ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/561/25

Господарський суд Рівненської області у складі судді О. Андрійчук, за участю секретаря судового засідання С. Оліфер, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Бугринської сільської ради Рівненського району Рівненської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія"

про визнання недійсним додаткових угод та стягнення 64 658, 16 грн,

за участю представників:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: О. Патраков, дов. від 01.01.2026 № 7,

від прокуратури: І. Немкович, посв. від 01.03.2023 № 0716087,

УСТАНОВИВ:

У червні 2025 року керівник Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Бугринської сільської ради Рівненського району Рівненської області звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія", у якому просить визнати недійсними додаткову угоду № 2 від 14.09.2021, додаткову угоду № 3 від 13.09.2021, додаткову угоду № 4 від 15.09.2021, додаткову угоду № 5 від 13.10.2021, додаткову угоду № 6 від 14.10.2021, додаткову угоду № 7 від 18.11.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 19.01.2021 № 3051-ВЦ, укладеного між Бугринської сільської ради Рівненського району Рівненської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія", а також стягнути кошти у розмірі 64 658,16 грн.

Стислий виклад позиції прокурора, позивача, заперечень відповідача.

Згідно із позовною заявою, Рівненською окружною прокуратурою за результатами опрацювання системи публічних закупівель Prozorro установлено, що відповідачем-2 проведено закупівлю UA-2021-01-06-001012-b, за предметом "Електрична енергія" з очікуваною вартістю 384 100,00 грн. За результатами процедури закупівлі переможцем визначено відповідача, з яким у подальшому укладено договір № 3051-ВЦ на постачання електричної енергії від 10.01.2021. За період дії договору неодноразово збільшено ціну за електричну енергію: з 2,078 грн без ПДВ до 3,96 грн без ПДВ, тобто на 90,6%. Прокуратура, проаналізувавши підстави внесення змін до договору шляхом підписання додаткових угод № 3 від 13.09.2021, № 2 від 14.09.2021, № 4 від 15.09.2021, № 5 від 13.10.2021, № 6 від 14.10.2021, № 7 від 18.11.2021, якими збільшено ціну електроенергії на 90,6%, дійшла висновку про укладення вказаних додаткових угод з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі», тому вони підлягають визнанню недійсними. Окрім того, відповідачем на виконання умов договору поставлено позивачу 128633 кВт*год електричної енергії на загальну суму 377 673,75 грн, отже, внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання оспорюваних додаткових угод з порушенням законодавства мала місце переплата коштів у розмірі 64 658,16 грн, які підлягають стягненню в судому порядку.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилається на статті 131-1 Конституції України, статті 23,24 Закону України Про прокуратуру, статті 12, 41 Закону України Про публічні закупівлі, статті 203, 215, 216, 509, 526, 626, 655, 669, 670, 712, 1212ЦК України тощо.

08.07.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким залежно від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів у частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю, та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Всі складові ціни електичної енергії, крім ціни на послугу, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу, є такими, що не залежать від постачальника, та можуть бути змінені в рамках комерційної пропозиції з повідомленням споживача про зміни. Розмір ціни визначається за наведеною в додатку формулою і формується та залежить безпосередньо від ціни на ринках електричної енергії на розрахунковий період. Запропонувавши споживачу укласти оспорювані додаткові угоди до договору у зв`язку із коливанням ціни за одиницю товару на ринку електричної енергії як у бік зменшення (додаткова угода № 2 від 11.03.2021), так і збільшення (всі наступні додаткові угоди), відповідач виходив з економічного обґрунтування наявності підстав для підвищення ціни одиниці товару, зазначені підстави прийняті споживачем шляхом підписання додаткових угод до договору без зауважень. На підтвердження коливання ціни у 2021 році надані відповідні роздруківки з сайту ДП «Оператор ринку» та висновки Рівненської торговопромислової палати, які були підставою збільшення ціни за кожною додатковою угодою. Окрім того, складання обома сторонами відповідних актів прийому-передачі електричної енергії без зауважень нівелює твердження прокурора про наявність недопоставленого, проте оплаченого обсягу електричної енергії за оспорюваними додатковими угодами. Відтак з огляду на суттєве зростання ринкових цін на енергоресурси в період дії договору, відповідач уважає, що коригування ціни одиниці товару електричної енергії у бік збільшення, шляхом укладення сторонами додаткових угод до договору, було економічно обґрунтованим, не внесення зазначених змін до договору могло призвести до збитків як постачальника, так і споживача у зв`язку з неможливістю виконати умов договору, що призвело б до того, що споживач електричної енергії за договором, у випадку його розірвання, вимушений був би перейти на постачальника "останньої надії" за цінами, за якими здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії". Зважаючи на викладене, укладення сторонами оскаржуваних прокурором додаткових угод до договору щодо збільшення ціни за одиницю товару електричної енергії було спрямоване на захист інтересів держави, а не на витрачання бюджетних коштів, як помилково зазначає прокурор. Ураховуючи викладене, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити.

14.07.2025 від прокуратури надійшла відповідь на відзив, в якій, серед іншого, зазначено, що відповідачем не надало жодного належного доказу щодо розміру ринкової ціни електричної енергії на дату укладення договору та додаткової угоди № 2 від 11.03.2021 (про зменшення ціни договору) та на момент збільшення ціни за оспорюваними додатковими угодами, що нівелює його посилання на значне збільшення такої ціни. У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору тощо.

Процесуальні рішення, заяви і клопотання учасників, результати їх розгляду.

Ухвалою суду від 24.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 21.07.2025.

Ухвалою суду від 21.07.2025 зупинено провадження у справі №918/561/25 за позовом керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Бугринської сільської ради Рівненського району Рівненської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 64 658,16 грн до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення.

Ухвалою суду від 05.01.2026 поновлено провадження у справі, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 19.01.2026.

Заяв та клопотань від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши надані докази, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, суд установив таке.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

За результатами опрацювання системи публічних закупівель «Прозорро» Бугринською сільською радою Рівненського району 06.01.2021 розміщено оголошення про проведення переговорної процедури закупівлі «Постачання електричної енергії споживачу» очікуваною вартістю 384 100,00 грн (номер закупівлі UA-2021-01-06-001012-b).

За результатами проведення відкритих торгів, 19.01.2021 позивачем (споживач) з переможцем торгів - відповідачем (постачальник) укладено договір №3051-ВЦ про постачання електричної енергії споживачу, за пунктом 2.1. якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до пункту 5.2 договору спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника.

Зокрема, відповідно до пункту 1 додатку №2 до договору ціна за одиницю товару за 1 кВт*год електричної енергії становить 2,30 грн без ПДВ.

Згідно з пунктом 13.1 договору цей договір набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання (додаток 1 до договору) і договірних величин споживання електричної енергії (додаток 3 до договору) та укладається на строк до 31.12.2021 включно, а в частині виконання фінансових зобов`язань (в т.ч. повної оплати заборгованості, включаючи штрафні санкції), - договір діє до повного їх виконання.

Додатковою угодою №1 до договору пункт 2 додатку до комерційної пропозиції договору доповнено абзацом такого змісту: залежно від кошторисних призначень сума зобов`язань за цим договором станом на 2021 рік становить 294 256,10 грн.

Додатковою угодою № 2 від 11.03.2021 до договору ціна за (одиницю товару) кВт*год спожитої електроенергії становить 2,078781726 грн/кВт*год без ПДВ та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з березня 2021 року.

Пунктом 13.8 договору погоджено, що умови договору не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків Споживача; 2) збільшення ціни за одиницю товару на 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії. Зміна ціни за одиницю електричної енергії допускається за умови надання стороною, яка пропонує зміни, документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку в торговій зоні «ОЕС України». Таким документальним підтвердженням можуть бути офіційні дані про ціну, обсяги купівлі-продажу електричної енергії на ринку «на добу на перед» (далі - РДН) та внутрішньодобовому ринку (далі - ВДР), та інші показники, які склалися у відповідному розрахунковому періоді в торговій зоні «ОЕС України» та оприлюднені на офіційному вебсайті ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ» за адресою в мережі Інтернет https://www.oree.com.ua - згідно з ч. 6 ст. 67 Закону України «Про ринок електричної енергії». У якості документального підтвердження даних сторонами визнаються, зокрема, завірені належним чином копії (роздруківки з вебсайту) оприлюднених результатів роботи РДН/ВДР та про діяльність ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ» за відповідний період, які оприлюднюються ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ» згідно з законодавством або інші документи органу, установи чи організації, які мають повноваження здійснювати моніторинг цін на товари, визначати зміни ціни товару на ринку. 3) покращення якості предмета закупівлі, за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку; 6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку із зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни. Істотні умови договору можуть змінюватися у випадку зміни регульованих цін (тарифів) та нормативів, який враховується в структурі остаточної ціни електричної енергії, що постачають за договором. У цьому випадку зміну ціни здійснюють у такому порядку: - підставою для зміни ціни є набрання чинності постановою НКРЕКП про зміну відповідного регульованого тарифу, що застосовується у Договорі; - нову (змінену) ціну затосовують з дня введення в дію відповідного регульованого тарифу згідно з рішенням НКРЕКП, якщо інше не встановлено чинним законодавством України (у тому числі відповідними рішеннями НКРЕКП). 8) зміни умов у зв`язку із продовженням дії договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю, укладеному в попередньому році, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку.

Як установлено судом із фактичних обставин справи, у подальшому сторонами підписано ряд додаткових угод, якими збільшено ціну за одиницю товару.

Так, додатковою угодою № 3 від 13.09.2021 збільшено ціну за 1 кВт/год електричної енергії до 2,64732 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.09.2021.

Додатковою угодою № 2 від 14.09.2021 збільшено ціну за 1 кВт/год електричної енергії до 2,82501 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 14.09.2021.

Додатковою угодою № 4 від 15.09.2021 збільшено ціну за 1 кВт/год електричної енергії до 3,05002 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.10.2021.

Для обґрунтування необхідності підписання додаткових угод №3 від 13.09.2021, №2 від 14.09.2021, №4 від 15.09.2021 відповідачем надано роздруківку з вебсайту ДП «Оператор ринку» щодо цінових індексів та середньозважених цін купівлі-продажу за вересень 2021 року, з якої вбачається зростання ціни «на ринку на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку (РДН/ВДР) у вересні 2021 року.

Додатковою угодою № 5 від 13.10.2021 збільшено ціну за 1 кВт/год електричної енергії до 3,32535 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.10.2021.

Додатковою угодою № 6 від 14.10.2021 збільшено ціну за 1 кВт/год електричної енергії до 3,62819 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 14.10.2021.

Додатковою угодою №7 від 18.11.2021 збільшено ціну за 1 кВт/год електричної енергії до 3,96128 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 05.11.2021.

Для обґрунтування необхідності підписання додаткових угод №5 від 13.10.2021, №6 від 14.10.2021 та №7 від 18.11.2021 відповідачем надано роздруківку з вебсайту ДП «Оператор ринку» щодо цінових індексів та середньозважених цін купівлі-продажу за вересень 2021 року, експертний висновок Рівненської ТПП від 13.10.2021.

Окрім того, додатковою угодою №8 від 31.12.2021 до договору пунт 9 додатку № 2 викладено в такій редакції: «Договір набуває чинності з дати подання (підписання) Споживачем заяви-приєднання та Додатку до даної комерційної пропозиції до Договору «Договірні величини споживання електричної енергії», що поширює свою дію на правовідносини, що виникли між сторонами до його укладання з 01.01.2022, діє до повного використання коштів, передбачених затвердженими кошторисами на відповідний рік, та укладається на строк до 31.03.2022.».

У додатковій угоді № 9 від 28.01.2022 до договору сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору для проведення процедури закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної в договорі. Ціна цієї додаткової угоди становить 58 000,00 грн з ПДВ. При цьому загальна вартість договору становить 58 000,00 грн з ПДВ. Додаткова угода набуває чинності з моменту підписання її обома сторонами і діє до 31.03.2022.

Унаслідок підписання додаткової угоди № 3 від 13.09.2021 ціну за електричну енергію за 1 кВт/год збільшено на 15,1%, додаткової угоди № 2 від 14.09.2021 - на 22,83%, додаткової угоди № 4 від 15.09.2021- на 32,61%, додаткової угоди № 5 від 13.10.2021 - на 44,58%, додаткової угоди № 6 від 14.10.2021 - на 57,75%, додаткової угоди № 7 від 18.11.2021 - на 72,23% відносно ціни, визначеної за умовами договору.

Відтак за період дії договору на постачання електричної енергії з ініціативи постачальника 6 разів збільшено ціну на електричну енергію з 2,30 грн без ПДВ до 3,96 грн без ПДВ, тобто на 72,23%.

Окрім того, строк дії основного договору продовжено до 31.03.2022.

Також, як установлено судом, відповідачем на виконання договору поставлено позивачу 128 633 кВт*год електричної енергії на загальну суму 377 673,75 грн, а саме: згідно з актом №А- за січень 2021 року 9592 кВт*год на суму 22 061,64 грн з ПДВ; згідно з актом №А- за лютий 2021 року 16942 кВт*год на суму 38 966,60 грн з ПДВ; згідно з актом №А- за березень 2021 року 22604 кВт*год на суму 56 283,94 грн з ПДВ; згідно з актом №А- за березень 2021 року 9338 кВт*год на суму 23 294,4 грн з ПДВ; згідно з актом №А- за квітень 2021 року 10788 кВт*год на суму 26 862,85 грн з ПДВ; згідно з актом №А- за травень 2021 року 6205 кВт*год на суму 14 228,83 грн з ПДВ; згідно з актом №А- за червень 2021 року 5768 кВт*год на суму 12 362,14 грн з ПДВ; згідно з актом №А- за липень 2021 року 1368 кВт*год на суму 3 407,55 грн з ПДВ; згідно з актом №А- за серпень 2021 року 1715 кВт*год на суму 5 048,72 грн з ПДВ; згідно з актом №А- за вересень 2021 року 6783 кВт*год на суму 23 334,83 грн з ПДВ; згідно з актом №А-489022705 за жовтень 2021 року 12030 кВт*год на суму 31 964,92 грн з ПДВ; згідно з актом №А-489022705 за листопад 2021 року 12709 кВт*год на суму 59 734,08 грн з ПДВ; згідно з актом №А-489022705 за січень 2022 року 11276 кВт*год на суму 53 000 грн з ПДВ; згідно з актом №А-489022705 за лютий 2022 року 1515 кВт*год на суму 7 123,25 грн з ПДВ.

У свою чергу, позивач оплатив вартість спожитої електричної енергії, зокрема за спірний період на суму 175 157,08 грн, про що свідчать платіжні доручення № 111 від 19.10.2021 на суму 2 102,98 грн, № 159 від 19.10.2021 на суму 55,07 грн, № 215 від 19.10.2021 на суму 1 280,31 грн, № 231 від 19.10.2021 на суму 2 123,53 грн, № 393 від 19.10.2021 на суму 17 772,94 грн, № 122 від 15.11.2021 на суму 1 286,18 грн, № 178 від 15.11.2021 на суму 495,34 грн, № 233 від 15.11.2021 на суму 2 345,57 грн, № 263 від 15.11.2021 на суму 4 506,30 грн, № 457 від 15.11.2021 на суму 23 331,53 грн, № 133 від 14.12.2021 на суму 17 555,87 грн, № 177 від 14.12.2021 на суму 6 166,10 грн, № 201 від 14.12.2021 на суму 590,09 грн, № 286 від 14.12.2021 на суму 3 487,36 грн, № 286 від 14.12.2021 на суму 921,14 грн, № 566 від 14.12.2021 на суму 31 544,52 грн, № 1 від 03.02.2022 на суму 30 000,00 грн, № 13 від 03.02.2022 на суму 23 000,00 грн, № 4 від 14.03.2022 на суму 3 000,00 грн, № 36 від 14.03.2022 на суму 4 123,25 грн.

З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини, пов`язані із недійсністю додаткових угод, укладених до договору, вчиненого за результатами застосування процедури закупівлі, а також стягненням зайво сплачених грошових коштів за такими додатковими угодами, регулювання яких здійснюється Законом України «Про публічні закупівлі», ЦК України тощо.

Щодо представництва прокурором інтересів держави суді.

Здолбунівською окружною прокуратурою, відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», скеровано на адресу Бугринської сільської ради лист від 30.05.2024 №54/1-455вих-25, яким повідомлено про порушення при підписанні додаткових угод до договору постачання електричної енергії та наявність підстав для стягнення коштів.

За змістом відповіді позивача від 02.06.2025 № 221/02-25, останній повідомив про те, що заходи реагування за повідомленими фактами не виживалися, а також просить вжити заходів з повернення безпідставно сплачених грошових коштів.

Згідно з уставленою судовою практикою захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019у справі № 826/13768/16, від 05.03.2020 у справі № 9901/511/19, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21).

У категорії спорів щодо визнання недійсними договорів, укладених у межах публічних закупівель, пред`явлення прокурором позову в інтересах осіб, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, має ґрунтуватися на визначенні того, яка саме особа є суб`єктом, що має безпосередній інтерес у захисті державних фінансових ресурсів та в належному виконанні договірних зобов`язань відповідно до положень Закону № 922-VIII (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2025 у справі № 924/524/24).

Закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатись з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 923/449/18, від 25.02.2021 у справі № 912/9/20, від 25.06.2024 у справі № 918/760/23, від 01.10.2024 у справі № 918/778/23, від 20.02.2025 у справі № 910/16372/21).

У справі, яка розглядається, прокурор, обґрунтовуючи звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Бугринської сільської ради, зазначив, що укладення додаткових угод до договору всупереч вимогам чинного законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання вимог законодавства у цій сфері становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора. Крім того, використання бюджетних коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що, в свою чергу, завдає шкоду інтересам держави. Звернення прокурора до суду з вказаною позовною заявою має важливе значення для зміцнення правопорядку в сфері здійснення публічних закупівель і захисту економічної конкуренції та додержання всіма учасниками цих суспільних відносин принципу законності тощо.

Тобто прокурор обґрунтовує порушення інтересів держави укладенням Бугринською сільською радою оспорюваних додаткових угод усупереч вимогам чинного законодавства та інтересам держави, що призвело до безпідставної зміни істотних умов договору, зростання ціни за одиницю товару і зменшення обсягу постачання та, відповідно, надмірної сплати бюджетних коштів.

Тобто підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивача щодо захисту інтересів держави, який є розпорядником бюджетних коштів, за рахунок яких здійснювалася закупівля електричної енергії за договором, та зобов`язаний ефективно і раціонально використовувати бюджетні кошти, в тому числі реагувати на порушення вимог законодавства, що впливають на інтереси територіальної громади.

Ураховуючи наведене, прокурор у цій справі підтвердив наявність підстав для представництва інтересів держави в суді та цілком правильно визначив Бугринську сільську раду позивачем за пред`явленим ним до суду позовом, оскільки остання є розпорядником бюджетних коштів та стороною спірних правочинів, юридичною особою, яка може від свого імені придбати майнові права й нести обов`язки та здійснює процедуру закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок бюджетних коштів згідно із законодавством України. Для захисту інтересів держави нераціонально та неефективно витрачені бюджетні кошти слід повертати (стягувати) саме на користь держави в особі уповноваженого органу як головного розпорядника бюджетних коштів, тобто на користь державного бюджету (постановуа об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 15.03.2024 у справі № 904/192/22). Тобто у спорі за позовом прокурора про визнання недійсним договору про закупівлю та застосування наслідків недійсності правочину головний розпорядник бюджетних коштів, визначений прокурором як позивач, на користь якого прокурор просить стягнути кошти (застосувати реституцію), є належним позивачем у справі, який уособлює державу, за захистом інтересів якої прокурор звернувся із цим позовом до суду.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених учасниками справи.

У спірних правовідносинах договір про закупівлю та оспорювані додаткові угоди до нього були укладені у період дії положень норм частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII у двох редакціях: 1) Закону № 114-ІХ від 19.09.2019 (договір про закупівлю та додаткова угода до нього № 2) та 2) Закону № 1530-ІХ від 03.06.2021 (додаткові угоди до договору № 2 - 7).

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ, чинній на момент укладення договору про закупівлю та додаткової угоди до нього № 2) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

24.01.2024 Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 922/2321/22, в якій вирішувалось питання про те, чи дозволяють норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.

У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у разі зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, у порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинне перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Такий правовий висновок неодноразово також був викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 922/433/22, від 01.10.2024 у справі № 918/779/23, від 06.02.2025 у справі № 910/5182/24, від 18.02.2025 у справі № 925/889/23 тощо, де інтерпретовано та застосовано положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII як імперативну норму, яка визначає верхню межу дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.

Отже, згідно з положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) зміна ціни в договорі закупівлі допускається за таких умов: збільшення ціни за одиницю товару до 10 %; збільшення ціни має бути пропорційне збільшенню ціни цього товару на ринку в разі коливання його ціни на ринку; така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; така зміна може відбуватися не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю; обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

До того ж застосована законодавцем при формулюванні цієї норми конструкція "не частіше ніж один раз на 90 днів" фактично надає можливість вносити зміни до ціни товару неодноразово, але лише в межах дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 %.

Законом № 1530-ІХ внесено зміни до Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) та викладено пункт 2 частини п`ятої статті 41 цього Закону в такій редакції: "Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії".

Внесені Законом № 1530-IX зміни у полягали, зокрема, у корегуванні обмеження щодо мінімального 90-денного строку змін до ціни за одиницю товару після підписання договору про закупівлю. Водночас порогове значення у 10 % залишилося незмінним і застосовується й надалі.

Так, на відміну від норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIIIу редакції Закону № 114-ІХ, який урегульовував можливість збільшення ціни за одиницю товару не частіше ніж один раз на 90 днів лише з моменту підписання договору про закупівлю, положеннями цього пункту в редакції Закону № 1530-IX визначено, що строк зміни умов договору може відраховуватись як з моменту підписання договору, так і з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Тобто редакцією цієї норми законодавець передбачив лише можливість внесення зміни до ціни договору неодноразово: вперше - один раз у перші 90 днів з дня підписання договору; другий і подальші рази - один раз на 90 днів, які починаються з моменту останньої зміни ціни.

Додатково на підтвердження зазначеного свідчить зміст пояснювальної записки до проєкту Закону № 1530-IX (див. https://itd.rada.gov.ua/billinfo/Bills/pubFile/634356), згідно з якою метою його прийняття було завершити реформу органу оскарження у сфері публічних закупівель, що відповідно дозволяє стверджувати, що подібні зміни вочевидь не були спрямовані на те, щоб дозволити учасникам публічних закупівель (виконавцям) після підписання договору збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.

Іншими словами, зміни та доповнення до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, внесені Законом № 1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанта визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.

Проте пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII як у редакції, викладеній Законом №114-ІХ, так і в редакції, викладеній Законом № 1530-ХІ, однаково передбачено, що такі обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовуються у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Водночас положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIIIу редакції Закону № 1530-ХІ не містять змін щодо максимально можливого збільшення розміру ціни за одиницю товару, погодженої сторонами договору закупівлі, визначеної попередньою редакцією цієї норми на рівні не більше 10 %. У будь-якому випадку загальний розмір збільшення ціни не може перевищувати 10 % ціни, встановленої в договорі закупівлі.

Філологічне тлумачення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII свідчить, що зміна істотних умов договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі допускається лише у випадках, прямо передбачених цією нормою. Одним із цих випадків є збільшення ціни товару, але за умови, що таке збільшення не може перевищувати нормативно визначеного відсоткового значення суми, встановленої в договорі про закупівлю, яке у пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII унормовано на рівні не більше 10 %.

До того ж визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю.

Отже, норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону № 922-VIII.

Інший підхід до розуміння положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.

Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону № 922-VIII.

Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.

До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.

Отже, з урахуванням наведеного аналізу нормативного припису пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10 % при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності.

Ураховуючи наведене, зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Внесені зміни Законом № 1530-ІХ до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не стосуються встановленої первісною редакцією цього Закону заборони збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Виняток з обмежень, викладений в останньому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару.

Як установлено судом, оспорювані додаткові угоди до договору укладені з порушенням вимог Закону № 922-VIII, оскільки за їх умовами ціна за одинцю товару (кВт/годину) перевищила 10 % граничну межу, а ціна договору фактично збільшилась на 72,23 % порівняно з погодженою ціною під час закупівлі. З огляду на викладене прокурор просить оспорювані додаткові угоди визнати недійсними та повернути на користь позивача сплачені за цими угодами кошти.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що за результатами проведення оголошеної позивачем процедури закупівлі переможцем було визнано відповідача з остаточною пропозицією за результатами аукціону 384 100,00 грн з ПДВ за 167 000 кВт/год (2,30 грн без ПДВ за одиницю товару), з яким 19.01.2021 укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 3051-ВЦ.

Додатковими угодами № 2-7 до договору ціну електричної енергії за 1 кВт/год збільшено з 2,30 грн до 3,96128 грн без ПДВ, що призвело до значного підвищення ціни, а саме на 72,23 % від ціни, визначеної основним договором, з одночасним зменшенням обсягів її постачання з 167 000 кВт/год до 128 633 кВт/год, або на 38 367 кВт/год (-22,97 %).

Щодо доказів, наданих відповідачем в обґрунтування підстав для підвищення ціни, то суд зазначає.

Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 912/1580/18, від 02 грудня 2020 року у справі № 913/368/19, від 11 травня 2023 року у справі № 910/17520/21).

Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.

При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.

Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Законом № 922-VIII не передбачено форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2025 у справі № 916/747/24).

Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10.09.2014 № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові/товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України.

Отже, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку статті 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.09.2023 у справі № 926/3244/22).

Для обґрунтування підвищення ціни відповідачем на власний розсуд обирались періоди для порівняння середніх цін на електричну енергію, дослідження яких не відображало їх динаміку, а також не могло бути належним обґрунтуванням для висновків про коливання цін у бік збільшення. Крім того, у наданих відповідачем документах не міститься доказів на підтвердження пропорційного зростання ціни на товар на ринку з урахуванням періоду дії попередньої додаткової угоди.

Надані документи не містять відомостей щодо динаміки ціни на електричну енергію, пропорційності їх зростання, у них відсутній аналіз вартості ціни електричної енергії на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електричної енергії на ринку, у зв`язку із чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII.

З урахуванням наведеного наявні підстави для визнання оспорюваних додаткових угод № 3 від 13.09.2021, № 2 від 14.09.2021, № 4 від 15.09.2021, № 5 від 13.10.2021, № 6 від 14.10.2021, № 7 від 18.11.2021 до договору недійсними, оскільки ними передбачено підвищення цін на електричну енергію на 72,23 %, тобто з перевищенням максимального ліміту у 10 %, а також за відсутності належного документального обґрунтування, що не відповідає вимогам пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України ).

Приписами частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Оскільки оспорювані додаткові угоди є недійсними та не породжують правових наслідків, правовідносини між сторонами щодо ціни електричної енергії, поставленої за договором, мали регулюватись умовами договору, згідно з яким ціна за одиницю електричної енергії становить 2,30 грн без ПДВ (2,76 грн з ПДВ), отже, вартість поставленої відповідачем за спірний період електричної енергії в розмірі 44 313 кВт*год. становить 122 303,88 грн. Проте відповідач за вказаний обсяг спожитої електричної енергії сплатив відповідачу 175 157,08 грн, відтак грошові кошти в сумі 52 853,20 грн (175 157,08 грн - 122 303,88 грн) є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому останній зобов`язаний їх повернути позивачу, що відповідає приписам статтей 216, 1212 ЦК України.

Стосовно обрання прокурором за основу для перерахунку суми безпідставно сплачених грошових коштів додаткової угоди від 11.03.2021 № 2, то суд з таким застосуванням не погоджується з огляду на те, що: по-перше, за вимогами пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII та уставленою судовою практикою збільшення ціни на 10% не може перевищувати нормативно визначеного відсоткового значення суми, встановленої в договорі про закупівлю, а не в додатковій угоді (незалежно від того чи зменшувалася в ній договірна ціна, чи, навпаки, збільшувалася). Саме з вказаним перевищенням законодавцем пов`язується неправомірність дій сторін при укладенні додаткових угод; по-друге, прокурором вимоги про визнання умови договору про закупівлю в частині ціни недійсною з огляд на її неправомірне завищення не заявлялося, а відтак посилання прокурора в цій частині суд визнає необґрунтованими.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами статтями 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про порушення прав та охоронюваних законом інтересів держави, а відтак - про наявність підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (частина перша статті 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 16 956,80 грн (з урахуванням вимог частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому судом ураховано, що за приписами частини дев`ятої статті 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Зважаючи, що при укладенні оспорюваних додаткових угод спір виник внаслідок неправомірних дій обох сторін, у тому числі позивача, який, як суб`єкт владних повноважень, повинен був діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, зокрема Законом України «Про публічні закупівлі», відтак судові витрати в частині визнання недійсними додаткових угод покладаються судом на обидві сторони порівну.

Ураховуючи викладене, судовий збір в розмірі 7 267,20 грн покладається на позивача, 9 247,27 грн на відповідача, а решта на прокуратуру.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79,86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Бугринської сільської ради Рівненського району Рівненської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" про визнання недійсними додаткових угод до договору про постачання електричної енергії та стягнення коштів у розмірі 64 658,16 грн задовольнити частково.

Визнати недійсними додаткову угоду № 2 від 14.09.2021, додаткову угоду № 3 від 13.09.2021, додаткову угоду № 4 від 15.09.2021, додаткову угоду № 5 від 13.10.2021, додаткову угоду № 6 від 14.10.2021, додаткову угоду № 7 від 18.11.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 19.01.2021 № 3051-ВЦ, укладеного між Бугринської сільської ради Рівненського району Рівненської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (вул. Князя Володимира, 71-Б, м. Рівне, 33013, ідентифікаційний код 42101003) на користь Бугринської сільської ради Рівненського району Рівненської області (вул. Перемоги, 1, с. Бугрин, Рівненський район, Рівненська область, ідентифікаційний код 40130624) 52 853,20 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відомити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (вул. Князя Володимира, 71-Б, м. Рівне, 33013, ідентифікаційний код 42101003) на користь Рівненської обласної прокуратури (вул. 16 Липня, буд. 52, м. Рівне, 33028, ідентифікаційний код 02910077) 9 247,27 грн судового збору.

Стягнути з Бугринської сільської ради Рівненського району Рівненської області (вул. Перемоги, 1, с. Бугрин, Рівненський район, Рівненська область, ідентифікаційний код 40130624) на користь Рівненської обласної прокуратури (вул. 16 Липня, буд. 52, м. Рівне, 33028, ідентифікаційний код 02910077) 7 267,20 грн судового збору.

Позивач: Бугринська сільська рада Рівненського району Рівненської області (вул. Перемоги, 1, с. Бугрин, Рівненський район, Рівненська область, ідентифікаційний код 40130624).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (вул. Князя Володимира, 71-Б, м. Рівне, 33013, ідентифікаційний код 42101003).

Стягувач (за судовим збором): Рівненська обласна прокуратура (вул. 16 Липня, буд. 52, м. Рівне, 33028, ідентифікаційний код 02910077).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини першої, другої статті ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 256 ГПК України).

Інформацію у справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 19.01.2026.

Суддя О. Андрійчук