УХВАЛА

м. Київ

19.01.2026Справа № 910/218/26

Суддя Господарського суду міста Києва Турчин С.О., розглянувши матеріали

позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРАЙЗЕН АКТИВ"

про стягнення 372000,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРАЙЗЕН АКТИВ" про стягнення 372000,00 грн штрафу за поставку неякісного товару.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №556/ВОЗ-2025 від 25.08.2025 в частині порушення вимог щодо якості товару, у зв`язку з чим позивачем нарахований штраф в заявленому до стягнення розмірі.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що матеріали позовної заяви підлягають передачі за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області з огляду на таке.

Згідно із п.1 ч.1 ст.31 Господарського процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч.1 ст.27 Господарського процесуального кодексу України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно із ч.2 ст.27 Господарського процесуального кодексу України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 19.01.2026 місцезнаходженням відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРАЙЗЕН АКТИВ" (ідентифікаційний код: 45529249) є: 49044, Дніпропетровська обл., м.Дніпро, вул.Січових стрільців, будинок 5.

Обґрунтовуючи подання позовної заяви до Господарського суду міста Києва, позивач посилається на п.6.2 договору №556/ВОЗ-2025 від 25.08.2025 та положення ч.5 ст.29 Господарського процесуального кодексу України, а саме, що позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Суд відхиляє вказані доводи позивача, з огляду на таке.

Приписами ст.29 ГПК України передбачено підсудність справ за вибором позивача.

Так, відповідно до ч.1 ст.29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Отже, правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

При цьому, за загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами у договорі, та у даному випадку сторони можуть передбачити будь-яке місце виконання, яке буде зручне для сторін. Місце виконання договору, у випадку його визначення сторонами у договорі, є однією з умов договору, що зумовлює обов`язок виконання договору саме у погодженому сторонами місці.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач вказує, що місцем виконанням зобов`язання за договором №556/ВОЗ-2025 від 25.08.2025 є: АДРЕСА_1 (згідно з п. 6.2 договору).

Однак, відповідно до п.6.2 договору №556/ВОЗ-2025 від 25.08.2025, електронну копію якого долучено до позовної заяви, передача (приймання-здача) товару здійснюється в пунктах відвантаження військових частин Національної гвардії України (товароодержувачі), розташованих у Київській області.

Відповідно до ч.1 ст.532 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

В силу приписів п.3 ч.1 ст.532 ЦК України, якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться, за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що сторони в договорі №556/ВОЗ-2025 від 25.08.2025 не визначили конкретне місце виконання даного договору тільки в місті Києві, а визначали місце поставки в пунктах відвантаження військових частин Національної гвардії України, розташованих у Київській області.

Отже, з огляду на зміст договору, а також порядок його виконання сторонами, суд дійшов висновку, що відсутні особливості, за якими даний договір може виконуватися/бути виконаний в певному місці (в місті Києві в даному випадку), сторонами в договорі чітко не встановлено місце виконання договору саме в місті Києві.

За таких обставин, суд вважає, що неможливо встановити єдиним місцем виконання договору саме місто Київ, що виключає можливість застосування до нього положень ч.5 ст.29 ГПК України та зумовлює застосування положень щодо загальної підсудності справ.

При цьому, місце поставки у даному випадку є місцем виконання зобов`язань постачальника за договором. Однак, предметом позову у даній справі не є зобов`язання відповідача виконати умови договору в натурі (поставити товар належної якості), а стягнення штрафу, що можливе фактично лише шляхом перерахування у безготівковій формі грошових коштів з одного банківського ранку на інший банківський рахунок.

Також зі змісту договору не вбачається інших особливостей, зокрема в частині місця притягнення відповідача до відповідальності (стягнення штрафних санкцій).

Таким чином, спірні правовідносини не мають особливостей щодо сплати штрафних санкцій у чітко визначеному місці, а умови укладеного між сторонами договору поставки визначають лише місце виконання такого договору в частині поставки товару, що не є предметом позову у даній справі.

Аналогічна позиція підтримана Північним апеляційним господарським судом у постановах від 29.03.2023 у справі № 910/14740/22, від 27.03.2023 у справі № 910/13058/22, від 15.02.2023 у справі №910/12540/22.

За таких обставин, оскільки сторони в договорі №556/ВОЗ-2025 від 25.08.2025 не визначили місце його виконання, а також те, що даний договір не є таким, що може виконуватись лише в певному місці, враховуючи, що місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРАЙЗЕН АКТИВ" є м.Дніпро (Дніпропетровська обл.), а позов заявлено про стягнення штрафу за неналежне виконання зобов`язання, суд дійшов висновку про наявність підстав для передачі матеріалів позовної заяви з додатками за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду Дніпропетровської області.

Згідно із частиною 3 статті 31 Господарського процесуального кодексу України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Керуючись ст.ст.27, 31, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРАЙЗЕН АКТИВ" про стягнення 372000,00 грн штрафу з доданими до неї матеріалами передати до Господарського суду Дніпропетровської області (49027, Дніпропетровська обл., м.Дніпро, вул.Володимира Винниченка, буд.1).

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку і строк, встановлені ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.О. Турчин