СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Харків Справа № 922/1037/21 (922/2242/25)

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Тарасова І.В.,

за участю секретаря судового засідання Довгань А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх.2313 Х/2) та апеляційну скаргу ОСОБА_2 (вх.2315 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2025 у справі №922/1037/21 (922/2242/25), ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Міньковським С.В. в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (повне рішення складено 13.10.2025)

за позовом фізичної особи ОСОБА_3 , м. Харків,

до відповідачів: 1) ОСОБА_2 , м. Харків; 2) ОСОБА_1 , м. Харків,

про покладення субсидіарної відповідальності на засновників та керівників боржника в межах справи про банкрутство ТОВ "Алкіс",

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просила стягнути солідарно із засновників та керівників Товариства з обмеженою відповідальністю "Алкіс": ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ліквідаційної маси Товариства з обмеженою відповідальністю "Алкіс" в порядку покладання субсидіарної відповідальності грошові кошти в сумі 420928,10грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.10.2025 у справі №922/1037/21 (922/2242/25) позов задоволено. Покладено солідарно на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю "Алкіс". Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ "Алкіс" грошові кошти в розмірі 420 928,10 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 03.11.2025 через підсистему "Електронний суд" ОСОБА_1 звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2025 у справі № 922/1037/21 (922/2242/25) в частині задоволених позовних вимог про покладення на ОСОБА_1 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю "Алкіс", прийнявши в цій частині позову нове судове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог вказує про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника, оскільки під час його керівництва ТОВ "Алкіс" не подавались недостовірні відомості про його фінансовий та майновий стан у фінансовій звітності або в інших документах, не вчинялось дій щодо зменшення розміру, приховування та заниження оцінки майна, яке знаходиться у розпорядженні підприємства, або штучного збільшення розміру кредиторської та дебіторської заборгованості.

Спростовуючи доводи позовної заяви кредитора вказує, зокрема, про таке:

- рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 07.08.2018 у справі №641/1122/18 стосується спірних правовідносин, які виникли до його керівництва ТОВ "Алкіс" (з 01.01.2011 по 30.11.2017), а їх вирішення базувалося на свідченнях безпосередніх учасників цього спору щодо виплати у той період заробітної плати ОСОБА_3 ;

- на момент придбання ОСОБА_2 корпоративних прав на ТОВ "Алкіс" були відсутні будь-які заборгованості товариства перед кредиторами, державою чи за судовими рішеннями (в тому числі третейських судів), які набрали законної сили;

- здійснене у період з 21.04.2018 по 23.06.2018 відчуження активів (основних засобів) ТОВ "Алкіс", за рахунок яких здійснювався один з основних видів діяльності підприємства згідно КВЕД 77.12 - надання в оренду вантажних автомобілів, було здійснено у вз`язку з підготовкою до продажу корпоративних прав ОСОБА_2 , який мав намір змінити основний вид діяльності підприємства на інший, а тому не потребував такої кількості техніки, яка тільки збільшувала вартість (ціну) придбання товариства;

- ліквідатором у складеному Аналізі щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства товариства з обмеженою відповідальністю "Алкіс" не вказується у якій саме статистичній звітності та за яку дату її подання, за яким підписом була відсутня обов`язкова інформація. Відсутність певної інформації у статистичній (а не фінансовій чи податковій) звітності, не може свідчити про певну направленість умислу на доведення до банкрутства з метою уникнення відповідальності перед кредиторами, адже заборгованості товариства перед іншими особами за час керівництва ОСОБА_1 не існувало.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Тарасова І.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх.2313 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2025 у справі №922/1037/21 (922/2242/25) залишено без руху. Встановлено ОСОБА_1 десятиденний строк з дня вручення ухвали скаржнику для виправлення недоліків апеляційної скарги, а саме, надання доказів сплати судового збору, направлення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів фізичній особі ОСОБА_3 у паперовій формі листом з описом вкладення. Наслідки неусунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, визначені статтями 260, 261 ГПК України.

11.11.2025 заявником апеляційної скарги подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги (вх. №13098), до якої додані докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2025 у справі №922/1037/21 (922/2242/25) у сумі 2422,40 грн та докази направлення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів фізичній особі ОСОБА_3 у паперовій формі листом з описом вкладення.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2025 у справі №922/1037/21 (922/2242/25); призначено справу до розгляду на "10" грудня 2025 р. о 14:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 105; витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/1037/21 (922/2242/25); встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 03.11.2025 через підсистему "Електронний суд" ОСОБА_2 також звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2025 у справі № 922/1037/21 (922/2242/25) в частині покладення на ОСОБА_2 субсидіарної відповідальність за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю "Алкіс" та постановити нове рішення, в якому в позовних вимогах в частині покладення на ОСОБА_2 субсидіарної відповідальність за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю "Алкіс" відмовити.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог вказує про незаконність оскаржуваного судового рішення, в якому відсутнє обґрунтування дій, які було необхідно вчинити ОСОБА_2 , щоб попередити банкрутство ТОВ "Алкіс", в той час, коли на момент придбання ним корпоративний прав ТОВ "Алкіс" згідно бухгалтерської документації та звітності на підприємстві не було майна та грошових коштів, не було співробітників та боргів по заробітної платі, а рахунки підприємства було заблоковано заявою про порушення кримінальної справи.

Згідно з витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03.11.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Тарасова І.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_2 (вх.2315 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2025 у справі №922/1037/21 (922/2242/25) залишено без руху. Встановлено ОСОБА_2 десятиденний строк з дня вручення ухвали скаржнику для виправлення недоліків апеляційної скарги, а саме: надання доказів доплати судового збору у сумі 2322,40 грн, направлення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів фізичній особі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 - у паперовій формі листом з описом вкладення, ліквідатору ТОВ "Алкіс" Черкасову Станіславу Андрійовичу - в Електронний кабінет в підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС або у паперовій формі листом з описом вкладення. Наслідки неусунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, визначені статтями 260, 261 ГПК України.

18.11.2025 матеріали справи № №922/1037/21 (922/2242/25) надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

20.11.2025 заявником апеляційної скарги ОСОБА_2 подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги (вх. №13444), до якої додані докази доплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2025 у справі №922/1037/21 (922/2242/25) у встановленому ухвалою суду розмірі та докази направлення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів фізичній особі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ТОВ "Алкіс" ОСОБА_4 у паперовій формі листом з описом вкладення.

23.11.2025 через підсистему "Електронний суд" ОСОБА_3 подано відзив на апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому вказує про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції має бути залишено в силі.

В обґрунтування своєї позиції у справі вказує про таке:

- виходячи з суті кредиторських вимог перед ОСОБА_3 (заробітної плати), ОСОБА_1 , як добросовісний керівник, не міг не знати по факт перебування ОСОБА_3 на посаді менеджера у ТОВ "Алкіс" та про необхідність щомісячної виплати їй заробітної плати у відповідності до вимог Конституції України та законодавства про працю. Дата набрання законної сили судовими рішеннями про стягнення боргів з ТОВ "Алкіс" не має значення для покладення субсидіарної відповідальності на недобросовісних засновників та керівників боржника, оскільки має значення факт виникнення цих вимог та дії чи бездіяльність відповідальних осіб боржника, спрямовані або на належне і добросовісне реальне задоволення цих вимог або на зловмисне свідоме унеможливлення такого задоволення шляхом приховування чи відчуження майна. Усвідомлення та невідворотність як скасування судом незаконного рішення загальних зборів про виключення ОСОБА_5 так і стягнення боргу із заробітної плати на користь ОСОБА_3 , на думку кредитора, стало підставою для подальшої діяльності ОСОБА_1 на негайне відчуження всього майна ТОВ "Алкіс" та подальший продаж 100% статутного капіталу ТОВ "Алкіс" третій особі - ОСОБА_2 з метою навмисного унеможливлення відновлення порушених прав ОСОБА_5 , як учасника ТОВ "Алкіс" та отримання ОСОБА_3 заробітної плати як працівника ТОВ "Алкіс".

- на момент продажу ТОВ "Алкіс" ОСОБА_6 мав пересвідчитися в усіх контролюючих державних органах, у тому числі й Державній службі зайнятості щодо дійсного стану речей товариства на момент придбання раніше зареєстрованого товариства; вже після державної реєстрації факту того, що ОСОБА_2 став одноосібним учасником та керівником ТОВ "Алкіс", особисто ОСОБА_2 було вручено копії постанов про відкриття виконавчих проваджень з виконання рішень суду про стягнення боргу з ТОВ "Алкіс" на користь усіх конкурсних кредиторів. Відсутність вчинення ОСОБА_2 дій, спрямованих на сплату боргу, на відновлення трудових прав ОСОБА_3 , яка продовжувала бути працівником ТОВ "Алкіс", на думку кредитора, свідчить про скоординованість та синхронність його дій із ОСОБА_1 , спрямованою на свідоме порушення прав ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та унеможливлення задоволення їхніх кредиторських вимог.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2025 у зв`язку з перебуванням судді Мартюхіної Н.О. у відпустці справу №922/1037/21 (922/2242/25) передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Тарасова І.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2025 у справі №922/1037/21 (922/2242/25); об`єднано розгляд апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2025 у справі №922/1037/21 (922/2242/25) в одному апеляційному провадженні; призначено справу до розгляду на "10" грудня 2025 р. о 14:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 105; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 15 днів з дня вручення даної ухвали.

29.11.2025 через підсистему "Електронний суд" арбітражним керуючим Черкасовим Станіславом Андрійовичем подано відзив на апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому просить апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2025 у справі № 922/1037/21 (922/2242/25) залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2025 у справі № 922/1037/21 (922/2242/25) залишити без змін.

В обґрунтування своєї позиції у справі вказує про таке:

- наявними у справі матеріалами підтверджено, що засновник та керівник ТОВ "Алкіс" ОСОБА_1 знав про існування судового спору за позовом ОСОБА_3 до ТОВ "Алкіс" про стягнення заборгованості по заробітній платі та з метою невиплати заробітної плати під час розгляду цієї судової справи уклав договори купівлі-продажу належних ТОВ "Алкіс" транспортних засобів, чим фактично позбавив підприємство активів та можливості здійснення статутної діяльності;

- засновник та керівник ТОВ "Алкіс" ОСОБА_1 , укладаючи договори купівлі-продажу транспортних засобів ТОВ "Алкіс" у період з 21.04.2018 по 23.06.2018 (в період розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ТОВ "Алкіс" про стягнення заборгованості по заробітній платі) діяв очевидно недобросовісно, маючи на меті не виплачувати ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі, та з метою недопущення звернення стягнення на належне ТОВ "Алкіс" майно;

- перебуваючи на посаді директора ТОВ "Алкіс" з 05.07.2018 та маючи відповідні управлінські повноваження, ОСОБА_7 не вживав жодних заходів по погашенню заборгованості по заробітній платі; не вживав заходів для запобігання банкрутству боржника; приховував наявність кредиторських зобов`язань у звітності боржника. Відтак, на думку ліквідатора, наявні підстави для притягнення до субсидіарної відповідальності колишнього керівника та засновника ТОВ "Алкіс" ОСОБА_2 за поданою у справі заявою.

30.11.2025 через підсистему "Електронний суд" ОСОБА_3 подано доповнення до відзиву на апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у справі № 922/1037/21 (922/2242/25), які було досліджено судовою колегією та долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії рішення суду та виконання наказу (вх №13782 від 27.11.2025).

03.12.2025 через підсистему "Електронний суд" ОСОБА_1 подано відповідь на відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2025 у справі № 922/2242/25 (в межах справи про банкрутство №922/1037/21), 12.01.2026 через підсистему "Електронний суд" ОСОБА_1 подано додаткові пояснення у справі, які було досліджено судовою колегією та долучено до матеріалів справи.

13.01.2026 через підсистему "Електронний суд" ОСОБА_3 подано заперечення проти додаткових пояснень ОСОБА_1 , яким також було надано оцінку судовою колегією.

13.01.2026 ОСОБА_2 подано клопотання про зупинення провадження у справі, яке обґрунтоване тим, що він є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовий частині з 23.10.2024 по час звернення з клопотанням (довідка по формі 5 додана до матеріалів апеляційної скарги), тобто існують обставини відповідно до п.3 ч.1 ст.227 ГПК України, що унеможливлюють продовження розгляду господарської справи та наявність яких є підставою для зупинення провадження у справі.

В судовому засідання представник ОСОБА_1 (апелянта) підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги, надав пояснення у справі. Ліквідатор ОСОБА_4 заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , просив суд рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2025 у справі № 922/1037/21 (922/2242/25) залишити без змін, надав свої пояснення у справі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Розглянувши вказане вище клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення (постанова Верховного Суду від 13.04.2023 у справі №914/2150/18).

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду такої справи.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 строком на 30 діб.

Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався Указами Президента України та продовжений до цього часу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку Указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Воєнні дії - це організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння) (ст. 1 Закону України "Про оборону України").

Структура Збройних Сил України визначена ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України", відповідно до якої Збройні Сили України організаційно складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про Збройні Сили України" особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України.

У постановах Верховного Суду від 27.02.2023 у справі №380/7845/21, від 31.05.2023 у справі №160/1543/21 (на які посилається скаржник) висловлено позицію про те, що для вирішення питання про зупинення провадження недостатньо самого факту введення воєнного стану і формального перебування сторони у складі Збройних Сил України, оскільки не кожен структурний елемент в складі Збройних Сил України переведений на воєнний стан, тобто виконує бойові завдання у зоні бойових дій, а у постановах Верховного Суду від 29.03.2023 у справі №756/3462/20, від 14.02.2024 у справі №466/8799/22 висловлено правову позицію про те, що згідно з п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом, оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В той же час, станом на дату розгляду апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2025 у справі №922/1037/21 (922/2242/25), доказів того, що відповідна військова частина, в якій він перебуває на військовій службі, переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій або залучена до проведення антитерористичної операції заявником не надано. В свою чергу, надана скаржником в обґрунтування заявленого клопотання довідка складена ще 26.05.2025, з огляду на що не вбачається за можливе встановити актуальність зазначених у ній відомостей.

Крім того, відповідно до ч. 17 ст.39 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справі про банкрутство юридичної особи не підлягає зупиненню.

Відповідно, необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_2 від 13.01.2026 про зупинення провадження у справі №922/1037/21 (922/2242/25).

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

Досліджуючи матеріали справи, судом встановлено, що ТОВ "Алкіс" зареєстроване 23.11.2006 Чугуївською районною державною адміністрацією, номер запису: 0000322.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.04.2021 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариство з обмеженою відповідальністю "Алкіс", ; визнано розмір вимог ініціюючих кредиторів в загальній сумі 221765,90 грн, з якої: перед ОСОБА_8 - 1762,00 грн; перед ОСОБА_9 - 54800,00 грн; перед ОСОБА_3 - 165203,90 грн.

Відповідно до інформації з ЄДРПОУ на момент відкриття провадження про банкрутство ТОВ "Алкіс" засновником та керівником боржника є ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Постановою Господарського суду Харківської області від 23.09.2021 визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Алкіс", , зареєстровано за місцезнаходженням: вул. Добролюбова, 52 д, м. Чугуїв, Харківська область, 63503 - банкрутом та відкрити ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Алкіс" - арбітражного керуючого Баранова Тараса Олеговича (свідоцтво №1729 від 18.11.15, адреса для листування: 61166, м. Харків, пр-т Науки, 40, офіс 405), що виконує з дня свого призначення функції з управління та розпорядження майном банкрута та виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; встановлено оплату послуг ліквідатора в розмірі трьох мінімальних розмірів заробітної плати за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі; здійснено офіційне оприлюднення на офіційному веб-порталі судової влади України про визнання боржника ТОВ "Алкіс", , банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури із зазначенням найменування та інші реквізити боржника, визнаного банкрутом, найменування господарського суду в провадженні якого знаходиться справа про банкрутство, дату прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, відомостей про ліквідатора.

За наслідками розгляду даної справи визнана судом заборгованість ТОВ "Алкіс" перед кредиторами складає 420 928,10 та підтверджується наступними судовими рішеннями:

- перед адвокатом Новаковим А.І. сума заборгованості складає 1762,00 грн, яка стягнута на підставі постанови Верховного Суду від 29.10.2018 у справі № 922/4083/17 та є витратим зі сплати судового збору;

- перед ОСОБА_9 заборгованість складає в загальній сумі 4 800,00 грн та 50 000,00 грн, яка стягнута на підставі рішень Господарського суду Харківської області від 19.03.2018 та від 02.04.2018 у справі № 922/4083/17 відповідно та є витратами зі сплати судового збору та витратами на професійну правничу допомогу;

- перед ОСОБА_3 на загальну суму 164 203,90 грн, з якої: 41607,50 грн (заборгованість по заробітній платі за період з 01.10.2011 по 17.07.2017 - 36 607,50 грн, моральна шкода - 2000,00 грн та витрати на правничу допомогу - 3000,00 грн), що підтверджується постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.02.2019 у справі № 641/1122/18; 36 945,90 грн (заборгованість по заробітній платі за період з 25.10.2017 по 01.09.2018), що підтверджується рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.02.2020 у справі № 641/6829/18; 85 650,50 грн (заборгованість по заробітній платі за період з 01.10.2011 року по 17.07.2017 року у розмірі 62412,50 грн та заборгованість по заробітній платі за період з 01.09.2018 по 01.03.2019 у розмірі 23238,00 грн), що підтверджується рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 16.04.2020 у справі №641/1695/19; 200 162,20 грн (заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 153517,00 грн, без вирахування з цієї суми податків та обов`язкових платежів при її виплаті за період з 01.03.2019 по 23.09.2021, середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі у сумі 46 645,20 грн, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів при їх виплаті), що підтверджується рішенням Господарського суду Харківської області від 05.06.2025 у справі №922/1037/21 (922/1196/25).

Під час проведення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство ТОВ "Алкіс" відповідно до приписів Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатором було складено Аналіз щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства Товариства з обмеженою відповідальністю "Алкіс".

В ході проведення аналізу ліквідатором на підставі довідки РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях, наданої на запит ліквідатора було встановлено, що на підставі договорів купівлі - продажу транспортних засобів, укладених в ТСЦ № 6845 (м. Хмельницький), ТСЦ № 0546 (м. Вінниця) та ТОВ "ТБ "Слобожанщина" (м.Харків) було проведено перереєстрацію (відчуження) транспортних засобів, які належали ТОВ "Алкіс", а саме:

У ТСЦ № 6845 (м. Хмельницький):

- автомобіль ЗІЛ 130, 1989 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , 24.04.2018 року перереєстровано на ТОВ "ЗАХІДГАЗ-СЕРВІС" () на підставі договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ № 6845 № 6845/2018/913302 від 24.04.2018 року;

- автомобіль MAN, 2000 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , 20.06.2018 року перереєстровано на ТОВ "ЗАХІДГАЗ-СЕРВІС" () на підставі договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ № 6845 № 6845/2018/992924 від 20.06.2018 року;

- автомобіль MAN, 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 , 21.04.2018 року перереєстровано на ТОВ "ЗАХІДГАЗ-СЕРВІС" () на підставі договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ № 6845 № 6845/2018/909657 від 21.04.2018 року;

- автомобіль MAN, 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 , 21.04.2018 року перереєстровано на ТОВ "ЗАХІДГАЗ-СЕРВІС" () на підставі договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ № 6845 № 6845/2018/910796 від 21.04.2018 року;

- автомобіль ГАЗ 33021, 1997 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 , 27.04.2018 року перереєстровано на ТОВ "ЗАХІДГАЗ-СЕРВІС" () на підставі договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ № 6845 № 6845/2018/919563 від 27.04.2018 року;

- автомобіль ИЖ 2715, 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_7 , 25.04.2018 року перереєстровано на ТОВ "ЗАХІДГАЗ-СЕРВІС" () на підставі договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ № 6845 № 6845/2018/915441 від 25.04.2018 року.

У ТСЦ № 0546 (м. Вінниця):

- автомобіль ГАЗ 33021, 1999 року випуску, номерний знак НОМЕР_8 , 23.05.2018 року перереєстровано на ТОВ "ВІНГАЗ-СЕРВІС" () на підставі договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ №0546 №0546/2018/953766 від 23.05.2018 року.

У ТОВ "ТБ "Слобожанщина" (м. Харків):

- автомобіль ГАЗ 2705, 1997 року випуску, номерний знак НОМЕР_9 , 23.06.18 року перереєстровано на ТОВ "КОМ-ПАСС" () на підставі договору купівлі-продажу № 5676/18/011592 від 16.06.2018 року укладеному на ТОВ "ТБ Слобожанщина";

- автомобіль ЗІЛ 130, 1984 року випуску, номерний знак НОМЕР_10 , 23.06.2018 року перереєстровано на ТОВ "КОМ-ПАСС" () на підставі договору купівлі-продажу № 5676/18/011584 від 16.06.2018 року укладеному на ТОВ "ТБ Слобожанщина";

- автомобіль ЗИЛ 431410, 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_11 , 23.06.2018 року перереєстровано на ТОВ "КОМ-ПАСС" () на підставі договору купівлі-продажу № 5676/18/011585 від 16.06.2018 року укладеному на ТОВ "ТБ Слобожанщина";

- автомобіль ЗИЛ 431410, 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_12 , 23.06.2018 року перереєстровано на ТОВ "КОМ-ПАСС" () на підставі договору купівлі-продажу № 5676/18/011591 від 16.06.2018 року укладеному на ТОВ "ТБ Слобожанщина";

- автомобіль ЗИЛ 130, 1974 року випуску, номерний знак НОМЕР_13 , 23.06.2018 року перереєстровано на ТОВ "КОМ-ПАСС" () на підставі договору купівлі-продажу № 5676/18/011596 від 16.06.2018 року укладеному на ТОВ "ТБ Слобожанщина";

- автомобіль ИЖ 271790, 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_14 , 23.06.2018 року перереєстровано на ТОВ "КОМ-ПАСС" () на підставі договору купівлі-продажу № 5676/18/011594 від 16.06.2018 року укладеному на ТОВ "ТБ Слобожанщина".

Згідно повідомлень ТСЦ № 6845 (м. Хмельницький), ТСЦ № 0546 (м. Вінниця) документи, які слугували підставою для проведення відповідної реєстраційної операції надати не представляється можливим, у зв`язку із їх знищенням (закінчення термінів зберігання (3 роки) згідно до п. 203 наказу МВС України № 5 ДСК від 10.01.2014 року).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що відчуження ТОВ "Алкіс" транспортних засобів у період з 21.04.2018 по 23.06.2018 відбувалося за наявності заборгованості по заробітній платі перед кредитором ОСОБА_3 , за рахунок відповідного активу здійснювався основний вид діяльності підприємства згідно КВЕД 77.12 - надання в оренду вантажних автомобілів.

Наведені вище факти, на думку кредитора ОСОБА_3 , свідчать про умисне відчуження активів ТОВ "Алкіс", що призвело до неможливості погашення наявної у цей період заборгованості по заробітній платі, яка досі не погашена, навмисного погіршення фінансово-господарського стану підприємства, що стало підставою для звернення кредитора з даним позовом до суду.

07.10.2025 ухвалено оскаржуване судове рішення.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, відзивів на них, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частин першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

У статті 14 ГПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14.01.2025 у справі №916/5763/23, від 23.04.2024 у справі № 910/12744/22, від 26.11.2024 у справі №910/15342/23.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Аналогічна позиція Верховного Суду викладена у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 червня 2019 року у справі № 910/6642/18, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/1159/19).

Предметом поданого у справі позову визначено солідарне стягнення із засновників та керівників ТОВ "Алкіс" ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ліквідаційної маси ТОВ "Алкіс" грошових коштів в розмірі в сумі 420 928,10 грн в порядку покладення субсидіарної відповідальності, встановленої ч. 2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства.

Отже, вирішуючи питання про покладання субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника, суд враховує зміст та умови застосування субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство.

Загальні умови для притягнення до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство визначені Цивільним кодексом України та Кодексом України з процедур банкрутства.

Згідно з ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури; боржник - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав.

Частиною 1 ст. 619 Цивільного кодексу України передбачено, що договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 61 КУзПБ під час здійснення своїх повноважень ліквідатор (а після змін, внесених Законом від 20.03.2023 №2971-IX, право має також кредитор) має право заявити вимоги до третіх осіб, які за законодавством несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 61 КУзПБ передбачено, що в разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.

Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 9-1 КУзПБ доведенням до банкрутства визнається стійка неплатоспроможність боржника, викликана умисними діями (бездіяльністю) керівника (органів управління), власника майна (органу, уповноваженого управляти майном), а також інших осіб, якщо це завдало матеріальної шкоди інтересам держави, суспільства або інтересам кредиторів і господарським судом боржника визнано банкрутом.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 КУзПБ субсидіарна відповідальність є додатковим, винятковим способом захисту прав кредиторів, який застосовується за умови доведення сукупності визначених законом обставин, зокрема: наявності вини відповідних осіб у доведенні боржника до банкрутства, існування безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між їхніми діями (бездіяльністю) та неплатоспроможністю боржника, а також недостатності ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до висновків Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 19.06.2024 у справі №906/1155/20(906/1113/21):

- у справі про банкрутство субсидіарна відповідальність має деліктну природу та узгоджується із ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тобто недостатність майна юридичної особи, яка перебуває в судовій процедурі ліквідації, за умови доведення боржника до банкрутства, поповнюється за рахунок задоволення права вимоги про відшкодування шкоди до осіб, дії / бездіяльність яких кваліфікуються судом як доведення до банкрутства. Потерпілою особою в такому випадку є банкрут, щодо якого відкрито ліквідаційну процедуру;

- елементами складу правопорушення як умови для застосування субсидіарної відповідальності є об`єкт та суб`єкт правопорушення, а також об`єктивна та суб`єктивна сторони правопорушення;

- щодо об`єкта правопорушення, то ним є ті майнові права боржника та кредиторів, вимоги яких визнані у справі про банкрутство, що порушені у зв`язку з доведенням боржника до банкрутства, та відновлення яких відбувається відшкодуванням шкоди у межах покладення субсидіарної відповідальності за правилами ч. 2 ст. 61 КУзПБ;

- суб`єкт (суб`єкти) правопорушення визначені законом, зокрема ними є засновники (учасники, акціонери) або інші особи, у тому числі керівник боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, за умови існування вини цих осіб у банкрутстві боржника;

- об`єктивну сторону правопорушення становлять дії/бездіяльність відповідних суб`єктів, прийняття ними рішень, надання вказівок на вчинення дій або на утримання від них, що призвели до відсутності у боржника майнових активів для задоволення вимог кредиторів або до відсутності інформації про такі активи, що виключає можливість дослідження активу та його оцінки, тобто які окремо або у своїй сукупності спричинили неплатоспроможність боржника та, відповідно, вказують (свідчать) про доведення конкретними особами боржника до банкрутства;

- щодо суб`єктивної сторони правопорушення, то її становить ставлення особи до вчинюваних нею дій чи бездіяльності (вини суб`єкта правопорушення);

- однією з обов`язкових передумов субсидіарної відповідальності є її розмір, що визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою;

- сума вимог кредиторів, яка підлягає погашенню за правилами ст. 64 КУзПБ, однак залишилась непогашеною в процедурі банкрутства за правилами цієї статті через недостатність майна банкрута, і є розміром субсидіарної відповідальності;

- право ліквідатора подати заяву про покладення субсидіарної відповідальності виникає не раніше ніж після завершення реалізації об`єктів, включених до ліквідаційної маси банкрута, та розрахунків з кредиторами на підставі проведення такої реалізації у ліквідаційній процедурі.

Поняття третіх осіб як суб`єктів субсидіарної відповідальності відповідає змісту інституту субсидіарної відповідальності осіб, винних у доведенні до банкрутства боржника, метою якого є створення для кредиторів в межах справи про банкрутство додаткових гарантій захисту їх прав та законних інтересів та недопущення використання юридичної особи як інструменту безпідставного збагачення за чужий рахунок, відтак забезпечення стабільності функціонування ринку та фінансової дисципліни.

Юридичним механізмом досягнення наведеної мети є притягнення винних осіб у доведенні боржника до банкрутства, які використовували таку особу як прикриття ("вуаль") для досягнення своїх цілей (отримання доходів, матеріальної вигоди, зокрема через зловживання правом тощо), до додаткової (субсидіарної) відповідальності і стягнення на користь кредиторів непогашених у ліквідаційній процедурі кредиторських вимог.

Зміст правопорушення не обмежується вичерпним переліком дій/бездіяльності суб`єктів правопорушення, а їх характер саме як протиправний оцінюється за відповідними правовими та економічними показниками.

Об`єктивна сторона субсидіарної відповідальності може характеризуватися наступними обставинами або діями:

1) вчинення суб`єктами відповідальності за відсутності у боржника будь-яких активів, дій/бездіяльності, спрямованих на набуття/збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення (вказівка на вчинення/вчинення правочину без наміру його реального виконання боржником через відсутність матеріальних, фінансових, інформаційних, технічних, кадрових ресурсів; невиконання податкових зобов`язань, бездіяльність щодо стягнення дебіторської заборгованості тощо;

2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівка на вчинення майнових дій з виведення активів боржника за наявності у нього заборгованості та за відсутності будь-яких інших ресурсів (перспектив їх отримання) для погашення заборгованості боржника (що вказує на мету - ухилення від погашення боржником заборгованості та її збільшення);

3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівка на вчинення дій/бездіяльності з набуття/збільшення кредиторської заборгованості боржника в один і той самий період часу (податковий період тощо) або з незначним проміжком часу з прийняттям рішення, вказівкою на вчинення або вчиненням майнових дій з виведення активів боржника за відсутності будь-яких інших ресурсів (перспектив їх отримання) для погашення заборгованості боржником.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 923/862/15, від 05.02.2019 у справі № 923/1432/15 та від 16.06.2020 у справі №910/21232/16 і не втратила своєї актуальності з введенням в дію КУзПБ.

Неправомірні дії чи бездіяльність, завдання ними шкоди боржнику та виявлення її розміру можуть не збігатися у часі. Наприклад, окремі неправомірні дії чи бездіяльність або сукупність таких дій чи бездіяльності можуть мати наслідком втрату ліквідності юридичною особою в майбутньому (див. також mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц, пункт 66, від 25.05.2021 у справі №910/11027/18, пункт 7.56).

Тобто зміст відповідного делікту становлять умисні і цілеспрямовані дії/бездіяльність, результатом яких є банкрутство юридичної особи та шкода, завдана приватним і суспільним інтересам. За змістом ч. 2 ст. 61 КУзПБ вказані умисні дії/бездіяльність та їх результат узагальнено іменуються доведенням до банкрутства, що і дає назву цьому делікту. При цьому винні особи хоча і не є стороною боргових зобов`язань, але їх поведінка перебуває в причинно-наслідковому зв`язку зі шкодою у вигляді непогашених вимог кредиторів.

Дослідження обставин поведінки (дій чи бездіяльності), яка повинна перебувати у причинно-наслідковому зв`язку щодо порушення, передбаченого частиною другою статті 61 КУзПБ, а також встановлення вини суб`єктів субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство здійснюються судом, що вирішує спір про субсидіарну відповідальність у справі про банкрутство.

Формальне виконання звернення до суду із заявою про покладення субсидіарної відповідальності - створення легітимного вигляду дотримання/виконання вимог закону (вчинення дій "про людське око") за своєю суттю не свідчить про наявність підстав для притягнення визначених ним в заяві осіб до субсидіарної відповідальності, адже ініціювання притягнення осіб до субсидіарної відповідальності насамперед передбачає доведення причинно-наслідкового зв`язку між діями чи бездіяльністю таких осіб та неплатоспроможністю боржника, доведенням його до банкрутства.

Вочевидь, такі дії ліквідатора мають підлягати критичній оцінці як під час розгляду заяви про притягнення до субсидіарної відповідальності в порядку частини другої статті 61 КУзПБ, так і щодо дотримання ним принципу безсумнівної повноти дій при затвердженні звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу боржника.

Відсутність (ненадання) належних доказів на підтвердження елементів/складових об`єктивної сторони порушення, тобто дій/бездіяльності конкретної особи (суб`єкта) відповідальності, що вказують на доведення до банкрутства або банкрутство, спростовує існування об`єктивної сторони порушення з доведення до банкрутства (банкрутства), і, відповідно, не надає можливості визначити суб`єктів відповідальності, встановити вину в діях/бездіяльності цих осіб та покласти субсидіарну відповідальність на таких суб`єктів. постанова Верховного Суду від 25.10.2022 у справі № 911/3513/16.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 був засновником та директором ТОВ "Алкіс" з 05.12.2017 до 05.07.2018, ОСОБА_2 - є засновником та був директором ТОВ "Алкіс" з 05.07.2018 до порушення провадження у справі про банкрутство, яке відбулося 20.04.2021.

Напрямки діяльності юридичної особи - ТОВ "Алкіс" під керівництвом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 значно різняться. Зокрема, з 27.05.2016 по 05.07.2018 основним видом діяльності ТОВ "Алкіс" згідно коду КВЕД 77.12 було - надання в оренду вантажних автомобілів. З 05.07.2018 основним видом діяльності ТОВ "Алкіс" згідно коду КВЕД 46.90 було - неспеціалізована оптова торгівля. Відповідно, відчуженням корпоративних прав у ТОВ "Алкіс" та зміною напрямку здійснення господарської діяльності товариства боржник пояснює обставину відчуження значної частини майна банкрута (тобто звичайними управлінськими рішенням щодо напрямку здійснення господарської діяльності товариства).

Водночас, однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України). Тож дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Будь-яка господарська операція, дія (бездіяльність) суб`єкта господарювання повинна мати розумне пояснення мети та мотивів її здійснення, які мають відповідати інтересам цієї юридичної особи.

Колегія суддів погоджується із доводами кредитора, що обставини, за яких актив боржника протягом 2018 року значно зменшився за умови наявності непогашеної заборгованості зі сплати заробітної плати (факт якої визнано відповідними судовими рішеннями), дійсно можуть свідчити про наявність ознак в діях осіб, уповноважених від імені боржника приймати управлінські рішення, щодо доведення до банкрутства.

Поряд цим такий позов має бути аргументованим, містити виклад обставин з наданням підтверджуючих доказів, які свідчать про наявність стверджуваного правопорушення зі сторони особи (осіб) винних за твердженням ліквідатора у доведенні боржника до банкрутства. Доведення до банкрутства для покладення субсидіарної відповідальності має відбуватись на підставі документів та фактичних даних, здобутих у процедурах банкрутства.

Водночас саме на заявника відповідно до приписів частини другої статті 61 КУзПБ, статей 74, 76, 77 ГПК України покладається обов`язок доведення причинно-наслідкового зв`язку між винними діями чи бездіяльністю суб`єкта відповідальності та настанням негативних наслідків для боржника у вигляді неплатоспроможності, відсутності у нього активів для задоволення вимог визнаних судом кредиторів.

Враховуючи, що ліквідаційна маса (її вартість) є одним із визначальних показників для обчислення розміру субсидіарної відповідальності, суд з огляду на регламентований КУзПБ порядок та етапи формування ліквідаційної маси, зміни, яких вона зазнає під час ліквідаційної процедури, зазначає, що передумови для покладення субсидіарної відповідальності встановлюються насамперед на підставі фінансово-економічних показників боржника, порядок аналізу, дослідження та оцінки яких прямо визначений КУзПБ.

Цей порядок передбачає, що:

- арбітражний керуючий зобов`язаний проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника, та становища на ринках боржника і подавати результати такого аналізу до господарського суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію (п. 3 частина друга ст. 12 КУзПБ);

- господарський суд в ухвалі про відкриття провадження у справі може зобов`язати боржника провести аудит; якщо боржник не має для цього коштів, господарський суд може призначити проведення аудиту за рахунок кредитора (кредиторів) за його (їхньою) згодою (частина десята ст. 39 цього Кодексу);

- розпорядник майна зобов`язаний проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника, становища на ринках боржника; виявляти (за наявності) ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства (частина третя ст. 44 КУзПБ);

- ліквідатор з дня свого призначення проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута, аналізує фінансовий стан банкрута, формує ліквідаційну масу (а відповідно до змін, внесених Законом України № 3249-IX від 13.07.2023, також складає висновок про наявність або відсутність ознак доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій під час провадження у справі про банкрутство за результатом його проведення).

Для з`ясування ознак доведення до банкрутства ліквідатор також має проаналізувати сукупність правочинів та інших юридичних дій, здійснених під впливом (вказівкою) керівника, засновників (учасників) боржника, інших осіб, а також їх бездіяльність, що сприяли виникненню кризової ситуації, її розвитку і переходу в стадію банкрутства боржника (постанови Верховного Суду від 02.09.2021 у справі № 910/3438/13, від 07.10.2021 у справі № 914/3812/15, від 14.12.2021 у справі № 914/71/19, від 08.02.2022 у справі №916/100/20).

У постанові від 06.12.2022 у справі №908/802/20 Верховний Суд зазначив, що банкрутство (неплатоспроможність) не є одномоментним процесом, а суд лише констатує цей стан, до якого призводять дії (бездіяльність) у широкому часовому проміжку.

Для застосування субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство суд має дослідити не окремі факти, а сукупність обставин, які характеризують поведінку осіб, причетних до управління боржником або отримання вигоди від його майнових операцій, з урахуванням виду діяльності боржника, структури активів і пасивів, моменту виникнення критичної неплатоспроможності, а також реальності та результативності заходів із повернення активів до ліквідаційної маси.

Тому, саме детальний аналіз ліквідатором фінансового стану банкрута у поєднанні з дослідженням ним підстав виникнення заборгованості боржника перед кредиторами у справі про банкрутство, дозволить ліквідатору виявити наявність чи відсутність дій засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника щодо доведення до банкрутства юридичної особи (постанови Верховного Суду від 07.10.2021 у справі №914/3812/15; від 20.04.2021 у справі №920/799/17; від 29.09.2021 у справі №904/7679/15; від 01.06.2021 у справі № 911/2243/18; від 25.11.2021 у справі №33/30; від 17.11.2021 у справі №911/1810/18 (911/3398/20); 17.01.2023 у справі №910/1864/18).

Для отримання необхідних документів ліквідатор наділений правом звертатися із запитами до податкових чи інших державних органів, органів місцевого самоврядування, банків, контрагентів і кредиторів боржника, фізичних осіб, а також просити господарський суд сприяти у отриманні/витребуванні необхідних відомостей.

При оцінці фінансово-господарського стану підприємств, виявленні ознак дій, передбачених ст.ст. 218, 219 і 220 КК України, - приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, а також для своєчасного виявлення формування незадовільної структури балансу для здійснення випереджувальних заходів щодо запобігання банкрутству підприємств застосовуються Методичні рекомендації щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджені наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 №14 (далі - Методичні рекомендації).

Для застосування інституту субсидіарної відповідальності ліквідатору, перед зверненням до суду, необхідно провести, зокрема, повний та детальний аналіз фінансового стану та господарської діяльності банкрута за три роки до дати відкриття провадження у справі про банкрутство та з`ясувати причинно-наслідкові зв`язки між діями засновника (учасника, акціонера, іншого учасника) та керівника банкрута і настанням негативних для кредиторів наслідків щодо незадоволення їх кредиторських вимог, що відповідає положенням пункту 3.2 Методичних рекомендацій.

Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 19.06.2024 у справі №906/1155/20(906/1113/21) вказав, що відповідний звіт/висновок арбітражного керуючого, яким зафіксоване правопорушення (з доведення до банкрутства) та який складений з урахуванням вимог Методичних рекомендацій, є доказом та підставою для вимог про покладення субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, а отже, складовою доказової бази (джерелом) на підтвердження об`єктивної сторони відповідного правопорушення.

У даній справі "підозрілим" періодом, який передусім має аналізуватися при визначенні фінансового стану ТОВ "Алкіс" для застосування субсидіарної відповідальності, є 2018 - 2020 роки.

Як встановлено судом, кредитор разом з позовом про покладення субсидіарної відповідальності на засновників та керівників боржника в межах справи про банкрутство ТОВ "Алкіс" було надано лише Аналіз щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства Товариства з обмеженою відповідальністю "Алкіс" (), в якому зроблено висновки про можливі ознаки дій з доведення підприємства до банкрутства.

Періодом, за наслідками аналізу якого (даних статистичної звітності ТОВ "Алкіс" та довідок про майновий стан божника (рухоме та нерухоме майно) сформовано відповідні висновки ліквідатора, як зазначено в самому аналізі, визначено 2018 рік. Тобто вказаний Аналіз стосується діяльності ОСОБА_1 на посаді директора ТОВ "Алкіс" та не охоплює весь період перебування на відповідній посаді ОСОБА_2 до порушення справи про банкрутство товариства.

Відтак суд апеляційної інстанції зауважує, що вказаний Аналіз не може вважатися повним, оскільки в ньому відсутні дані щодо господарської діяльності ТОВ "Алкіс" за 2019-2020 роки, які входять у трирічний "підозрілий" період до порушення справ про банкрутства; субсидіарна відповідальність (в порядку ч. 2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства) за зобов`язаннями боржника покладається на двох посадових осіб, які перебували на керівній посаді товариства в різні проміжки часу, відповідно, не містить встановлення та диференціації в часі діяльності кожної з таких осіб, що відповідає делікту, визначеного ст.9-1, ч. 2 ст. 61 КУзПБ.

Крім того вказаний Аналіз не містить даних, на підставі яких можливо з`ясувати рух коштів за наслідками реалізації майна ТОВ "Алкіс" в 2018 році, на яку посилається кредитор в обгрунтування поданої позовної заяви, ґрунтовного аналізу фраудаторності/економічної недоцільності таких операцій, протиправності таких дій та їх прямого причинно-наслідкового зв`язку з настанням неплатоспроможності (з огляду на порушення провадження у справі лише в 2021 році). Ліквідатором також не доведено, що ним вичерпано інструменти, спрямовані на формування ліквідаційної маси, зокрема оспорення правочинів або спростування майнових дій боржника.

Разом з тим, суд не може підміняти передбачені КУзПБ механізми оспорення правочинів оцінкою їх дійсності/фраудаторності опосередковано в межах розгляду заяви про субсидіарну відповідальність, коли сукупність елементів деліктного складу належним чином не доведена.

Як наслідок, відповідна заява кредитора є необгрунтованою, фактично окрім констатації фактів недостатності активів у боржника для погашення кредиторської заборгованості станом на час реалізації майна ТОВ "Алкіс" в 2018 році, яке відбулося за час керівництва ОСОБА_1 , не містить належного обґрунтування обставин, що вказана фізична особа приймала ключові ділові рішення з порушенням принципів добросовісності та розумності, в тому числі узгодження, укладення або схвалення правочинів на завідомо невигідних умовах, призначала на керівні посади осіб, результат діяльності яких явно не відповідає інтересам юридичної особи; створювала або підтримувала таку систему управління боржником, яка націлена на систематичне отримання вигоди третьою особою на шкоду боржнику і його кредиторам, нехтуючи інтересами кредиторів; вчиняла інші юридичні дії, що не відповідають принципу добросовісності в комерційній (діловій) практиці тощо.

На переконання суду апеляційної інстанції без належного аналізу були залишені, зокрема, й такі обставини.

Так, навіть за виявлених арбітражним керуючим фактів доведення боржника до банкрутства достатність майна боржника, що включається до складу ліквідаційної маси і спрямовується на задоволення вимог кредиторів боржника, виключає застосування субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство за правилами частини другої ст. 61 КУзПБ.

Як вбачається з вказаного вище Аналізу дебіторська заборгованість ТОВ "Алкіс" за товари, роботи, послуги станом на кінець 2018 року складала 164,5 тис грн. Водночас матеріали справи не містять "Аналізу простроченої дебіторської заборгованості", на підставі якого обґрунтовується розмір простроченої дебіторської заборгованості, визначаються етапи, на яких виник найбільший розмір цієї заборгованості (за допомогою вертикального аналізу таблиці); з`ясовується, яка з видів заборгованості є найбільш простроченою (горизонтальний аналіз показників таблиці); аналізується структура простроченої дебіторської заборгованості, а саме: виділяється безнадійна заборгованість (відсутні первинні документи, підприємства-дебітори ліквідовані та виключені з ЄДРПОУ тощо) і та, що належить списанню у зв`язку зі спливом строків позовної давності.

В той час протокол інвентаризаційної комісії станом на 01.03.2024 містять дані про 0,00 грн дебіторської заборгованості боржника за відсутності обґрунтувань невідповідності вказаних даних вказаному вище Аналізу (за рахунок яких коштів або яким чином було здійснено погашення (списання) дебіторської заборгованості на загальну суму 164,5 тис. грн).

Крім того, як встановлено, зокрема, в постанові Господарського суду Харківської області від 23.09.2021 згідно даних Єдиного державного реєстру МВС (довідка Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області № 31/20-2196 від 24.06.2021 року), щодо реєстрації транспорту стосовно ТОВ "Алкіс" наявне наступне майно:

1. ИЖ 2717-90-01 1596 (2003), синій , д.н.з НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , 28.07.2016

2. SCHMITZ S 01 (2003), чорний , д.н.з. НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , 23.01.2015

3. КАМАЗ 54112 14860 (1987), зелений, д.н.з НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , 22.03.2011

4. ТАТА LPT 613 5675 (2008), білий , д.н.з. НОМЕР_20 , АХС 098961, 17.04.2008

З відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях (філія ГСЦ МВС) від 17.02.2025 вбачається відсутність інформації щодо відчуження вказаних транспортних засобів ТОВ "Алкіс" в період з 23.09.2028 та станом на час надання відповіді.

Водночас наданими матеріалами справи не підтверджено, що ліквідатором банкрута було вжито достатніх заходів щодо розшуку та повернення майна ТОВ "Алкіс", зокрема такого, яке може знаходитися у третіх осіб.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, системний аналіз приписів частини другої статті 61 КУзПБ свідчить про те, що визначенню розміру субсидіарної відповідальності для звернення із відповідною заявою передує формування ліквідаційної маси, адже законодавець передбачив, що розмір таких вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою, а суми, стягнені в порядку субсидіарної відповідальності за доведення до банкрутства, включаються саме до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані для задоволення вимог кредиторів боржника. Звернення ліквідатора до господарського суду про покладення на винних осіб субсидіарної відповідальності за доведення боржника до банкрутства є частиною принципу безсумнівної повноти дій у ліквідаційній процедурі (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №911/1814/17, від 20.04.2021 у справі №920/799/17, від 07.10.2021 у справі №914/3812/15, від 22.03.2023 у справі №5/58 ).

Такий підхід у покладенні субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство узгоджується як з повноваженнями ліквідатора, порядком проведення відповідних дій у ліквідаційній процедурі, так і з правами суб`єктів субсидіарної відповідальності відповідати за зобов`язаннями боржника у межах об`єктивного розміру цієї відповідальності, що відповідає правовій природі субсидіарної відповідальності саме як додаткової.

Наведений підхід у покладенні субсидіарної відповідальності та у визначенні ліквідаційної маси для обчислення розміру такої відповідальності є правильним та зумовлює висновок, згідно з яким передчасне звернення з вимогами про покладення субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство - до здійснення задоволення вимог кредиторів за рахунок коштів, отриманих за наслідками реалізації всіх виявлених у боржника активів та повернення грошових коштів (майна) від третіх осіб, з встановленням факту недостатності майна, виключає розгляд, дослідження, оцінку та встановлення осіб, винних у правопорушенні з доведення боржника до банкрутства, тобто виключає визначення суб`єктів та суб`єктивної сторони відповідного правопорушення.

Отже, до завершення погашення визнаних у справі вимог кредиторів за рахунок коштів, отриманих від продажу включених до складу ліквідаційної маси активів боржника, коштів (майна), повернутих ліквідатором від третіх осіб, зі встановленням за результатами погашення недостатності майна боржника для задоволення таких вимог заява ліквідатора/кредитора з вимогами про покладення субсидіарної відповідальності та стягнення з винних осіб суми субсидіарної відповідальності не може бути подана, а в разі її подання відповідні вимоги не підлягають задоволенню судом.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.06.2024 у справі № 906/1155/20 (906/1113/21).

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що заява кредитора (яка підтримана ліквідатором Черкасовим С.А.) про покладення субсидіарної відповідальності на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не містить повного дослідження фінансового стану боржника у період, що підлягає оцінці, дій кожної з вказаних відповідальних осіб, спрямованих на умисне доведення боржника до банкрутства, яке було порушено в 2021 році; причинно-наслідкового зв`язку між їх діями і настанням негативних для кредиторів наслідків щодо непогашення їх кредиторських вимог, не підтверджено недостатності ліквідаційної маси після вжиття всіх передбачених КУзПБ заходів щодо її формування, які за твердженням ліквідатора сприяли доведенню до банкрутства ТОВ "Алкіс". Відповідно, поданою заявою не підтверджено всі елементи деліктного складу субсидіарної відповідальності.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про передчасність звернення кредитора з заявою про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ "Алкіс" у зв`язку з доведенням до банкрутства на засновників та керівників ТОВ "Алкіс", у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. Відповідне не позбавляє ліквідатора, кредиторів звернутись до суду з відповідною заявою після завершення вжиття вищезазначених заходів у ліквідаційній процедурі при наявності обставин непогашення кредиторської заборгованості боржника.

Пунктом 2 ч.1 ст. 275 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є не з`ясування обставин, що мають значення справи, невідповідність висновків, що викладені у рішенні, фактичним обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників справи не висвітлюються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Таким чином, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що зазначені апелянтами підстави поданих апеляційних скарг у контексті приписів ст.277 ГПК України знайшли своє підтвердження, що є підставою для їх задоволення та скасування рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2025 у справі №922/1037/21 (922/2242/25) та прийняття нового рішення про відмову в позові.

Керуючись статтями 13, 240, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2025 у справі №922/1037/21 (922/2242/25) скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок та строки оскарження постанови суду до Верховного Суду встановлені ст. 286-291 ГПК України.

Повна постанова складена 26.01.2026.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя І.В. Тарасова