ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2026 Справа № 914/3432/25

За позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Крамп»,м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Терон Шоу»,м.Львів

про стягнення 215358,12грн основної заборгованості, 18957,32грн пені, 954,95грн інфляційних втрат та 1834,58грн 3% річних за договором купівлі-продажу №1421/1507-2019 від 15.07.2019

Суддя Ділай У.І.

Без участі представників сторін

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2025 справу №914/3422/25 розподілено судді У.І.Ділай.

Ухвалою від 11.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без участі представників сторін.

19.11.2025 від позивача до суду надійшов лист, до якого долучено для огляду оригінали документів, копії яких містяться в матеріалах справи.

Станом на 12.01.2026 від відповідача до суду відзив не надходив.

Конверт з ухвалою від 11.11.2025, надісланий відповідачу на адресу, яка зазначена в позові та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернутий поштовим відділенням із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 cуд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та / або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 910/8197/19, від 09.12.2021 у справі № 911/3113/20, від 19.12.2022 у справі №910/1730/22).

Відповідач протягом розгляду справи не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідно до ст.248 Господарського процесуального кодексу України - суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Строк вирішення спору завершився 10.01.2026. Відтак, в суду відсутні підстави для подальшого відкладення розгляду справи поза межами строку, встановленого для вирішення спору у спрощеному позовному провадженні.

У зв`язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

15 липня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Крамп» (надалі позивач, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «НЕЮ ЛАЙН ГРУП», (нова назва - Товариство з обмеженою відповідальністю «Терон Шоу») (надалі відповідач, покупець) укладено договір купівлі-продажу №1421/1507-2019, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язався передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його повну вартість.

Згідно п. 1.2 договору, найменування товару, його характеристики, асортимент, кількість та комплектність, ціна за одиницю та загальна вартість обумовлюється сторонами додатково у погодженому продавцем замовленні покупця та/або у рахунку-фактурі та/або специфікації на окрему партію товару (додатках до даного договору), та підтверджується відповідними товаросупровідними документами (видатковими накладними), які є невід`ємною частиною даного договору.

Договором визначено наступні умови оплати: Оплата за перші три замовлення (партії) Товару здійснюється на умовах передоплати Покупцем повної вартості відповідної партії Товару до моменту передачі Товару (п. 4.4 Договору). В разі належного виконання Покупцем своїх обов`язків щодо прийняття та оплати перших трьох замовлень (партій) Товару, оплата наступних замовлень (партій) Товару здійснюється Покупцем на умовах післяплати: оплата таких партій Товару має бути здійснена протягом 20 (двадцяти) календарних днів з дати відвантаження Товару (п. 4.4.1 Договору).

За твердженням позивача в порушення умов договору, відповідач не здійснив в повному обсязі оплату за отриманий товар на загальну суму 215358,12грн, зокрема, на підставі наступних видаткових накладних: №5740 від 9 травня 2025 р.; № 5815 від 12 травня 2025 р.; №5955 від 14 травня 2025 р.; №6014 від 15 травня 2025 р.; №6150 від 19 травня 2025 р.; № 6639 від 28 травня 2025 р.; № 6669 від 29 травня 2025 р.; №6670 від 29 травня 2025 р.; №6722 від 30 травня 2025 р.; № 6782 від 30 травня 2025 р.; №6790 від 2 червня 2025 р.; № 6938 4 червня 2025 р.; № 6939 від 4 червня 2025 р.;№ 6940 від 4 червня 2025 р.; №6942 від 4 червня 2025 р.; №7011 від 5 червня 2025 р.; № 7012 від 5 червня 2025 р.; №7066 від 9 червня 2025 р.; № 7210 від 10 червня 2025 р.; № 7354 12 червня 2025 р.; № 7751 від 20 червня 2025 р.; №8212 від 30 червня 2025 р.; № 8335 від 2 липня 2025 р.; № 8449 від 7 липня 2025 р.; № 8450 7 липня 2025 р.; № 8672 від 10 липня 2025 р.; № 8760 від 10 липня 2025 р.; № 8916 від 14 липня 2025 р.; № 8992 від 15 липня 2025 р.; № 9111 від 18 липня 2025 р.; №9234 від 21 липня 2025 р.; № 9335 від 23 липня 2025 р.; № 9422 від 24 липня 2025 р.; № 9424 від 24 липня 2025 р. (оригінали судом оглянуто).

Позивач звернув увагу, що до моменту замовлення вказаних партій товару покупець належно виконав свої обов`язки щодо прийняття та оплати перших трьох замовлень (партій) товару. Відтак, вказані партії товару на підставі п. 4.4.1 договору були поставлені покупцю на умовах післяплати з відстрочкою оплати протягом 20 календарних днів з дати відвантаження товару.

У порядку досудового врегулювання спору 18.09.2025 позивач надіслав відповідачу претензію з вимогою здійснити погашення заборгованості за отриманий та неоплачений товар. Однак, вказане поштове відправлення було повернуте поштовим відділенням у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання.

Як зазначено в позові ТОВ «Національний електропостачальник» порушувало умови договору, несвоєчасно здійснювало оплату за поставлений товар. Заборгованість за отриманий товар становить 215358,12грн.

Спір виник внаслідок того, що відповідач не оплатив позивачу повної вартості придбаного товару. Відтак, ТОВ «Терон Шоу» подало позов до Господарського суду Львівської області про стягнення з відповідача 215358,12грн основного боргу.

Крім того, в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) позивач нарахував 954,95 грн інфляційних втрат та 1834,58 грн 3 % річних, а також, керуючись п. 9.5 договору, 18957,32 грн пені.

Відповідач відзиву на позов не подав.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 Цивільного кодексу України).

Як підтверджено матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір купівлі-продажу №1421/1507-2019 від 15.07.2019, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків.

У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним спірного договору чи визнання неукладеним в певній частині. Також відсутні докази про розірвання спірного договору.

За договором купівлі-продажу, відповідно до вимог ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (ст. 663 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.2.2 позивач зобов`язався передати товар, а відповідач згідно з п. 3.2.2 договору оплатити повну вартість товару.

Як встановлено судом на виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар за видатковими накладними, копії яких долучено до позову (оригінали судом оглянуто).

Згідно із матеріалами справи, жодних зауважень зі сторони відповідача у видаткових накладних не зазначено.

Підписання відповідачем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до п.4.4.1 договору, оплата за перші три замовлення (партії) товару здійснюється на умовах передоплати покупцем повної вартості відповідної партії товару до моменту передачі товару (п. 4.4 договору). В разі належного виконання покупцем своїх обов`язків щодо прийняття та оплати перших трьох замовлень (партій) товару, оплата наступних замовлень (партій) товару здійснюється покупцем на умовах післяплати: оплата таких партій товару має бути здійснена протягом 20 календарних днів з дати відвантаження товару.

Відповідач частково оплатив вартість отриманого товару. Згідно з позовними вимогами заборгованість відповідача становить 215358,12грн.

За обставинами цієї справи, відповідач про дійсність отриманого товару не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

Відповідно до положень ст. 538 ЦК України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано.

Беручи до уваги, що строк виконання обов`язку сплати за поставлений товар є таким, що настав, а відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 ГПК України наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, то за таких підстав позовні вимоги про стягнення 215358,12грн основного боргу є підставними та підлягають задоволенню.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок позовних вимог, підстави та правильність нарахування суми 3% річних, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 1834,58 грн 3 % річних.

Стосовно нарахування суми інфляційних втрат, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, судом встановлено, що позивачем допущені помилки у нарахуванні суми інфляційних втрат, які не зменшують суму, що підлягає до стягнення, оскільки за розрахунками суду загальна сума таких проведених нарахувань є більшою, ніж просить стягнути позивач. Враховуючи, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача 954,95 грн інфляційних втрат слід задоволити.

Щодо вимоги про стягнення 18957,32 грн пені суд зазначає таке.

Пунктом 9.5 договору передбачено, що у випадку несвоєчасного виконання покупцем грошових зобов`язань за цим договором покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасної сплати за кожен день прострочення.

Згідно з частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши поданий розрахунок, підстави та правильність нарахування суми, відповідно до положень п. 9.5 договору та ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», судом встановлено, що позивачем допущені помилки у нарахуванні суми пені, які не зменшують суму, що підлягає до стягнення, оскільки за розрахунками суду загальна сума таких проведених нарахувань є більшою, ніж просить стягнути позивач. Враховуючи, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача 18957,32 грн пені слід задоволити..

Судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 73, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Терон Шоу» (79021, Львівська область, місто Львів, вулиця Кульпарківська, 96, ідентифікаційний код 40260142) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Крамп» (03022, Київська область, місто Київ, вулиця Васильківська, 30-Д, ідентифікаційний код 38718510) 215358,12грн основного боргу, 1834,58грн 3% річних, 954,95грн інфляційних втрат, 18957,32грн пені та 3556,57грн судового збору.

3.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 19.01.2026.

Суддя Уляна ДІЛАЙ