СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Харків Справа № 922/4049/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Тарасова І.В.,

за участю секретаря судового засідання Довгань А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НК БУД" (вх. № 2539 Х/2)

на ухвалу Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі № 922/4049/25, постановлену у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Ольшанченко В.І. (повна ухвала складена 21.11.2025)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НК БУД", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Асгард Компані", м. Харків,

про стягнення 3 663 179,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/4049/25 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "НК БУД" від 19.11.2025 (вх.№26955 від 19.11.2025) про забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні поданої заяви про забезпечення позову, місцевий господарський суд вказує про неналежне її обґрунтовання, оскільки позивачем не наведено: фактичних обставин, які можуть свідчити про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо); розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Товариство з обмеженою відповідальністю "НК БУД" не погодилось з ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 та 01.12.2025 через підсистему "Електронний суд" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі № 922/4049/25 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "НК БУД" про забезпечення позову у повному обсязі, з метою забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "НК БУД" до набрання рішенням законної сили накласти арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Асгард Компані", які знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на все майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Асгард Компані", у межах суми позову 3 663 179,00 грн.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог вказує про таке:

- між сторонами у цій справі існує спір майнового характеру щодо стягнення з ТОВ "Асгард Компані" на користь позивача грошових коштів; відсутність у відповідача грошових коштів або майна, у випадку задоволення заявлених позовних вимог, створить реальний ризик незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, оскільки максимально ускладнить (унеможливить) в подальшому виконання рішення суду;

- заходи забезпечення позову, які заявник просить вжити у поданій заяві, стосуються предмету заявленого позову та заявлені в межах ціни позову; є адекватними змісту порушеного права, на відновлення якого поданий позов, а доказів того, що таке звернення спрямоване на зловживання учасником справи своїми правами, матеріали справи не містять;

- відповідачем не доведено недоцільність, неадекватність та неспівмірність заходів забезпечення.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2025 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/4049/25 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

12.12.2025 матеріали справи надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "НК БУД" (вх. № 2539 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі № 922/4049/25; призначено справу до розгляду на "14" січня 2026 р. о 14:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 105; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 15 днів з дня вручення даної ухвали.

29.12.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю "Асгард Компані" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "НК БУД" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/4049/25 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування своєї позиції у справі вказує про таке:

- за наслідками постановлення ухвали Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/4049/25 враховані подані ТОВ "Асгард Компані" письмові зауваження та докази щодо неналежного обґрунтування позивачем заяви про забезпечення позову;

- ТОВ "Асгард Компані" є стабільною компанією, що має стійке фінансове становище та довгострокові контракти на виконання робіт із різними контрагентами. Це вказує на те, що за стабільних умов подальшої діяльності ТОВ "Асгард Компані" і надалі матиме достатні ресурси для забезпечення виконання судового рішення про стягнення коштів на користь ТОВ "НК БУД", яке може бути ухвалене за його позовом.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2026 у зв`язку з перебуванням судді Крестьянінова О.О. у відпустці для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Тарасова І.В.

В судовому засідання представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений ухвалою суду від 15.12.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, сформованого в програмі "Діловодство спеціалізованого суду".

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю "НК БУД" звернулося до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Асгард Компані" (відповідач), в якій просить суд:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Асгард Компані" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НК БУД" заборгованість за договором №1405225 від 14.05.2025 в сумі 3663179,00 грн, яка складається з: 3629982,90 грн авансових платежів, 29537,12 грн 3% річних та 3658,98 грн.

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Асгард Компані" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НК БУД" судові витрати у зв`язку з розглядом даної справи.

19.11.2025 позивач подав до Господарського суду Харківської області через підсистему "Електронний суд" заяву про забезпечення позову (вх.№ 26955), в якій просив суд з метою забезпечення позову до набрання рішенням законної сили накласти арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Асгард Компані", які знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на все майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Асгард Компані", у межах суми позову 3 663 179,00 грн.

В обґрунтування поданої заяви вказує, що саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини. В свою чергу, суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення. З огляду на предмет позову у даній справі захід забезпечення позову, який просить застосувати позивач, а саме накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу, які знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на все майно, яке належить відповідачу у межах суми позову 3 663 179,00 грн, на думку заявника, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

21.11.2025 Господарським судом Харківської області постановлено оскаржувану ухвалу.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам діючого законодавства, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України обов`язковість судового рішення віднесено до основних засад судочинства.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (ст. 129-1 Конституції України).

Згідно із ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18- рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11- рп/2012).

У відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Із змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 вбачається, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. В той же час, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів" ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову. Забезпечення позову є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 № 5-рп/2011 у справі № 1- 6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Забезпечення позову це реальна гарантія виконання судового рішення, виходячи з розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і забезпечення збалансованості інтересів сторін у справі.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Перелік заходів забезпечення позову, викладений в пунктах 1-10 частини 1 ст. 137 ГПК України.

Зокрема, пунктом 1 частини першої статті 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Аналогічні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 21.12.2021 у справі №910/10598/21, від 28.08.2023 у справі №906/304/23.

При цьому, з положень Господарського процесуального кодексу України, які врегульовують питання забезпечення позову, слідує, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

В постанові від 21.08.2020 у справі №904/2357/20 Верховний Суд звертав увагу на те, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Адекватність заходу по забезпеченню позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка ефективності заходу забезпечення позову здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Як вже зазначалось, предметом позову у цій справі є матеріально-правова вимога про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Асгард Компані" заборгованості за договором №1405225 від 14.05.2025 в сумі 3 663 179,00 грн.

Підставою для звернення позивача з позовом до суду стало неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо передачі робіт в порядку, передбаченому розділом 13 зазначеного договору, а також відсутність в порушення вимог п. 11.2 договору суми сплаченого позивачем авансу, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 3663179,00 грн, яка заявлена позивачем до стягнення.

Очевидним є той факт, що за позовною вимогою у цій справі вирішується питання про стягнення з відповідача значної суми коштів - 3 663 179,00 грн.

Відтак, виконання судового рішення в цій справі (у разі задоволення позовних вимог) безпосередньо залежить від того, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів.

У свою чергу можливість відповідача в будь-який момент розпорядитися коштами на своїх рахунках створює ризик утруднення виконання рішення суду (у разі задоволення позовних вимог).

Оскільки виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості, судова колегія дійшла до висновку, що вжиття забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Асгард Компані", які знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, в межах заявлених позовних вимог (3 663 179,00 грн), безпосередньо пов`язане із предметом позову та спрямоване виключно на збереження існуючого становища до прийняття рішення у цій справі з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту та поновлення порушених прав та інтересів заявника в разі задоволення/часткового задоволення позову.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Отже, адекватність такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача у межах ціни позову полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позовної заяви.

У постанові від 19.12.2024 у справі № 910/6192/24 Верховний Суд зазначив, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору. Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову та їх оцінка судами з належним відображенням у судових рішеннях висновків здійсненої оцінки.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Верховний Суд у п. 3.34 постанови від 07.01.2025 у справі № 910/1/21 зазначив, що стала та актуальна практика Верховного Суду покладає на заявника необхідність обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову (таким обґрунтуванням можуть бути, наприклад, значна сума стягнення, відсутність інформації з Реєстрів про існування у відповідача нерухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення в достатньому розмірі, існування великої кількості судових проваджень щодо відповідача, де останній є боржником тощо), однак визначає, що такі обґрунтування не обов`язково мають бути доведеними доказами вчинення боржником дій, спрямованих на утруднення виконання судового рішення (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Слід звернути увагу, що, як в поданій заяві про забезпечення позову від 14.11.2025, так і в апеляційній скарзі на ухвалу Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі № 922/4049/25 позивач в обґрунтування обраного виду забезпечення позову посилається на правову позицію, викладену в постанові об`єднаної палати Верховний Суд від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, в якій зазначено, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

У частині другій статті 315 ГПК України визначено, що у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

У контексті наведених у апеляційній скарзі доводів судова колегія наголошує, що відповідно до приписів частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

При цьому відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду згідно з постановою 30.01.2019 у справі №755/10947/17, незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступив Верховний Суд, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

В свою чергу, місцевим господарським судом не обґрунтовано відсутності підстав для застосування вказаної правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Верховний Суд від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, до спірних правовідносин.

В даному випадку, наявність спору між сторонами, наявність ризиків незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, а також співмірність обраного виду забезпечення позову (накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на всіх його рахунках в банківських або інших фінансово-кредитних установах та належне йому на праві власності майна в межах суми позову) з пред`явленими позовними вимогами та дійсної мети звернення до суду з заявою про забезпечення позову, у своїй сукупності свідчать про те, що обраний захід забезпечення є обґрунтованим, пропорційним, логічно пов`язаним із предметом спору та спрямованим на запобігання ризику утруднення або неможливості виконання рішення суду.

Слід також зазначити, що у разі звернення із позовом про стягнення грошових коштів, саме відповідач має доводити недоцільність чи не співмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить в суду позивач, зокрема і ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його діяльності. Однак, вказаних обставин апелянтом не доведено.

Зокрема, суд приймає до уваги посилання відповідача на наявність у нього коштів та майна достатніх для погашення заборгованості у справі. Проте, сам відповідач посилається на його фінансову звітність за 2024 рік, яка відображає наявність чистого прибутку товариства лише у сумі 167,1 тис. грн, тоді як заборгованість тільки у даній справі складає більше 3 млн. грн.

Крім того, апеляційний господарський суд зауважує на тому, що низка доданих відповідачем до заперечення проти заяви ТОВ "НК БУД" від 19.11.2025 про забезпечення позову копій договорів про виконання робіт на об`єктах нерухомості №2012-2024-3007 від 01.12.2024 та №2024-12/02 від 02.12.2024, укладених між ТОВ "Асгард Компані" та ТОВ "СІЛЬПО-ФУД", не є належними у розумінні процесуального закону доказами, які б свідчили про те, що застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача в межах ціни позову утруднює або блокує господарську діяльність відповідача та, відповідно, порушує права третіх осіб (контрагентів відповідача), оскільки, з огляду на приписи законодавства, господарська операція пов`язана не з самим фактом підписання договору, а з фактом руху активів суб`єкта господарювання та руху його капіталу, натомість сам по собі договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, оскільки останній свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, у той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг (виконання робіт, передачі товару тощо).

Доводи відповідача необґрунтованість заяви про вжиття заходів забезпечення позову фактично зводяться до можливих наслідків блокування його господарської діяльності у вигляді невиконання ним своїх обов`язків перед іншими особами, але таке є ризиком підприємницької діяльності кожного, хто є суб`єктом підприємницької діяльності, і жодним чином не зумовлює неможливості забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти у межах спірної суми коштів та майно у межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності.

Аналогічна позиція Верховного Суду викладена в постанові від 19.02.2025 у справі №916/4912/24, в межах якої судом касаційної інстанції також здійснювався перегляд ухвали про забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти та майно відповідача в межах ціни позову.

В свою чергу, застосування заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Асгард Компані", саме в межах ціни позову, не порушує принципів змагальності і процесуальної рівності сторін, оскільки грошові кошти та майно залишаються у володінні та користуванні вищенаведеного товариства, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір, та майна (у разі його виявлення), виключно в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності.

Отже, колегія суддів зауважує, що вищенаведений захід забезпечення позову у вигляді арешту носить тимчасовий характер та має наслідком збереження існуючого становища до завершення розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

Ураховуючи викладене, дослідивши викладені заявником доводи та надані в заперечення цих доводів докази, врахувавши наявність зв`язку між заявленим позивачем заходом забезпечення позову у виді накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах ціни позову і предметом спору, співмірність і адекватність, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках, оскільки між сторонами існує спір щодо стягнення значної суми коштів, а виконання в майбутньому судового рішення у даній справі, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у відповідача, присудженої до стягнення суми заборгованості, направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту.

За таких обставин, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "НК БУД" (вх.№26955 від 19.11.2025) про забезпечення позову у справі № 922/4049/25 підлягає задоволенню.

Натомість судова колегія вважає помилковим висновок Господарського суду Харківської області про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову, як такого, що суперечить приписам ст.ст. 136, 137 ГПК України та наведених правових позицій Верховного Суду.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі учасникам справи було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

В даному випадку, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу знайшли своє підтвердження.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є такою, що підлягає задоволенню, тому ухвала Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі № 922/4049/25 підлягає скасуванню, як така, що ухвалена з порушенням норм чинного законодавства, а заява Товариства з обмеженою відповідальністю "НК БУД" про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 269, 270, п.2 ч.1 статті 275, п.4 ч.1 статті 277, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НК БУД" задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/4049/25 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "НК БУД" (вх.№ 26955 від 19.11.2025) про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Асгард Компані", які знаходяться на всіх рахунках товариства в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на все майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Асгард Компані", у межах суми позову 3 663 179,00 грн, до набрання рішенням законної сили.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "НК БУД" (02081, місто Київ, вулиця Здолбунівська, будинок 7-Д, ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Асгард Компані" (61037, місто Харків, проспект Московський, будинок 247, офіс 907, ).

Дана постанова є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років із наступного дня після набрання нею законної сили.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 26.01.2026.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя І.В. Тарасова