування та підтвердження відповідними доказами, взагалі відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову. В той же час, за ствердженням позивачки, ТОВ «Родина ІР» не зазначає про жодні гарантії чи можливості того, що, у разі задоволення позову, товариство виконає рішення суду та виплатить їй кошти, а не буде чинити перешкоди і у виконанні рішення.

В судове засідання 21.01.2026 для розгляду клопотання ТОВ «Родина ІР» з`явився його представник, який підтримав зазначене клопотання, просив суд скасувати вжиті ухвалою господарського суду від 22.12.2025 у справі № 916/5043/25 заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти та на майно (рухоме та нерухоме) ТОВ «Родина ІР» в межах заявленої у позовній заяві суми.

Позивачка або її повноважний представник в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час проведення судового засідання повідомлена належним чином, причини не явки суду не повідомила, проте просила розглянути клопотання без її участі.

Відтак, нез`явлення позивачки в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання ТОВ «Родина ІР» про скасування заходів забезпечення позову, враховуючи обмежений строк розгляду вищезазначеного клопотання в порядку ч.2 ст.145 ГПК України та те, що явка судом обв`язкою не визнавалась.

Оцінивши наведені заявником обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що підстави для задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Родина ІР» про скасування заходів забезпечення позову відсутні, з огляду на наступне.

Завданням господарського судочинства, згідно з ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За приписами ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. Тобто положення вказаної статті пов`язують вжиття заходу забезпечення з ефективним захистом або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, реальним виконанням судового рішення, а також із наявністю обставин, що достеменно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Як убачається з матеріалів даної справи, спір між сторонами у справі стосується, зокрема, стягнення з ТОВ «Родина ІР» коштів у розмірі 7 076 200,00 грн у зв`язку з невиплатою ОСОБА_1 , як учаснику, який володіє часткою у розмірі 50% статутного капіталу Товариства, дивідендів за 2021-2024 року та за І-ІІІ квартал 2025 року. Отже, виконання судового рішення у випадку задоволення позову безпосередньо пов`язано із наявністю у боржника коштів у відповідній сумі, а у разі їх відсутності можливістю звернення стягнення на відповідне майно.

Застосування ухвалою суду від 22.12.2025 заходу забезпечення позову безпосередньо пов`язано із предметом позову і необхідність застосування такого заходу підтверджено належними і допустимими доказами, наявними у матеріалах справи, на підставі яких суд дійшов відповідних висновків. Варто наголосити, що суд уже давав оцінку щодо пов`язаності заходу забезпечення позову з предметом спору, наявності обставин, які свідчать про реальну можливість утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частин 1, 4 статті 145 Господарського процесуального кодексу України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Передбачене ст.145 ГПК України право суду скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи залежить виключно від встановлення судом після вжиття заходів забезпечення позову обставин, які свідчать про відсутність обґрунтованих підстав вважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Скасування заходів забезпечення позову у відповідності до ст.145 Господарського процесуального кодексу України може мати місце коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 15.08.2019 у справі №15/155-б.

Суд зазначає, що дотримання і збереження балансу інтересів сторін не може призводити до нівелювання вчинених судом раніше дій, до нівелювання можливості забезпечення позивачу виконання рішення суду у випадку задоволення позову та самої суті вжитих заходів.

Наразі сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс.

Так, згідно висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17 та від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони та одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В залежності від обставин прийняття рішення про скасування заходів забезпечення позову може бути правом суду за приписами частини 1-6 статті 145 Господарського процесуального кодексу України, або обов`язком суду відповідно частини 9, 13 статті 145 Господарського процесуального кодексу України. Прийняття судом рішення про скасування заходів забезпечення позову з підстав, передбачених частинами 9, 13 статті 145 Господарського процесуального кодексу України, є процесуальним наслідком прийнятих судових рішень у справі або процесуальних подій на стадії відкриття провадження у справі, і ці рішення не зумовлені будь-якими іншими обставинами.

Натомість, скасування заходів забезпечення позову в порядку частин 1-6 статті 145 Господарського процесуального кодексу України має оціночний характер, дослідження якого потребує з`ясування існування критеріїв на цей час, визначених частиною 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України, і які зумовили вжиття заходів забезпечення позову

Скасування заходів забезпечення позову допускається як за ініціативою суду, так і на підставі вмотивованого клопотання учасника справи за умови втрати чинності обставинами, що зумовлювали їх застосування. Вирішальне значення у цьому разі має оцінка актуальності підстав для збереження забезпечення на час розгляду питання про його скасування. Якщо ж такі підстави відпали збереження заходів забезпечення є необґрунтованим.

Ураховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Отже, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття спірних заходів забезпечення за їх безпідставністю.

Тобто необхідно розмежовувати як окремі юридичні факти «скасування заходів забезпечення» господарським судом, який їх встановив, у зв`язку з тим, що такі заходи вичерпали свою дію чи потреба у їх збереженні відпала, а також «скасування ухвали суду про вжиття заходів забезпечення» судом вищої інстанції з підстав її невідповідності нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31.08.2021 у справі 910/27779/14.

Обґрунтованість клопотання про скасування заходів забезпечення позову, що заявлене в процесі розгляду справи, має досліджуватися судом лише з огляду на наявність нових обставин або з огляду на зміну підстав, які були покладені в основу прийнятого раніше рішення про забезпечення позову. Тобто, до набрання рішенням суду законної сили, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані лише в тому випадку, якщо після їх вжиття виникли нові обставини або після їх вжиття змінилися підстави, які були покладені в основу забезпечення позову (постанова Верховного Суду від 23.04.2025 у справі №910/3427/24).

Дослідивши обґрунтування наведені у клопотанні відповідача, судом не виявлено достатньо обґрунтованих підстав, за яких, на час розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або заходи вичерпали свою дію.

Натомість пояснення викладені у клопотанні відповідача фактично зводяться до заперечення обґрунтованості заяви про забезпечення позову, недоведеності обставин, які суд визнав встановленими, порушення принципу рівності прав учасників, а також заперечення обґрунтованості та доцільності вжитих судом заходів забезпечення позову.

Слід зазначити, що помилковість, незаконність чи безпідставність з точки зору учасника процесу застосування заходів забезпечення позову не є такими обставинами в розумінні передбаченої процесуальним законом процедури скасування забезпечення позову, а лише можуть слугувати підставою для оскарження судового рішення до суду вищої інстанції, для чого чинним законом передбачена процедура апеляційного та касаційного оскарження судового рішення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції України).

На це вказується, зокрема, і у п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.04 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах (п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.03 №3-рп/2003 у справі №1-12/2003).

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Христов проти України» від 19.02.2009, «Пономарьов проти України» від 03.04.2008).

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд виходив із обґрунтованості доводів заявника в частині накладення арешту на грошові кошти відповідача та на майно, в межах заявленої у позовній заяві суми, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості і адекватності, з урахуванням забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Нормами чинного законодавства визначено засади та окремі механізми реалізації прав всіх учасників судового процесу, в тому числі, забезпечення права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, що було реалізовано відповідачем у передбаченому чинним господарським процесуальним законодавством порядку, у зв`язку з непогодження з процесуальним рішенням суду, шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Отже, посилання заявника на безпідставність та необґрунтованість вжитих ухвалою суду від 22.12.2025 заходів забезпечення позову може бути предметом розгляду та оцінки під час апеляційного оскарження судового рішення, але не місцевим господарським судом під час вирішення питання про скасування заходу забезпечення позову у порядку ст.145 Господарського процесуального кодексу України.

Інститут забезпечення позову передбачає вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження, реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Відповідно, заходи забезпечення позову, за своєю правовою суттю - є гарантією забезпечення інтересів позивача у майбутньому при реалізації судового рішення.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» №16 від 26.12.2011 (із змінами та доповненнями), враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

З аналізу наведених положень вбачається, що правовий інститут скасування заходів забезпечення позову передбачає зняття застосованих судом обмежень, покликаних забезпечити можливість виконання судового рішення, у випадку зміни ситуації в порівнянні з тією, що існувала при застосуванні таких обмежень, коли в результаті такої зміни потреба в застосованих обмеженнях припинила своє існування.

Суд зазначає, що заходи забезпечення позову, виконуючи роль гарантії виконання судового рішення з конкретним предметом спору, водночас не припиняють чи іншим чином негативно впливають на діяльність сторони зобов`язання чи інших осіб. Проте у заявлений позивачем спосіб і в межах суми спору, що є предметом стягнення у даній справі, законні права відповідача не порушуються, речові права на рухоме або нерухоме майно не втрачаються. Арешт на грошові кошти і на майно, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно в разі задоволення позову. Такий вид забезпечення позову не призводить до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Відповідний спосіб забезпечення позову не порушує балансу інтересів сторін, а є законним тимчасовим заходом до результатів вирішення спору, спрямованим на забезпечення гарантії виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

При цьому, накладаючи арешт і на грошові кошти, і на майно суд не забезпечив позовні вимоги поза межами суми, заявленої до стягнення, оскільки судом було накладено арешт на нерухоме майно ТОВ «Родина ІР», у межах розміру позовних вимог 7 076 200,00 грн, лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності.

Також незмінними залишаються правові підходи стосовно способу забезпечення в майнових спорах. Так, Верховний Суд у постанові від 07.08.2023 у cправі № 922/875/23 про стягнення коштів зазначає, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. «За таких умов доводи про те, що позивачем не надано доказів в підтвердження обставини, що свідчать про наміри відповідача щодо протиправного виведення коштів та припинення власної господарської діяльності для завдання шкоди кредитору (чи ухилення від виконання грошового зобов`язання у разі його підтвердження в судовому порядку), за умови доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном, свідчить про застосування судом апеляційної інстанції завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін» (вказана правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.06.2023 у справі №37з-23).

Стосовно доводів ТОВ «Родина ІР» щодо необґрунтованості розрахунку суми заборгованості та підстав для виплати дивідендів, а також ненадання позивачкою відповідних доказів щодо фінансової звітності, вирішення питання про розподілення чистого прибутку відповідача та виплати дивідендів учасникам, підтвердження їх розміру, строків та порядку їх виплати суд наголошує, що вказані обставини входять, зокрема, до предмету доказування позовних вимог, а при дослідженні наявності або відсутності підстав для забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Суд повторно відзначає, що обставини щодо обґрунтованості підстав позову судом будуть встановлені за результатом вирішення спору та під час ухвалення рішення по суті спору, про що судом вже було зазначено у відповідній ухвалі від 22.12.2025.

Вказівка на такі обставини, що відповідач має договірні зобов`язання як перед контрагентами, як постачальниками, так і перед банком, як кредитором, зі сплати коштів за отримані послуги, товари та кредит, що обтяження унеможливлює своєчасне виконання зобов`язань за вказаними є бездоказовими, оскільки доказів неможливості їх виконання суду не надано, і свідчать про можливу поведінку та недотримання в майбутньому фінансових чи договірних відносин з іншими контрагентами. Реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), суб`єкти господарювання відповідають за своїми зобов`язаннями в межах належного їм майна, крім випадків, передбачених законом.

Суд також потворно наголошує, що в силу приписів статей 48, 59 Закону України «Про виконавче провадження» рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби, а відтак хибними є твердження відповідача щодо настання негативних наслідків у вигляді несплати заробітної плати, податків та загальнообов`язкових зборів.

В свою чергу, відповідач може спростувати наведене позивачем обґрунтоване припущення про наявність обставин утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення, у разі задоволення позову, подавши докази неспівмірності заходів забезпечення чи обґрунтувавши їх безпідставність, що дозволяє у найкоротші строки, порівняно зі строком оскарження та розгляду апеляційної/касаційної скарги, відновити права відповідача у разі їх порушення.

Водночас, до клопотання про скасування арешту, зокрема, не додано фінансову звітність 2021-2024 року, виписки по рахункам із залишками коштів у банківський установах, доказів того, що обмежується його діяльність, дійсну вартість нерухомого майна, наявність дебіторської заборгованості перед ТОВ «Родина ІР» та інші відомості, що дадуть змогу реально оцінити намір про здійснення активної господарської діяльності та погашення існуючої заборгованості перед позивачем, натомість, позиція представника ТОВ «Родина ІР» зводиться до того, що він не згоден з аргументами позивача щодо існування обставин, про які останній зазначає у заяві про забезпечення позову.

Суд звертає увагу на те, що викладені відповідачем у клопотанні доводи не є обставинами, з якими господарський процесуальний закон пов`язує можливість скасування заходів забезпечення позову, зокрема, відповідачем не доведено, що потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позов, а відтак клопотання невмотивоване.

Отже, розглянувши клопотання, суд зазначає, що відповідачем не надано належних доказів, які в свою чергу підтверджували б гарантоване виконання судового рішення в майбутньому, а також не надано доказів суттєвого перешкоджання його діяльності заходами забезпечення позову.

Оскільки обґрунтовуючи клопотання про скасування заходів забезпечення позову заявник посилається на обставини, які не вказують на те, що потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала, або на те, що змінились обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або на те, що забезпечення позову перешкоджатиме належному виконанню судового рішення, а застосований захід забезпечення позову спрямований на збереження грошових коштів відповідача до вирішення спору по суті та забезпечує збалансованість інтересів сторін, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення клопотання ТОВ «Родина ІР» про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом у даній справі.

Підсумовуючи наведене вище, суд відмовляє в задоволенні клопотання ТОВ «Родина ІР» про скасування заходів забезпечення позову, оскільки заявником не представлено суду належних доказів та не наведено переконливих фактів, які б у своїй сукупності нівелювали процесуальне право позивача на запобігання порушення прав позивача на час вирішення спору в суді.

Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову (частина 6 статті 145 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 86, 145, 234, 235, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Родина ІР» (вх. № 2-50/26 від 16.01.2026) про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.12.2025 по справі № 916/5043/25 відмовити.

Ухвала набирає законної сили 21.01.2026 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення (підписання).

Повна ухвала складена 26.01.2026.

Суддя О.В. Цісельський