ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 р. м. Житомир Справа № 906/1015/25

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Соловей Л.А.,

за участю секретаря судового засідання: Васильєвої Т.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача -1: Рудзей Ю.В., ордер серія АМ № 1131103 від 16.07.2025;

від відповідача-2: не з`явився;

прокурор: Бондарчук Л.Г., службове посвідчення №071147 від 01.03.2023;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Виконувача обов`язків керівника Звягельської окружної прокуратури в інтересах

держави в особі Звягельської міської ради (м.Звягель Житомирської області);

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна

компанія" (м.Житомир);

2) Комунального підприємства Новоград-Волинської міської ради "Новоград-

Волинськжитлосервіс" (м.Зягель Житомирської області);

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 469 488,18грн.

Процесуальні дії по справі. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Виконувач обов`язків керівника Звягельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Звягельської міської ради звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" та Комунального підприємства Звягельської міської ради "Звягельсервіс", у якому просить визнати недійсними додаткові угоди №2 від 21.06.2024, №3 до договору №144-Т на закупівлю (постачання) електричної енергії від 30.01.2024, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" та Комунальним підприємством Звягельської міської ради "Звягельсервіс"; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" на користь Звягельської міської ради безпідставно набуті грошові кошти у сумі 469 488,18грн.

В обґрунтування позову прокурор зазначив, що оспореними додатковими угодами всупереч інтересам держави безпідставно зменшено обсяг поставленої електричної енергії та збільшено її ціну без належного обґрунтування, що, у свою чергу, суперечить принципам максимальної економії та ефективності, встановленим ст.5 Закону України "Про публічні закупівлі". Оскільки додаткові угоди укладені сторонами з порушенням вимог законодавства у сфері публічних закупівель, відтак підлягають визнанню недійсними, а безпідставно сплачені бюджетні кошти за електричну енергію мають бути перераховані на користь Звягельської міської ради.

Ухвалою суду від 11.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі (за правилами загального позовного провадження); підготовче засідання призначено на 30.09.2025.

25.08.2025 представник відповідача-1 подав відзив на позовну заяву, у якому вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки ТОВ "ЖОЕК" керуючись умовами договору, у зв`язку з коливанням ціни електричної енергії на ринку в сторону збільшення, на адресу КП Звягельської міської ради "Звягельсервіс" направляло супровідні листи з додатковими угодами про підвищення ціни за одиницю товару, а також з відповідними документами, що підтверджують таке коливання, а саме витягами з сайту ДП "Оператор ринку" та довідками торгово-промислової палати. Додаткові угоди № 2 та № 3 до договору, які були укладені у зв`язку з коливанням ціни на ринку, змінюють виключно одну зі складових формули, а саме Цо (вартість електричної енергії як товару в структурі ціни за одиницю електричної енергії), що, в свою чергу, включає в себе окрім чистої вартості електричної енергії також і вартість послуг, пов`язаних з постачанням електричної енергії. Тобто, твердження прокурора про те, що договором була встановлена вища ціна за 1 кВт/год електроенергії аніж вартість, порівняння якої здійснювалось постачальником є такими, що суперечать обставинам справи (а.с.165-168).

Прокурор вважає відзив відповідача-1 необґрунтованим і таким, що не спростовує доводів позовної заяви. У відповіді на відзив від 16.09.2025 прокурор зазначив, що лист ТОВ "ЖОЕК" № 640 від 14.06.2024 та надані в якості додатків до нього "аналітичні матеріали", підготовлені постачальником, не могли бути підставою для укладання додаткової угоди від 21.06.2024 № 2, оскільки не містить реальних даних про коливання цін на електроенергію на ринку в бік збільшення, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю, відтак додаткова угода від 21.06.2024 № 2 до договору № 144-Т від 30.01.2024 укладена за відсутності правових підстав - документального підтвердження такого коливання. Також вказав, що постачальником з самого початку запропоновано, та у подальшому сторонами у договорі зафіксовано вартість електричної енергії, яка значно вища, навіть без урахування тарифу на послуги з передачі електричної енергії та ПДВ, за середньозважену ціну, станом на момент його укладання, що у свою чергу свідчить про безпідставність твердження відповідача-1 на збитковість для товариства виконання умов договору без підвищення ціни за одиницю товару.

29.09.2025 від представника відповідача-1 надійшли додаткові пояснення у справі (а.с.184-185).

Ухвалою суду від 30.09.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, по 09.11.2025 (включно); відкладено підготовче засідання на 04.11.2025.

Ухвалою суду від 04.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.12.2025.

Ухвалою суду від 02.12.2025 відкладено розгляд справи по суті на 19.01.2026.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача-1 просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

Відповідач 2 не скористався правом надання письмового відзиву на позовну заяву та правом на участь в судовому засіданні: повноважного представника в судові засідання не направляв, про причини неявки суд не повідомляв, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать

Судом було надано учасникам справи можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

За висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

За результатами проведення процедури закупівлі 30.01.2024 між КП Звягельської міської ради "Звягельсервіс" (споживач/відповідач-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" (постачальник/відповідач-1) укладено договір №144-Т на закупівлю (постачання) електричної енергії (а.с.32-42).

Цей договір про постачання електричної енергії споживачу встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії (п.1.1. договору).

Згідно з п.3.1. договору, за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 3.6. договору обсяг закупівлі за цим договором становить 438 597 кВт/год.

Ціна цього договору становить 2 804 513,78грн, в т.ч. ПДВ 467 418,96грн (п.5.1 договору).

Відповідно до п.9 комерційної пропозиції, договір діє з дати постачання, зазначеної в заяві-приєднання (01.02.2024) та до 31.12.2024.

Згідно з п.п.2 п.13.7. договору істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладання договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.

Відповідно до комерційної пропозиції, яка є додатком №1 до Договору на закупівлю (постачання) електричної енергії від 30.01.2024 № 144-Т, ціна за 1 кВт/год спожитої електричної енергії складає 6,394284грн з ПДВ (ціна електричної енергії - 4,80грн, тариф з передачі без ПДВ - 0,52857 грн, ПДВ - 20%) (а.с.43).

Додатком 2 (заява-приєднання) до договору на закупівлю (постачання) електричної енергії від 30.01.2024 № 144-Т визначено початок постачання з 01.02.2024 (а.с.44).

У подальшому між відповідачами було укладено додаткові угоди №2 від 21.06.2024 та №3 від 09.07.2024 до договору № 144-Т від 30.01.2024, якими збільшено ціну за одиницю постачання електричної енергії з 6,394284грн (з ПДВ) до 8,700341грн (з ПДВ), тобто на 2,3061грн, що складає 36,06% від первинної ціни.

Одночасно з цим, загальний обсяг товару зменшено до 367 773,0711 кВт/год (обсяг зменшено на 70 823,9289 кВт/год від обсягу узгодженого у договорі).

Пунктом 3 даної додаткової угоди передбачено, що її дія розповсюджується на зобов`язання сторін за Договором, починаючи з 01.07.2024.

Підставами укладення додаткових угод №2 та №3 стали лист ТОВ "ЖОЕК" від 14.06.2024 №640 з доданими до нього скріншотами з сайту ДП "Оператор ринку" та лист ТОВ "ЖОЕК" від 04.07.2024 №706 з доданою до нього довідкою Харківської ТПП №808-3/24 від 02.07.2024 (а.с.50-51, 55-57).

На виконання умов договору ТОВ "ЖОЕК" за період з лютого по грудень 2024 поставило КП Звягельської міської ради "Звягельсервіс" електричну енергію загальним обсягом 363 610кВт, про що свідчать акти приймання-передачі (а.с.80-99).

Відповідач 2 отриману електроенергію оплатив в повному обсязі в сумі 2 804 513,78грн (а.с.60-79).

Вважаючи, що підписані сторонами додаткові угоди №2 від 21.06.2024 та №3 від 09.07.2025 до договору №144-Т на закупівлю (постачання) електричної енергії від 30.01.2024 укладені з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі", прокурор надіслав Звягельській міській раді повідомлення, в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру" про необхідність вжиття заходів на захист інтересів держави (а.с.114-124).

Звягельська міська рада за результатами розгляду звернення прокурора, просила забезпечити представництво прокурором інтересів держави в особі Звягельської міської ради (а.с.125).

За вказаних обставин, в.о. керівника Звягельської окружної прокуратури окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Звягельської міської ради до ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" та КП Звягельської міської ради "Звягельсервіс" про визнання недійсними додаткових угод до договору №144-Т на закупівлю (постачання) електричної енергії, укладених між КП Звягельської міської ради "Звягельсервіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" та про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" на користь Звягельської міської ради 469 488,18грн.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді встановлені у Законі України "Про прокуратуру", ч. 3 ст. 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Згідно із ч.4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16, від 05 березня 2020 року у справі № 9901/511/19, від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20, від 21 червня 2023 року у справі № 905/1907/21).

Частини 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" серед іншого встановлюють умови, за яких прокурор може виконувати субсидіарну роль із захисту інтересів держави за наявності органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах).

Встановлена цим Законом умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18). За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Тобто визначений ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору, і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів з такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави і до якого як до відповідача буде звернений позов.

Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16, від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19, від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20, від 08 листопада 2023 року у справі № 607/15052/16-ц).

У категорії спорів щодо визнання недійсними договорів, укладених у межах публічних закупівель, пред`явлення прокурором позову в інтересах осіб, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, має ґрунтуватися на визначенні того, яка саме особа є суб`єктом, що має безпосередній інтерес у захисті державних фінансових ресурсів та в належному виконанні договірних зобов`язань відповідно до положень Закону України "Про публічні закупівлі" (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2025 року у справі № 924/524/24).

Закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатись з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2021 року у справі № 927/491/19, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 923/449/18, від 25 лютого 2021 року у справі № 912/9/20, від 25 червня 2024 року у справі № 918/760/23, від 01 жовтня 2024 року у справі № 918/778/23, від 20 лютого 2025 року у справі № 910/16372/21).

У справі, яка розглядається, прокурор, обґрунтовуючи звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Звягельської міської ради, зазначив, що укладення оспорюваних додаткових угод до договору публічної закупівлі з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі" призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів.

Згідно з ч.1 ст. 61 Закону України "Про місцеве самоврядування" органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України.

Відповідно до ч. 4-5 цієї ж статті самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.

Згідно з ч. 3 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до підпункту 2 пункту "а" частини першої статті 27 цього ж Закону до відання виконавчих органів міських, селищних та сільських рад належать повноваження щодо забезпечення збалансованого економічного та соціального розвитку відповідної території, ефективного використання природних, трудових і фінансових ресурсів.

Згідно з п.п. 1.1,4.1,4.4 Статуту комунального підприємства Звягельської міської ради "Звягельсервіс" підприємство засноване Звягельською міською радою на комунальній власності територіальної громади, підприємство є підпорядкованим, підзвітним засновнику. Органом управління є виконавчий комітет Звягельської міської ради. Майно підприємства належить до комунальної власності та закріплюється за ним на праві господарського відання. Джерелами формування майна підприємства є, у тому числі, грошові та матеріальні внески Засновника.

За твердженням прокурора, оскільки спірна процедура закупівлі здійснювалася за рахунок коштів бюджету Звягельської міської ради, саме на Звягельську міську раду покладаються функції контролю за ефективністю їх витрачання, а тому саме останнє становить собою орган, уповноважений на захист інтересів держави в розумінні ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

Прокурор звертався до Звягельської міської ради з повідомленням про те, що оспорювані додаткові угоди були укладенні з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі" та проінформував про необхідність усунення виявлених порушень (лист від 22.04.2025 №54-84-3146вих-24).

Однак Звягельська міська рада не вжила жодних заходів щодо усунення виявлених прокуратурою порушень, а натомість листом від 04.08.2025 №04/1487 проінформувала прокуратуру, що не заперечує щодо представництва нею інтересів держави в суді.

Тобто підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивача щодо захисту інтересів держави, яке є розпорядником бюджетних коштів, за рахунок яких здійснювалася закупівля електричної енергії за договором, та зобов`язане ефективно і раціонально використовувати бюджетні кошти, в тому числі реагувати на порушення вимог законодавства, що впливають на інтереси територіальної громади.

Ураховуючи наведене суд вважає, що прокурор у цій справі підтвердив наявність підстав для представництва інтересів держави в суді.

Предметом спору є визнання недійсними додаткових угод №2 від 21.06.2024 та №3 від 09.07.2024 до договору №144-Т від 30.01.2024 та стягнення 469 488,18грн безпідставно збережених коштів.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначаються Законом України "Про публічні закупівлі".

Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції (преамбула).

Відповідно до статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі", закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Учасник - переможець процедури закупівлі під час укладення договору повинен надати дозвіл або ліцензію на провадження певного виду господарської діяльності, якщо отримання такого дозволу або ліцензії на провадження такого виду діяльності передбачено законодавством.

Забороняється укладання договорів, що передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із ч.1 ст.628, ст.629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1-3 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Згідно із ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно із ч.3-4 ст.653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ст.655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Пунктом 2 ч.5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції станом на час спірних правовідносин) передбачено, що збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Пунктом 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України Про публічні закупівлі, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1178 від 21.10.2022 (далі Особливості) передбачена можливість погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.

На виконання пп.7 п.19 Особливостей та даного пункту договору, сторони домовились, що зміна умов цього договору допускається у випадку зміни регульованих цін (тарифів) і нормативів, які є складовими ціни електричної енергії, а саме, у випадку зміни регульованих цін (тарифів) на послуги з передачі та розподілу ( у разі якщо послуги з розподілу включені до вартості закупівлі) електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП, що включені у вартість товару за цим договором (абз. 2 підп.7 п.13.7 договору).

Згідно Висновку Великої Палати Верховного Суду про застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", який викладено у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 (провадження №12-57гс23):

ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається (п.88);

зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 Цивільного кодексу України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (п.89);

у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та п. 2 ч.5 статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі (п.90).

В іншому випадку не досягається мета Закону України "Про публічні закупівлі", яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 вказала, що не вбачає відступу від висновку про застосування норми права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22 (п.198).

У відповідності до статті 180 Господарського кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю.

Відповідно до п.8 ч.2 ст.22 Закону України "Про публічні закупівлі", тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема відповідно до умов договору.

Частиною 1 ст.525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч.2 ст.632 ЦК України зміна ціни після укладання договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Абзацом 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Так, частиною 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції станом на час спірних правовідносин) встановлено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії;

3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;

6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.

Отже, Закон України "Про публічні закупівлі" встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ст. 41 цього Закону. Зокрема, у випадку коливання цін на ринку товару у сторону збільшення чи у сторону зменшення. Що надає сторонам право змінювати умови договору щодо ціни товару, разом з тим, не більше ніж на 10 % та не збільшуючи загальну суму договору.

Із системного тлумачення наведених норм Цивільного кодексу України, та Закону України "Про публічні закупівлі" вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 Цивільного кодексу України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто, під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 Цивільного кодексу України та п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

В іншому випадку не досягається мета Закону України "Про публічні закупівлі", яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 виснувала, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі №912/1580/18, від 02 грудня 2020 року у справі №913/368/19, від 11 травня 2023 року у справі №910/17520/21).

Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.

При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.

Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Законом "Про публічні закупівлі" не передбачено форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2025 року у справі №916/747/24).

Параграфом 1 глави 5 розділу І Господарського процесуального кодексу України унормовані основні положення про докази. При цьому Велика Палата Верховного Суду виходить із того, що спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.

Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10 вересня 2014 року №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові / товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І Господарського процесуального кодексу України .

Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2023 року у справі №926/3244/22).

Для підтвердження обґрунтованості змін істотних умов договору ТОВ "ЖОЕК" до листа №640 від 14.06.2024 на адресу КП Звягельської міської ради "Звягельсервіс" з вимогою укласти додаткову угоду №2 використано аналітичні матеріали з сайту "Оператор ринку" про середньозважені ціни станом на січень 2024 року та травень 2024 року, а до листа №706 від 04.07.2024 з вимогою укласти додаткову угоду №3 використано цінову довідку Харківської торгово-промислової палати №808-3/24 від 02.07.2024.

Водночас наведені документи не містять відомостей щодо динаміки ціни на електричну енергію, пропорційності їх зростання, у них відсутній аналіз вартості ціни електричної енергії на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електричної енергії на ринку, у зв`язку із чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі".

Відповідач, у відзиві на позовну заяву посилається на передбачене договором право сторін у разі зміни ціни на електричну енергію здійснити перерахунок за новою вартістю шляхом укладення додаткової угоди.

Вказані доводи відхиляються судом як безпідставні, оскільки з наведених вище положень договору вбачається можливість зміни сторонами погодженої в договорі ціни за одиницю товару у випадку надання документального підтвердження коливання ціни такого товару, що відбулося саме з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару.

Оскільки договір №144-Т на закупівлю (постачання) електричної енергії укладено 30.01.2024, яким визначено ціну одиниці товару, саме з цього моменту мало братися до уваги наступне коливання ціни для оцінки можливості збільшення ціни додатковою угодою №2.

Однак, додатковою угодою №2 збільшено ціну за одиницю товару на підставі поданого відповідачем-1 витягом з сайту ДП "Оператор ринку", яка відображає середньозважені ціни за період з січень-травень 2024, тобто за період до внесення змін до договору додатковою угодою №2.

Моніторингом сайту ДП "Оператор ринку" https://www.oree.com.ua з`ясовано, що середньозважена ціна за 1 кВт/год електричної енергії за січень 2024 року становила 3,85857грн кВт/год, за травень 2024 року - 4,22192 грн кВт/год.

Разом з тим, договором №144-Т на закупівлю (постачання) електричної енергії від 30.01.2024 вартість одиниці товару становила 4,80грн (без врахування тарифу на послуги з передачі електроенергії та ПДВ).

З викладеного вбачається, що договором була встановлена вища ціна за 1 кВт/год електроенергії, ніж середньозважена ціна на момент укладення додаткової угоди №2 від 21.06.2024.

Аналогічно додатковою угодою №3 від 09.07.2024 збільшено ціну за одиницю товару на підставі довідки торгово-промислової палати, яка відображає середньозважені ціни за період з 01.05.2024 по 31.05.2024 та за період з 01.06.2024 по 30.06.2024.

Моніторингом сайту ДП "Оператор ринку" https://www.oree.com.ua з`ясовано, що середньозважена ціна за 1 кВт/год електричної енергії за травень 2024 року становила 4,22192грн кВт/год, за червень 2024 року - 5,40338 грн кВт/год.

Тобто, підвищення вартості за одиницю товару на 25,42 % (без врахування тарифу на послуги з передачі електроенергії та ПДВ на 27,98 %) відбулось у порівнянні з ціною, визначеною додатковою угодою від 21.06.2024 № 2, укладеною за відсутності правових підстав.

При цьому, вартість 1 кВт/год електроенергії навіть за найвищим показником ціни "чистої електроенергії" (липень 2024 року - 5,96711грн), з урахуванням ПДВ та тарифу на послуги з передачі буде складати 7,794816грн, що розраховано по формулі, яка визначена постачальником безпосередньо у договорі та додаткових угодах до нього: (5,96711грн ("чиста вартість 1 кВт/год") + 0,52857 грн (тариф на послуги з передачі електроенергії)) + 20%ПДВ.

Одночасно з цим, вартість 1 кВт/год електричної енергії без врахування тарифу на послуги з передачі та ПДВ, яка встановлена додатковою угодою від 09.07.2025 №3 становить 6,721714грн, що є значно вище показника середньозваженої ціни електроенергії за липень 2024 року - 5,96711грн, який був найбільшим у 2024 році, відтак не відповідає реальному коливанню цін на ринку.

Тобто, цінова довідка №808-3/24 Харківської торгово-промислової палати від 02.07.2024 не могла бути підставою для укладання додаткової угоди від 09.07.2024 №3.

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку про невідповідність додаткових угод №2 та №3 вимогам п.2 ч.5 ст.41 Закону та пп.2 п.19 Особливостей, а відтак про наявність правових підстав для визнання таких додаткових угод недійсними.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин, стаття 215).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (частини перша, п`ята статті 216).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.10.2023 у справі № 908/722/20, від 29.08.2023 у справі № 909/635/22, від 27.06.2023 у справі №916/97/21.

Крім того, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 906/743/21, від 03.08.2023 у справі № 909/654/19, від 19.10.2022 у справі №912/278/21.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту наявності обумовлених законом підстав для збільшення ціни товару, передбаченої у договорі №144-Т на закупівлю (постачання) електричної енергії від 30.01.2024

З огляду на обставини справи, у відповідача не було підстав для збільшення ціни електричної енергії і відповідач не навів доводів на підтвердження того, що невнесення змін до договору у частині збільшення ціни товару у спірному періоді було б очевидно невигідним та збитковим.

Ураховуючи викладене, господарський суд вважає, що додаткові угоди №2 від 21.06.2024 та №3 від 09.07.2024 до договору №144-Т від 30.01.2024 суперечать наведеним вище нормам Цивільного кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі", є оспорюваними та підлягають визнанню недійсними.

Щодо вимоги про стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 469 488,18грн.

Згідно із частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Як свідчать матеріали справи, згідно з актами приймання-передачі електричної енергії та платіжних інструкцій КП Звягельської міської ради "Звягельсервіс" за період з лютого по травень 2024 року включно за ціною, визначеною умовами Договору (6,394284 грн кВт/год) спожито 152 306 кВт/год електроенергії, за що сплачено бюджетних коштів у розмірі 973 887,82грн.

Відповідно до актів приймання-передачі електричної енергії, у червні 2024 року постачальником поставлено 4 417 кВт/год електричної енергії, за що ним було отримано, за рахунок бюджетних кошів та відповідно до умов додаткової угоди від 21.01.2024 №2 (ціна 1 кВт/год - 6,936876грн) 30 640,18грн.

Водночас за умовами договору такий обсяг поставки відповідає сумі 28 243,55грн (4417 х 6,394284грн), що свідчить про переплату у розмірі 2 396,63грн (30 640,18грн - 28243,55грн).

У період з 01.07.2024 по 31.12.2024 ТОВ "ЖОЕК" поставлено 206 887кВт/год електричної енергії, за яку споживачем сплачено бюджетних коштів у сумі 1 799 985,78грн, за ціною, встановленою додатковою угодою від 09.07.2024 №3.

Разом з тим, згідно з договірними умовами вартість такого обсягу поставки мала б дорівнювати 1 332 894,23грн (206 887 х 6,394284), тому переплата складає 467 091,55грн (1799 985,78 - 1 332 894,23).

Оскільки під час розгляду справи судом визнано недійсними додаткові угоди №2 від 21.6.2024 та №3 від 09.07.2024 до договору №144-Т на закупівлю (постачання) електричної енергії від 30.01.2024, якими збільшено вартість електричної енергії, що постачається, надмірно сплачені позивачем грошові кошти у розмірі 469 488,18грн (467 091,55грн+2 396,63грн) набуті відповідачем - 1 безпідставно. А тому мають бути повернуті позивачу.

Відповідно, позовні вимоги позивача у цій частині є обґрунтованими.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи слідує, що при поданні даного позову Житомирською обласною прокуратурою сплачено судовий збір у розмірі 13 098,32грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1714 від 23.07.2025.

З огляду на висновок суду про задоволення позову та приписи ст.129 ГПК України, судовий збір стягується на користь Житомирської обласної прокуратури з вимоги про визнання недійсними додаткових угод - порівну на відповідачів, а з вимоги про стягнення 469488,18грн безпідставно отриманих коштів - на відповідача - 1.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсною додаткову угоду №2 від 21.06.2024 до договору №144-Т на закупівлю (постачання) електричної енергії від 30.01.2024, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" та Комунальним підприємством Звягельської міської ради "Звягельсервіс".

3. Визнати недійсною додаткову угоду №3 від 09.07.2024 до договору №144-Т на закупівлю (постачання) електричної енергії від 30.01.2024, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" та Комунальним підприємством Звягельської міської ради "Звягельсервіс".

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" (майдан Перемоги, 10, м. Житомир, 10003, ) на користь Звягельської міської ради (вул.Шевченка, 16, м. Звягель, Житомирська область, 11700, )

- 469 488,18грн безпідставно набутих коштів.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" (майдан Перемоги, 10, м. Житомир, 10003, ) на користь Житомирської обласної прокуратури (вулиця Святослава Ріхтера, 11, м.Житомир, 10002, )

- 10 070,32грн витрат по сплаті судового збору.

6. Стягнути з Комунального підприємства Звягельської міської ради "Звягельсервіс" (вул.Житомирська, 45, м.Звягель, Житомирська область, 11700, ) на користь Житомирської обласної прокуратури (вулиця Святослава Ріхтера, 11, м.Житомир, 10002, )

- 3028,00грн витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати:

1 - у справу;

2- Житомирська окружна прокуратура через "Електронний суд";

3- Звягельська міська рада через "Електронний суд";

4-Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" через "Електронний суд";

5- Комунальному підприємству Звягельської міської ради "Звягельсервіс" через "Електронний суд"