ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/3893/25

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Босової Ю.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до обслуговуючого кооперативу обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу «Алушта-південь» про визнання правовідносин припиненими та покладення обов`язку вчинити певну дію,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 ) звернувся до господарського суду з позовною заявою до обслуговуючого кооперативу обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу «Алушта-південь» (далі по тексту ОК ЖБК «Алушта-південь»), відповідно до якої позивач просить суд:

1) визнати припиненими правовідносини участі ОСОБА_1 як члена ОК ЖБК «Алушта-південь»;

2) покласти на державного реєстратора обов`язок здійснити відповідну реєстраційну дію про виключення ОСОБА_1 зі складу учасників ОК ЖБК «Алушта-південь».

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 зазначає, що після тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим ОК ЖБК «Алушта-південь» фактично не здійснює діяльність в межах юрисдикції України, оскільки перебуває поза межами правового поля України. Статус учасника кооператива, зареєстрованого на тимчасово окупованій території, як зазначає позивач, створює для нього суттєві ризики в контексті фінансового моніторингу та репутаційних перевірок, може ускладнити доступ до банківських послуг, участі в господарській діяльності та отримання кредитних ресурсів. Відсутність у позивача можливості ініціювати питання прийняття кооперативом рішення про виключення позивача зі складу учасників та проведення відповідної реєстраційної дії і стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даними позовними вимогами.

Ухвалою суду від 29.09.2025 дана справа була призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Місцезнаходженням ОК ЖБК «Алушта-південь» згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є Автономна Республіка Крим.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII від 15.04.2014 Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014 якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

На виконання вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» ОК ЖБК «Алушта-південь» було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи шляхом публікації на офіційному вебсайті суду відповідних оголошень.

З огляду на викладене господарський суд доходить висновку про належне повідомлення ОК ЖБК «Алушта-південь» про розгляд судом даного спору. Оскільки відповідачем не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 178 ГПК України.

Ухвалою від 24.11.2025 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 15.12.2025 о 12:00 год.

У судовому засіданні 15.12.2025, яке було проведено за участю представника позивача, судом було запропоновано представнику надати пояснення щодо можливості виконання державним реєстратором судового рішення про визнання припиненими правовідносин участі з огляду на визначений чинним законодавством перелік судових рішень, які можуть бути підставою для проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу. За результатом проведення 15.12.2025 судового засідання судом було оголошено перерву до 14.01.2026 об 11:15.

У судове засідання 14.01.2026 представник позивача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, письмові пояснення з поставленого питання до суду від позивача також не надходили.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив наступне.

15.03.2006 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про проведення державної реєстрації ОК ЖБК «Алушта-південь», що підтверджується наявними в матеріалах справи витягами.

ОСОБА_1 згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є учасником (засновником) ОК ЖБК «Алушта-південь».

З 18.04.2024 місцем реєстрації ОСОБА_1 є м. Київ, що підтверджується витягом з Реєстру Київської територіальної громади №2025/013855659 від 22.09.2025.

17.09.2025 ОСОБА_1 було підписано заяву, адресовану ОК ЖБК «Алушта-південь», про вихід з кооперативу, відповідно до якої позивач просив прийняти його заяву про вихід з кооперативу, передати заяву про вихід з кооперативу на розгляд найближчих загальних зборів членів кооперативу та виключити позивача зі складу членів ОК ЖБК «Алушта-Південь».

Справжність заяви ОСОБА_1 на заяві про вихід з кооперативу від 17.09.2025 була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З., про що було зроблено запис в реєстрі за №2152.

17.09.2025 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З. було отримано від ОСОБА_1 наступні документи для проведення державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу»: заяву про вихід зі складу засновників (учасників) та заяву про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу.

18.09.2025 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З. за результатом розгляду заяви позивача було складено повідомлення про відмову у державній реєстрації змін до відомостей. Повідомлення про відмову було прийнято на підставі п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у зв`язку з поданням заяви особою, яка не має на це повноважень, та неподанням документів у повному обсязі.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Отже, зазначені норми закону визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Тобто правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів.

Предметом заявленого ОСОБА_1 позову є вимога до ОК ЖБК «Алушта-південь» про визнання правовідносин участі припиненими та покладення на державного реєстратора обов`язку вчинити реєстраційну дію про виключення позивача зі складу учасників кооперативу.

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначає Закон України «Про кооперацію» від 10.07.2003 № 1087-IV (зі змінами).

Кооперація - система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. (ст. 1, абц. 2 ст. 6 Закону України «Про кооперацію»).

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про кооперацію» кооперація базується, зокрема, на такому принципі як добровільність вступу та безперешкодному виходу з кооперативної організації.

Статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Статут кооперативу повинен містити такі відомості: найменування кооперативу, його тип та місцезнаходження; мета створення кооперативу і вичерпний перелік видів його діяльності; склад його засновників; умови і порядок вступу до кооперативу та виходу чи виключення з нього; права і обов`язки членів та асоційованих членів кооперативу; порядок внесення змін до статуту кооперативу; порядок встановлення розмірів і сплати внесків та паїв членами кооперативу та відповідальність за порушення зобов`язань щодо їх сплати; форми участі членів кооперативу в його діяльності; порядок формування, склад і компетенція органів управління та органів контролю кооперативу, а також порядок прийняття ними рішень, у тому числі з питань, рішення з яких приймається одноголосно чи кваліфікованою більшістю голосів членів кооперативу, які беруть участь у загальних зборах; порядок формування, використання та розпорядження майном кооперативу; порядок розподілу його доходу та покриття збитків; порядок обліку і звітності у кооперативі; порядок реорганізації і ліквідації кооперативу та вирішення пов`язаних з цим майнових питань; порядок скликання загальних зборів; умови і порядок повернення паю. Статут може містити інші пов`язані з особливостями діяльності кооперативу положення, що не суперечать законодавству (ст. 8 Закону України «Про кооперацію»).

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про кооперацію» членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності. Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про кооперацію» членство в кооперативі припиняється у разі: добровільного виходу з нього; припинення трудової участі в діяльності виробничого кооперативу; несплати внесків у порядку, визначеному статутом кооперативу; смерті члена кооперативу - фізичної особи; ліквідації члена кооперативу - юридичної особи; припинення діяльності кооперативу. Виключення з членів кооперативу може бути оскаржене до суду.

Господарським судом під час вирішення даного спору було встановлено, що ОСОБА_1 згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є членом ОК ЖБК «Алушта-південь».

Приписами Закону України «Про кооперацію» встановлено, що кооперація базується, зокрема, на такому принципі як добровільність вступу та безперешкодному виходу з кооперативної організації. При цьому умови і порядок вступу до кооперативу та виходу чи виключення з нього мають бути врегульовані статутом кооперативу. Статут ОК ЖБК «Алушта-південь» в матеріалах справи відсутній у зв`язку з чим господарський суд, вирішуючи даний спір, керується виключно положеннями чинного законодавства.

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом з метою отримання судового рішення для подальшого внесення змін до відомостей про ОК ЖБК «Алушта-південь» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Таким чином суду слід перевірити обставину можливості захисту прав позивача у обраний ОСОБА_1 спосіб.

Суб`єктивні цивільні права та інтереси особи захищаються в порядку, передбаченому законом, за допомогою застосування, зокрема, способів захисту.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника, і такі способи мають бути доступними й ефективними.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.12.2025 у справі № 924/3/25, від 11.02.2025 у справі № 922/985/24, від 12.11.2024 у справі № 911/3292/23, від 03.09.2024 у справі № 907/358/20, від 27.08.2024 у справі № 924/128/21, від 11.06.2024 у справі № 914/3293/20, від 07.05.2024 у справі № 910/11383/23.

Право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога щодо захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Зазначені правові позиції неодноразово висловлювалися Верховним Судом та узагальнено викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Додатково в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Ефективність позовної вимоги має оцінюватися з огляду на обставини справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересів позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, відповідати встановленим обставинам.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача в цих правовідносинах, позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 та постановах Верховного Суду від 09.12.2025 у справі № 924/3/25, від 11.02.2025 у справі № 922/985/24, від 06.02.2024 у справі № 916/1431/23, від 07.05.2024 у справі № 910/11383/23.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб - підприємців та відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, регулює Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV (зі змінами).

Державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, відокремленого підрозділу юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).

Порядок проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій встановлений ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», п. 2 ч. 1 якого передбачено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо: визнання повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу; визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи; заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій; накладення/зняття арешту корпоративних прав; зобов`язання вчинення реєстраційних дій; скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі; виділу юридичної особи; провадження у справах про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, прийнятих відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; припинення юридичної особи, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи; відміни державної реєстрації припинення юридичної особи; припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи; відміни державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця; відміни в порядку апеляційного/касаційного оскарження судового рішення, на підставі якого вчинено реєстраційну дію.

Господарський суд констатує, що перелік судових рішень, на підставі яких проводиться державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу є чітко визначеним у п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань». При цьому вказаним переліком не передбачено можливості вносити зміни до відомостей про юридичну особу на підставі судового рішення про визнання припиненими правовідносин участі особи як члена кооперативу.

З урахуванням викладеного господарський суд доходить висновку, що судове рішення про задоволення позовної вимоги про визнання правовідносин участі ОСОБА_1 як члена ОК ЖБК «Алушта-південь» припиненими, не може бути підставою для проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту не може поновити порушене право позивача, оскільки позовна вимога не відповідає ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах. Викладене дозволяє суду дійти висновку про необхідність відмови ОСОБА_1 у задоволенні заявлених в цій частину позову вимог до ОК ЖБК «Алушта-південь».

При наданні оцінки заявленій Богуславським Є.В. позовній вимозі до ОК ЖБК «Алушта-південь» про покладення на державного реєстратора обов`язок здійснити відповідну реєстраційну дію про виключення Богуславського Є.В. зі складу учасників ОК ЖБК «Алушта-південь» суд виходить з наступного.

Поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у господарському (судовому) процесі»: сторонами в господарському (судовому) процесі є такі її учасники: позивач і відповідач, особи, які вказані у статті 4 ГПК України, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Вказаний висновок Велика Палата Верховного Суду виклала у постановах від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17.

Визначення відповідачів як одного із видів суб`єктів господарського процесу є правом позивача. Проте саме суд на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ГПК України, враховуючи завдання господарського судочинства має визначити характер спірних правовідносин та суб`єктів, які є учасниками цих правовідносин (сторони спору), і за результатами цього вирішити відповідний спір.

Захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси позивача саме від відповідача. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/17792/17.

Отже, належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Звідси належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи не визнаного матеріального правовідношення.

ОК ЖБК «Алушта-південь» не виступає суб`єктом порушеного права позивача на проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу. Таким чином, Богуславський Є.В. за рахунок неналежного відповідача прагне отримати судове рішення, яке впливатиме на права та обов`язки осіб (державних реєстраторів), які навіть не є сторонами даного судового процесі та відомості про порушення якими прав позивача в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням викладеного господарський суд доходить висновку про пред`явлення позивачем вимоги про покладення на державного реєстратора обов`язку здійснити відповідну реєстраційну дію про виключення Богуславського Є.В. зі складу учасників ОК ЖБК «Алушта-південь» до неналежної особи, що є підставою для відмови у задоволенні заявлених позивачем вимог і у цій частині позову.

Водночас господарський суд, враховуючи наявне в матеріалах справи повідомлення державного реєстратора про відмову у проведенні державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, вважає за необхідне додатково зазначити наступне.

Питання правомірності прийнятого державним реєстратором повідомлення не є предметом спору у межах даної справи. Проте господарський суд звертає увагу позивача, що 02.11.2016 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» від 06.10.2016 № 1666-VIII, яким було внесено зміни, в тому числі, до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань». З набранням чинності Законом № 1666-VIII державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу може проводитися на підставі, зокрема, заяви фізичної особи про вихід із складу засновників (учасників), справжність підпису на якій нотаріально засвідчена (п. 10 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії», №37801/97, п. 36, від 01.07.2003) Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», № 49684/99, п. 30, від 27.09.2001).

Окрім того, господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі «Проніна проти України», №63566/00, п. 23, від 18.07.2006, яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо необхідності та правомірності відмови у задоволенні заявлених ОСОБА_1 до обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу «Алушта-південь» позовних вимог про визнання припиненими правовідносин участі та покладення на державного реєстратора обов`язку здійснити відповідну реєстраційну дію про виключення позивача зі складу учасників кооперативу.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на позивача у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 27 січня 2026 р. у зв`язку з перебуванням судді 26 січня 2026 р. у відпустці.

Суддя С.П. Желєзна