РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.01.2026Справа № 910/13291/25
за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Фаворит"

до Акціонерного товариства "Універсал Банк""

про стягнення 19487,29 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Без повідомлення (виклику) представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Фаворит" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Універсал Банк" про стягнення 19487,29 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем рішення загальних зборів членів ОСББ, оформленого протоколом від 05.11.2024, яке є обов`язковим для нього, як співвласника майна у багатоквартирному будинку.

Ухвалою суду від 03.11.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

11.11.2025 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін), встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

03.12.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує, оскільки, не користується належною його власністю, оскільки, квартира зайнята попереднім власником. Також відповідач вказує, що його не повідомили про проведення зборів та не надали можливості взяти в них участь. Зазначено, що позивачем не підтверджено надання відповідачу житлово-комунальних послуг.

15.12.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій спростовуються доводи відповідача та підтримано позовні вимоги.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14.06.2004 року було створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Фаворит" у будинку за адресою: м. Київ, проспект Героїв Сталінграду (змінено найменування на Володимира Івасюка), 12-Є.

Рішенням загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Фаворит", оформленим протоколом загальних зборів від 05.11.2024 року, співвласники, зокрема, вирішили:

- затвердити цільовий внесок для формування спецфонду ОСББ "Фаворит" призначеного для фінансування співвласниками Об`єднання вартості проектів енергетичної модернізації (автоматизації) житлових будинків Об`єднання, належного живлення пасажирських ліфтів, у тому числі - для відшкодування кредитних запозичень для цих потреб, у такому розмірі: 144,23 грн на 1 кв м загальної площі квартир/приміщень - для співвласників у житловому будинку № 12-Є (п. 5.1);

- затвердити порядок сплати цільових внесків співвласниками Об`єднання (п. 5.2).

В примітках до рішення зазначено, що у письмовому опитуванні, яке проводилось серед співвласників ОССБ "Фаворит" впродовж 15 календарних днів після проведення зборів з приводу прийняття чи відхилення проектів рішень зборів, взяли участь особисто (або через представників) співвласники 140 квартир/приміщень у будинках № 12-Є, № 12-Ж. Решта співвласників не повернули у визначений законом строк правлінню заповнені опитувальні листи з питань порядку денного, отже, вважаються такими, що не взяли участі у голосуванні.

Відповідач зазначив, що його не було запрошено на збори, чим було обмежено його право голосувати за означене рішення.

Суд не приймає до уваги означене заперечення, оскільки, відповідач не надав суду доказів того, що порядок скликання загальних зборів був порушений. Наразі обставини щодо повідомлення (не повідомлення) відповідача про проведення загальних зборів не входять в предмет доказування у даній справі. Рішення Загальних зборів від 05.11.2024 є прийнятим, чинним, не оспореним та не скасованим.

Згідно порядку сплати цільового внеску співвласниками, що є додатком до рішення від 05.11.2024, співвласники зобов`язані сплачувати внесок рівномірними сумами упродовж 3 місяців, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем, - на підставі рахунку-квитанції на сплату внеску, сформованого та наданого правлінням об`єднання. Першим розрахунковим місяцем є грудень 2024. Рахунки-квитанції на сплату внеску видаються співвласникам шляхом вкидання в їх поштові скриньки, розташовані у вестибюлях кожного із будинків об`єднання. Правління може продублювати доставку цих рахунків на відому об`єднанню адресу електронних скриньок співвласників. У випадках, якщо співвласник з різних причин не отримав сформований правлінням об`єднання рахунок-квитанцію на сплату внеску, він зобов`язаний самостійно розрахувати суму внеску, що підлягає оплаті, та внести її на рахунок об`єднання в банківській установі в строки, визначені п. 4 цього порядку. Неотримання співвласником рахунку-квитанції на оплату внеску не є підставою для несвоєчасної та/або неповної оплати (п. 4, 5, 9, 10).

Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № 381376836 від 04.06.2024 року) Акціонерне товариство "Універсал Банк" з 18.11.2021 є власником квартири АДРЕСА_1. Загальна площа квартири складає 128 кв м.

А отже у Акціонерного товариства "Універсал Банк" виник обов`язок зі сплати одноразового внеску співвласника для цілей енергетичної модернізації будинку у сумі 18461,44 грн (128 кв. м. * 144,23 грн.).

Отже, відповідач зобов`язаний був оплатити суму одноразового внеску наступним чином: 6153,81 грн до 20.01.2025, 6153,81 грн до 20.02.2025, 6153,82 грн до 20.03.2025. Загальна сума внеску становить 18461,44 грн (6153,81+6153,81+6153,82).

Відповідач означені кошти позивачу не сплатив.

Оскільки, відповідачем не оплачено вартість обов`язкового внеску, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 2 статті 382 Цивільного кодексу України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Частиною першою статті 385 Цивільного кодексу України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" № 417-VIII, предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.

За приписами статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", співвласником багатоквартирного будинку є власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.

Частиною 2 статті 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" встановлено, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

За змістом ст. 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" вищим органом управління об`єднання є загальні збори його членів, до виключної компетенції яких, зокрема, належить затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення розмірів внесків і платежів членами об`єднання. За результатами розгляду питань, віднесених до компетенції загальних зборів, приймається рішення, яке може бути оскаржено в судовому порядку.

У разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду (ч. 6 ст. 13 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" співвласник зобов`язаний, зокрема виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема: встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; визначати підрядника, укладати договори про управління та експлуатацію, обслуговування, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення майна з будь-якою фізичною або юридичною особою; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів (ст. 16 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").

Згідно ст. 17 вказаного Закону для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право, зокрема: вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.

Частка співвласника в загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності (ч. 1 ст. 20 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").

Згідно п. п. 1.1, 1.2, 2.1 Статуту ОСББ "Фаворит", об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Фаворит" створено та діє відповідно до норм Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку". Співвласниками об`єднання є громадяни та юридичні особи, котрі згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власниками квартир чи нежитлових приміщень у одному із двох багатоквартирних будинках: № 12-Є та № 12-Ж, розрахованих на проспекті Героїв Сталінграду у місті Києві. Правових статус співвласника визначається цим статутом та відповідним законом. Метою існування об`єднання є забезпечення та захист прав співвласників житлового комплексу, дотримання ними своїх прав та обов`язків, належне утримання та використання спільного майна житлового комплексу та його прибудинкової території, забезпечення своєчасного надходження коштів від співвласників для оплати всіх необхідних поточних витрат, передбачених законодавством, рішеннями статутних органів та цим статутом.

Як уже було зазначено вище рішенням загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Фаворит", оформленим протоколом загальних зборів від 05.11.2024 року, співвласники, серед іншого, вирішили:

- затвердити цільовий внесок для формування спецфонду ОСББ "Фаворит" призначеного для фінансування співвласниками Об`єднання вартості проектів енергетичної модернізації (автоматизації) житлових будинків Об`єднання, належного живлення пасажирських ліфтів, у тому числі - для відшкодування кредитних запозичень для цих потреб, у такому розмірі: 144,23 грн на 1 кв м загальної площі квартир/приміщень - для співвласників у житловому будинку № 12-Є (п. 5.1);

- затвердити порядок сплати цільових внесків співвласниками Об`єднання (п. 5.2).

Згідно ст. 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", вищим органом управління об`єднання є загальні збори. До виключної компетенції загальних зборів об`єднання відноситься зокрема визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників.

Згідно п. 3.5.16 статуту до виключної компетенції загальних зборів відноситься: встановлення розмірів додаткових внесків для фінансування окремих проектів функціонування житлового комплексу, затвердження кошторису реалізації таких проектів.

Відповідно до п. 4.3 статуту сплата встановлених загальними зборами об`єднання внесків і платежів, у тому числі - відрахувань до ремонтного, резервного фондів у розмірах і строки, що встановлені загальними зборами об`єднання, є обов`язком для всіх співвласників житлового комплексу. За невиконання цього обов`язку у строк, до порушника застосовується відповідальність, передбачена ст 625 ЦК України, та стягується в судовому порядку пеня у розмірі однієї облікової ставки НБУ за весь період прострочення.

Пунктом 5.6.13 статуту передбачено, що кожен співвласник прийняв на себе такі зобов`язання: своєчасно і в повному обсязі сплачувати визначені рішеннями органів управління внески і платежі для формування бюджетів об`єднання. За невиконання цього обов`язку у встановлений строк, співвласник несе відповідальність, передбачену ст 625 ЦК України, та зобов`язаний сплатити у судовому порядку пеню на користь об`єднання у розмірі однієї облікової ставки НБУ за весь період прострочення платежу.

Згідно ст. 20 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири [квартир] та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.

Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № 381376836 від 04.06.2024 року) Акціонерне товариство "Універсал Банк" з 18.11.2021 є власником квартири АДРЕСА_1. Загальна площа квартири складає 128 кв м.

Частиною 4 статті 319 Цивільного кодексу України визначено, що власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 Цивільного кодексу України).

Відповідач не заперечує обставин, що він є власником означеного нерухомого майна. Проте зазначає, що в квартирі проживає попередній власник, а банк не має можливості вільно володіти та користуватись майном.

Суд не приймає до уваги означені заперечення, оскільки, банк як власник зобов`язаний утримувати належним чином своє майно. У разі проживання в квартирі осіб без його згоди, як власника, він зобов`язаний утримувати своє майно належних чином і за потреби захищати його. Тобто обмеження банку у володінні майном не спростовує його обов`язків як власника нерухомого майна.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З аналізу наведених положень Цивільного кодексу України та законів України в їх системному взаємозв`язку суд вбачає, що кожний власник квартири (нежитлового приміщення) у багатоквартирному будинку є одночасно співвласником спільного майна такого будинку, зокрема, приміщень загального користування та прибудинкової території.

Обов`язок утримання зазначеного майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства, зокрема, ст. 322 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Системний аналіз приписів статей 10, 13, 15, 16, 17, 20, 23 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" дозволяє зробити висновок про те, що зазначений закон передбачає комплекс взаємопов`язаних прав та обов`язків власників квартир та об`єднання співвласників, які в кінцевому мають забезпечити належне функціонування та утримання співвласниками житлового будинку їхньої спільної часткової власності. Зокрема, праву об`єднання в особі його загальних зборів, на встановлення порядку сплати, переліку та розміру внесків і платежів (ст. 10, 16 Закону) кореспондує обов`язок співвласника виконувати рішення статутних органів об`єднання, своєчасно та в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі, частка яких визначається пропорційно до загальної площі квартири (ст.15, 20 Закону).

Обов`язок утримання зазначеного майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства. При цьому, витрати на утримання спільного майна в багатоквартирному будинку розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належного їм нежитлового приміщення та спільного майна, а також членства в об`єднанні співвласників багатоквартирного будинку.

З огляду на наведене, у Акціонерного товариства "Універсал Банк" виник обов`язок зі сплати одноразового внеску співвласника загальною сумою 18461,44 грн.

Судом встановлено, що відповідач зобов`язаний був оплатити суму одноразового внеску наступним чином: 6153,81 грн до 20.01.2025, 6153,81 грн до 20.02.2025, 6153,82 грн до 20.03.2025. Загальна сума внеску становить 18461,44 грн (6153,81+6153,81+6153,82).

Оскільки, відповідач означені кошти не сплатив, позов у цій частині підлягає задоволенню.

Заперечення відповідача про не надання позивачем доказів виконання ним обов`язків з обслуговування нерухомого майна (надання відповідачу відповідних послуг) не впливає на означений спір, оскільки, він не стосується означених послуг та сплати відповідачем їх вартості. Предметом спору є стягнення одноразового внеску для модернізації енергоефективності будинку та не пов`язано з наданням житлово-комунальних послуг.

Щодо стягнення з відповідача 339,89 грн - 3 % річних та 685,96 грн - інфляційних витрат, нарахованих за загальний період з 21.01.2025 по 30.09.2025, з урахуванням дат виникнення зобов`язань з оплати по кожному платежу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено наявність прострочення грошового зобов`язання з боку відповідача, що зумовлює виникнення у позивача права нараховувати 3% річних та втрати від інфляції на підставі ст. 625 ЦК України.

При здійсненні перевірки розрахунку позивача 3% річних, судом встановлено що він є невірним. Згідно розрахунку суду з відповідача підлягають стягненню 3 % річних у розмірі 338,38 грн.

Згідно розрахунку суду, сума втрат від інфляції є більшою, ніж заявляє позивач, а оскільки, суд позбавлений повноважень виходити за межі позовних вимог згідно ст. 237 ГПК України, з відповідача підлягають стягненню втрати від інфляції у визначеному позивачем розмірі - 685,96 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Також, судом зазначається, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Згідно з ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Універсал Банк" (04080, місто Київ, вулиця Оленівська, будинок 23, ідентифікаційний код 21133352) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Фаворит" (04210, місто Київ, проспект Героїв Сталінграду, будинок 12-Є, ідентифікаційний код 32528466) суму основного боргу у розмірі 18461 (вісімнадцять тисяч чотириста шістдесят одна) грн 44 коп., 3 % річних у розмірі 338 (триста тридцять вісім) грн 38 коп., втрати від інфляції у розмірі 685 (шістсот вісімдесят п`ять) грн 96 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3027 (три тисячі двадцять сім) грн 77 коп.

3. В частині позовних вимог про стягнення 3 % річних у розмірі 1,51 грн - відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко