ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/14000/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С. В. головуючий (доповідач), Кібенко О.Р., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Федорченка В.М.,

приватного виконавця - Горбача С.Ф.,

представників:

позивача - не з`явились,

відповідача-1 - не з`явились,

відповідача-2 - не з`явились,

третьої особи - не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Горбача Сергія Федоровича

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2025 (головуючий суддя - Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.) та рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 (суддя Нечай О.В.)

у справі №910/14000/24

за позовом приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Горбача Сергія Федоровича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю "Електротрейдинг Груп"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінд Енерджі",

2. Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Брікерс",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лігун Андрій Іванович,

про визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

1. Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Горбач Сергій Федорович звернувся з позовом в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротрейдинг Груп" (далі також ТОВ "Електротрейдинг Груп") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінд Енерджі" (далі також ТОВ "Вінд Енерджі") та Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Брікерс" (далі також АТ "Брікерс"), в якому просив:

- визнати недійсним іпотечний договір від 21.06.2024, зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лігуном Андрієм Івановичем за №4100, укладений між ТОВ "Вінд Енерджі" та АТ "Брікерс";

- зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лігуна Андрія Івановича вилучити запис про іпотеку №55557956 з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру іпотек.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний договір має фраудаторну природу, оскільки укладений ТОВ "Вінд Енерджі" на шкоду стягувача - ТОВ "Електротрейдинг Груп", з метою ухилення від виконання рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2024 у справі №910/5359/24. Такі доводи позивача ґрунтуються на такому:

- нерухоме майно за оскаржуваним договором іпотеки ТОВ "Вінд Енерджі" передав АТ "Брікерс", однак відповідач-1 не втрачав контролю щодо нерухомого майна, оскільки директор і кінцевий бенефіціар ТОВ "Вінд Енерджі" (іпотекодавець) - громадянка ОСОБА_1 є також кінцевим бенефіціаром АТ "Брікерс" (іпотекоутримувача). А співзасновником відповідача 1 є відповідач 2;

- після відчуження нерухомого майна у ТОВ "Вінд Енерджі" не залишилося активів, за рахунок яких можливо було б задовольнити вимоги ТОВ "Електротрейдинг Груп";

- відчуження нерухомого майна здійснювалося відповідачем-1 після настання строку виконання зобов`язань з повернення коштів ТОВ "Електротрейдинг Груп";

- оспорюваний договір не відповідає критерію розумності.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.

3. 21.06.2024 між ТОВ "Вінд Енерджі" (іпотекодавець) та АТ "Брікерс" (іпотекодерджатель) укладено іпотечний договір, зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лігуном Андрієм Івановичем за №41000.

4. Відповідно до пункту 1.1 договору цей договір забезпечує виконання іпотекодавцем зобов`язання, що випливає з укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем договору процентної позики №20/05/21-ВЕ від 20.05.2021 та додаткових договорів до нього (додаткова угода №1 від 13.09.2021, додаткова угода №2 від 30.12.2022, додаткова угода №3 від 02.01.2023, додаткова угода №4 від 18.05.2023, додаткова угода №5 від 17.05.2024), та які можуть бути укладені в майбутньому (надалі за текстом - основне зобов`язання), за умовами якого іпотекодавець зобов`язаний повернути іпотекодержателю позичені кошти в сумі 110 503 568,23 грн, де 75 600 000,00 грн становить суму основного боргу, а 34 903 568,23 грн становить суму нарахованих відсотків за користування позикою (станом на 30.04.2024), що на день укладення цього договору за офіційним курсом НБУ, становить еквівалент 2 725 918,00 доларів США, не пізніше 21.05.2027 та зобов`язується сплачувати можливі неустойки у розмірах та у випадках, передбачених основним зобов`язанням, а також інші витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги.

5. Предметом іпотеки є вітрова електростанція (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 060), що розташована за адресою: Україна, Івано-Франківська область, Калуський район, село Шевченкове, урочище "Обідний", будинок 1, на земельних ділянках з кадастровими номерами: :09:001:0007; :09:001:0002; :09:001:0006; :09:001:0005; :09:001:0003; .09:001.0008, та має наступні складові частини об`єкта нерухомого майна: фундамент вітряка V80-2.05 МВт, 1: фундамент вітряка V80-2.05 МВт, 2: фундамент вітряка V80-1.7 МВт, 3: фундамент вітряка N43-0.6 МВт, 4: КРПЗ, А (Комплектний розподільчий пристрій КРПЗ-35): КТП-1/630/10/0,69 кВт, Б: вітрова турбіна VESTAS V 80 №17581; вітрова турбіна VESTAS V 80 №17582; вітрова турбіна VESTAS V 80 №17818; вітрогенератор тип Nordex 600 кВт модель 43 серійний №6036.

6. Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 договору іпотека виникає з моменту нотаріального посвідчення договору та припиняється виконанням забезпеченого нею основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

7. На переконання скаржника, договір іпотеки був укладений з метою завдання шкоди ТОВ "Електротрейдинг Груп" як кредитору ТОВ "Вінд Енерджі" з огляду на таке.

8. 08.02.2023 між ТОВ "Електротрейдинг Груп" (сторона, відповідальна за баланс, СВБ) та ТОВ "Вінд Енерджі" (учасник балансуючої групи) укладено договір №БГ-23/0731 про участь у балансуючій групі, відповідно до пункт 1.2 якого СВБ зобов`язався: нести перед оператором системи передачі фінансову відповідальність за небаланси електричної енергії балансуючої групи, до складу якої увійшов учасник; врегульовувати небаланси учасника; здійснювати купівлю-продаж електричної енергії в обсязі небалансів, обумовлених учасниками балансуючої групи; надавати учаснику послуги з адміністрування фінансової гарантії. Учасник зобов`язався: нести фінансову відповідальність за свої небаланси електричної енергії перед СВБ; здійснювати купівлю-продаж у СВБ електричної енергії в обсязі своїх небалансів; оплачувати СВБ послуги з адміністрування фінансової гарантії.

9. На виконання умов договору ТОВ "Електротрейдинг Груп" продало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінд Енерджі" купило електричну енергію для врегулювання небалансів. Однак ТОВ "Вінд Енерджі" оплатило отриманий товар лише частково, розмір заборгованості становив 4 042 179,41 грн.

10. Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.08.2024 у справі №910/5359/24, яке набрало законної сили 06.09.2024, стягнуто з ТОВ "Вінд Енерджі" на користь ТОВ "Електротрейдинг Груп" 4 042 179,41 грн основного боргу, 25 469,39 грн інфляційних втрат, 26 827,93 грн 3% річних, 250 969,05 грн пені та 65 181,69 грн судового збору.

11. 06.09.2024 Господарським судом міста Києва було видано наказ на примусове виконання рішення від 07.08.2024 у справі №910/5359/24.

12. 30.09.2024 приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження №76165210 з виконання наказу №910/5359/24, виданого 06.09.2024 Господарським судом міста Києва.

13. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає, що договір іпотеки є фраудаторним, оскільки укладений відповідачами на шкоду позивачу, з метою ухилення відповідача-1 від виконання зобов`язань за рішенням суду у справі №910/5359/24.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.

14. Господарський суд міста Києва рішенням від 05.03.2025 у справі №910/14000/24, яке Північний апеляційний господарський суд постановою від 27.05.2025 залишив без змін, у задоволені позову відмовив повністю.

15. Судові рішення мотивовані таким:

- як вбачається з письмових пояснень відповідача-1 та не спростовано позивачем, 20.05.2021 між АТ "Брікерс" (позикодавець) та ТОВ "Вінд Енерджі" (позичальник) було укладено договір процентної позики №20/05/21-ВЕ, за умовами якого позикодавець зобов`язався надати позичальнику у власність грошові кошти в розмірі, визначеному в пункті 2.1 цього договору, а останній зобов`язався повернути грошові кошти позичальнику, а також сплатити проценти в розмірі та порядку, встановлених цим договором. Загальна сума позики, що надавалася позичальникові на підставі вказаного договору позики, становила у момент укладення договору позики 50 000 000,00 грн, без ПДВ (пункт 2.1 договору позики). У подальшому розмір позики було збільшено до 75 600 000,00 грн, і ця сума була фактично одержана позичальником;

- отже, забезпечене (основне) грошове зобов`язання у ТОВ "Вінд Енерджі" перед АТ "Брікерс" виникло задовго до виникнення зобов`язання ТОВ "Вінд Енерджі" перед позивачем, що спростовує твердження скаржника про вчинення спірного правочину на шкоду стягувача. При цьому суд звертає увагу, що під час укладення договору позики сторона позичальника зобов`язалася в майбутньому укласти та нотаріально посвідчити забезпечувальний договір, зокрема договір іпотеки нерухомого майна позичальника. Неукладення спірного договору після реєстрації ТОВ "Вінд Енерджі" права власності на нерухоме майно зумовлено об`єктивними причинами, що не залежали від волі сторін (повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України);

- зв`язок осіб, який позивач наводить як доказ фраудаторності спірного правочину, свідчить виключно про те, що кредитор (АТ "Брікерс") надав позику на умовах отримання частки в товаристві та входження бенефіціара кредитора (єдиного акціонера інвестиційного фонду) до складу органів управління ТОВ "Вінд Енерджі", що є звичайною діловою практикою юридичних осіб у правовідносинах фінансування;

- у матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на неплатоспроможність та відсутність господарської діяльності ТОВ "Вінд Енерджі" як на момент вчинення спірного договору, так і на момент виконання рішення суду у справі №910/5359/24;

- доводи позивача про фраудаторність договору іпотеки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, адже станом на дату укладення спірного договору (21.06.2024) жодних обмежень щодо передачі відповідачем-1 належного йому рухомого майна в іпотеку не було. Більше того, оскаржуваним договором було забезпечено договір процентної позики №20/05/21-ВЕ від 20.05.2021, який було укладено задовго до винесення Господарським судом міста Києва рішення у справі №910/5359/23 від 07.08.2024 та відкриття виконавчого провадження №76165210 відповідно до постанови від 30.09.2024;

- беручи до уваги, що станом на момент укладення спірного договору відповідач-1 не був боржником позивача (станом на дату укладення спірного договору рішення у справі №910/5359/24 не було прийнято), відсутні підстави вважати, що такий договір вчинено з метою ухилення від виконання зобов`язання перед ТОВ "Електротрейдинг Груп". У той же час судом не встановлено неможливості ТОВ "Вінд Енерджі" виконання рішення суду у справі №910/5359/24 і завдання шкоди ТОВ "Електротрейдинг Груп";

- у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що саме через укладення оспорюваного договору позивачу було завдано шкоди як стягувачу в межах виконавчого провадження №76165210 з примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/5359/24 (відсутність грошових коштів та іншого майна, на яке можливо звернути стягнення в межах виконавчого провадження з метою виконання рішення).

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування. Доводи іншої сторони. Рух справи в суді касаційної інстанції.

16. Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Горбач Сергій Федорович звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2025 у справі №910/14000/24 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

17. У касаційній скарзі та заяві про усунення недоліків касаційної скарги від 12.06.2025 скаржник зазначає таке:

- відповідач-1 не мав права надати перевагу Відповідачу-2 перед іншими кредиторами та укласти з ним іпотечний договір на прострочену заборгованість;

- відповідач-1 уклав оскаржуваний іпотечний договір 21.06.2024 виключно з метою уникнення звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки, при виконанні вимог як ТОВ "Електротрейдинг Груп" так і ТОВ "Фінансова компанія "Солюшинс Фактор";

- суди обох інстанцій прийняли рішення без аналізу фактичної заборгованості відповідача-1 перед своїми кредиторами;

- судам були надані докази, що відповідач-1, після укладення спірного іпотечного договору і в подальшому, всіляко ухиляється від дій щодо погашення боргів перед кредиторами;

- суди обох інстанцій, відмовляючи в задоволені позову, посилались на договір процентної позики №20/05/21-ВЕ від 20.05.2021 та додаткових договорів до нього (додаткових угод №№1-5) як на підставу оскаржуваного іпотечного договору. Але в матеріалах справи немає ні цього договору, ні додаткових угод до нього;

- суди обох інстанцій в порушення принципу диспозитивності господарського судочинства, викладеного в частині першій статті 14 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), послались на неіснуючий доказ, що привело до неправового висновку;

- суди обох інстанцій не надали правової оцінки тому факту, що сторони оскаржуваного договору є пов`язаними та афілійованими юридичними особами;

- суди обох інстанції не надали правової оцінки тому факту, що спірний іпотечний договір не містить істотних умов іпотечного договору;

- текст іпотечного договору не є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, бо власник майна - іпотекодавець надав згоду на відчуження майна, що є підтвердженням безумовної можливості переходу права власності на майно за власним одноосібним рішенням Іпотекодержателя, що напряму суперечить приписам статті 33 Закону України "Про іпотеку";

- спірний іпотечний договір є удаваним правочином, бо вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме договору про безоплатну передачу майна у власність відповідача-2 (стаття 235 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК).Суди обох інстанції не надали правової оцінки тому факту, що спірний іпотечний договір від імені відповідача-1 підписала неуповноважена особа;

- суди попередніх інстанцій не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №2-591/11, від 02.02.2021 у справі №910/12809/16, від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц, від 07.09.2022 у справі №910/16579/20, від 20.01.2021 у справі №910/8992/19, від 06.10.2022 у справі №904/624/19, від 02.06.2021 у справі №904/7905/16;

- суди обох інстанції не врахували висновки щодо застосування частини першої статті 202, частини другої статті 203, статті 215 ЦК у правовідносинах, де спірний іпотечний договір від імені відповідача-1 підписала неуповноважена зборами учасників товариства особа, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі №916/379/23.

18. ТОВ "Вінд Енерджі" подало відзив на касаційну скаргу, в якому, зазначаючи про безпідставність викладених у касаційній скарзі доводів, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

19. Відзив мотивований таким:

- оспорюваний іпотечний договір був укладений на забезпечення реального, документально підтвердженого зобов`язання за договором позики, що виник значно раніше, ніж будь-які зобов`язання перед позивачем;

- позивач не довів наявності ані умислу завдати шкоди, ані факту створення преференції чи імітації правочину;

- судова практика Верховного Суду і Велика Палата чітко ідентифікують критерії фраудаторності, жоден із яких у цій справі не підтверджено;

- договори між сторонами є добросовісними, економічно і юридично обґрунтованими, відповідають загальним принципам цивільного права та міжнародним стандартам забезпечення зобов`язань;

- апеляційний господарський суд правильно виснував щодо дійсності та економічної обґрунтованості оскаржуваного договору іпотеки.

20. Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Горбач Сергій Федорович подав відповідь на відзив на касаційну скаргу, в якому, зокрема, після подання касаційної скарги та заяви про усунення її недоліків, Верховний Суд у складі касаційного цивільного суду прийняв рішення, що стосується безпосередньо даного предмету спору, а саме про визнання недійсним іпотечного договору з підстав його фраудаторності (постанова від 02.07.2025 у справі №761/16134/19). Скаржник зазначає про необхідність врахування зазначеного висновку Верховного Суду.

21. ТОВ "Вінд Енерджі" подало заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначило про безпідставність доводів скаржника.

22. 11.11.2025 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Горбач Сергій Федорович подав додаткові пояснення у справі, в яких зазначив, що постановою Верховного Суду від 01.10.2025 у справі №910/11845/24 залишено без змін постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2025 у справі №910/11845/24, якою визнано недійсним договір застави обладнання №4101 від 24.06.2024, укладений ТОВ "Вінд Енерджі" та АТ "Брікерс" з підстав його фраудаторності.

23. Верховний Суд ухвалою від 09.12.2025 задовольнив заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ековінд Дайнемікс" та замінив відповідача - Акціонерне товариство "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Брікерс" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ековінд Дайнемікс".

24. У судових засіданнях, які відбулися 03.12.2025 та 10.12.2025, колегія суддів дійшла висновку про необхідність в оголошенні перерви.

Позиція Верховного Суду.

25. Відповідно до статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

26. Відповідно до частини п`ятої статті 203 ЦК правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

27. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК, що за правилами статті 215 названого Кодексу є підставою для визнання його недійсним.

28. Недійсність договору як приватноправова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 у справі №638/2304/17).

29. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК).

30. Тлумачення як статті 3 ЦК загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад.

31. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 у справі №520/1185/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 у справі №214/7462/20).

32. З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип доброї совісті не може бути обмежений певною сферою (висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 у справі №463/13099/21, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2024 у справі №567/3/22, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.09.2024 у справі №466/3398/21).

33. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК).

34. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК).

35. Фраудаторні правочини - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.

36. У ЦК немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) законодавства.

37. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у правовідносинах.

38. Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт б частини першої статті 3 ЦК).

39. Добросовісність - це відповідність дій учасників правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

40. Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється у тому, що: 1) особа (особи) використовувала/ використовували право на зло; 2) наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки є певним станом, у який потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів /умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); 3) враховується правовий статус особи / осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а й про обсяг прав інших учасників цих правовідносин і порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах, або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду від 11.11.2021 у справі №910/8482/18 (910/4866/21).

41. Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди іншим учасникам правовідносин, задля приховування дійсного наміру сторін при вчиненні правочину є очевидним використанням приватноправового інструментарію всупереч його призначенню та за своєю суттю є вживанням права на зло.

42. У постанові від 07.09.2022 у справі №910/16579/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у ЦК немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

43. У постанові від 20.01.2021 у справі №910/8992/19 Верховний Суд зазначив, що правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Тому, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, направленим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора. Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам).

44. Договір, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатним, так і безоплатним. Він може бути як одностороннім, так і багатостороннім за складом учасників, які об`єднуються спільною метою щодо вчинення юридично значущих дій.

45. Застосування конструкції фраудаторності при оплатному договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору.

46. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент (контрагенти), з яким (якими) боржник учиняє оспорюваний договір; ціна договору (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни договору контрагентом боржника; дотримання процедури (черговості) при виконанні зобов`язань, якщо така процедура визначена законом імперативно. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.06.2021 у справі №904/7905/16.

47. Фраудаторним є правочин, який, хоча формально і відповідає приписам законодавства, але вчинений з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування чи незаконного відчуження боржником своїх активів шляхом так званого використання права на зло, коли формально законні права реалізуються з протиправними цілями.

48. Факт виконання (повного чи часткового) фраудаторного правочину не впливає жодним чином на можливість визнання цього правочину недійсним, бо дуже часто фраудаторний правочин дійсно вчиняється із наміром його виконання, наприклад, у разі незаконного відчуження активів без оплати чи з оплатою нижче ринкових цін тощо. Тобто, для ідентифікації правочину як фраудаторного не важливо, чи його виконано, а важливо, чи виконано його без злого наміру на шкоду іншим особам.

49. Судове рішення є обов`язковим до виконання (стаття 129-1 Конституції України).

50. Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення від 26.06.2013 №5-рп/2013).

51. Обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення від 15.05.2018 №2-р (ІІ)/2019).

52. Правочин, який укладений з метою уникнути виконання зобов`язання зі сплати боргу, є формою зловживання правом на укладання правочину та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Договори, дії, бездіяльність та рішення органів, що вчиняються з метою завдати шкоди кредитору називають фраудаторними правочинами.

53. Правочин, вчинений боржником у період виникнення у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину як такого, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.

54. Обґрунтовуючи заявлені у справі вимоги, виконавець зазначав, що оспорюваний договір має фраудаторну природу, оскільки укладений ТОВ "Вінд Енерджі" на шкоду стягувача - ТОВ "Електротрейдинг Груп", з метою ухилення від виконання рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2024 у справі №910/5359/24.

55. Суди визнали безпідставними такі доводи скаржника, зазначивши, що іпотека забезпечує дійсне та реальне грошове зобов`язання, що виникло внаслідок фактичного надання АТ "Брікерс" позикових коштів на користь ТОВ "Вінд Енерджі" задовго до виникнення грошових зобов`язань між ТОВ "Вінд Енерджі" та ТОВ "Електротрейдинг Груп". Суди вказали, що забезпечене (основне) грошове зобов`язання у ТОВ "Вінд Енерджі" перед АТ "Брікерс" виникло задовго до виникнення зобов`язання ТОВ "Вінд Енерджі" перед позивачем, що спростовує твердження скаржника про вчинення спірного правочину на шкоду стягувача.

56. Разом з тим, як правильно зазначає скаржник у касаційній скарзі, наведені висновки судів були зроблені з порушенням норм процесуального права.

57. Так, у пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

58. Частина перша статті 74 ГПК передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

59. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (частини перша та друга статті 91 ГПК).

60. З огляду на викладене, для підтвердження факту укладення договору іпотеки на забезпечення укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем договору процентної позики №20/05/21-ВЕ від 20.05.2021, заінтересована сторона мала б надати до суду доказ вчинення такого договору (процентної позики №20/05/21-ВЕ від 20.05.2021).

61. Однак, всупереч зазначеним вимогам законодавства, суди попередніх інстанцій прийняли рішення у справі, обґрунтувавши його обставинами укладення договору процентної позики №20/05/21-ВЕ від 20.05.2021, оригінал або належним чином засвідчена копія якого в матеріалах справи відсутні.

62. У тексті оскаржуваних судових рішень суди зазначили, що під час укладення договору позики сторона позичальника зобов`язалася в майбутньому укласти та нотаріально посвідчити забезпечувальний договір, зокрема, договір іпотеки нерухомого майна позичальника. Втім, суди не мотивували, на підставі яких доказів дійшли таких висновків, ураховуючи, що судові рішення навіть не відображають умов, на яких договір процентної позики було укладено, та які б встановлювали обов`язок позичальника в майбутньому укласти та нотаріально посвідчити забезпечувальний договір, зокрема, договір іпотеки нерухомого майна позичальника.

63. Отже, доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права під час вирішення цього спору є обґрунтованими.

64. Водночас на підтвердження висновків про безпідставність заявленого позову суди вказали, що приватним виконавцем не спростовано факту укладення договору процентної позики між відповідачами.

65. Щодо наведених висновків судів колегія суддів зазначає таке.

66. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (такий висновок наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19).

67. Із оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій фактично переклали тягар доведення відповідної обставини (факту укладення договору процентної позики №20/05/21-ВЕ від 20.05.2021) на позивача, незважаючи на те, що такі обставини, відповідно до статті 74 ГПК, мали б доводитись саме відповідачами. Крім того суди застосували концепцію негативного доказу, яка сама по собі порушує принцип змагальності господарського процесу.

68. Колегія суддів також враховує, що однією з підстав для відмови в позові були висновки судів про те, що ними не встановлено неможливості ТОВ "Вінд Енерджі" виконання рішення суду у справі №910/5359/24 і завдання шкоди ТОВ "Електротрейдинг Груп". Суди зазначили, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що саме через укладення оспорюваного договору позивачу було завдано шкоди як стягувачу в межах виконавчого провадження №76165210 з примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/5359/24 (відсутність грошових коштів та іншого майна, на яке можливо звернути стягнення в межах виконавчого провадження з метою виконання рішення).

69. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду цього спору в суді першої інстанції позивач вказував, що при перевірці майнового стану боржника виконавцем встановлено, що на рахунках боржника кошти відсутні, а наявного майна боржника недостатньо для виконання судового рішення та задоволення вимог стягувача, а також зазначав, що в постанові приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2024 було зобов`язано боржника (відповідача-1) протягом 5 робочих днів подати декларацію про доходи та майно. Викликом виконавця від 10.10.2024 було зобов`язано керівника ТОВ "Вінд енерджі" - ОСОБА_1 з`явитись до виконавця 25.10.2024 та надати достовірні відомості про майно. Але відповідач-1 не виконав вимоги виконавця, про що складено акт від 31.10.2024

70. Втім, незважаючи на те, що відповідач-1 не спростував такі доводи, хоча саме останній має весь обсяг інформації щодо свого дійсного матеріального стану та, відповідно, має можливість більш повно надавати відповідні докази, суди відхилили доводи виконавця не навівши жодного доказу на підтвердження такого мотивування.

71. Відповідно до статті 236 ГПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

72. Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

73. За наведених обставин у Суду відсутні правові підстави для висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень у цій справі, в розумінні положень статей 86 і 236 ГПК.

74. Крім того, відповідно до частини четвертої статті 300 ГПК суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

75. Касаційний суд вже вказував, що кредитор, право вимоги якого виникло пізніше, навіть у разі, якщо його право вимоги "підкорене" умові чи строку, може оспорювати фраудаторні оплатні договори. У фраудаторному оплатному договорі контрагентом боржника може бути інший його кредитор, право вимоги якого виникло раніше. Відповідно в такому разі фраудаторний договір вчиняється боржником для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди), а його контрагентом (іншим кредитором) - для створення переваг одного кредитора перед іншим, що очевидно нерозумно та відбувається всупереч принципу добросовісності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.04.2023 у справі №754/18852/21 (провадження № 61-3711св23).

76. У постанові Верховного Суду від 02.07.2025 у справі №761/16134/19, на яку звертає увагу скаржник та яка була ухвалена після подання касаційної скарги, вказано: "…в приватному праві існують численні договірні конструкції, які знаходяться поза поділом правочинів на оплатні та безоплатні. Тому вони мають специфіку в кваліфікації їх як фраудаторних правочинів. До таких договорів належать ті конструкції, які мають майновий характер (зокрема, договір іпотеки та/або договір про внесення змін до договору іпотеки). Тому не виключається визнання договору іпотеки та/або договору про внесення змін до договору іпотеки недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), якщо учасники цивільного обороту використовують такий договір з метою унеможливлення звернення стягнення на майно боржника або для створення переваг одного кредитора перед іншим чи створення "свого забезпеченого кредитора" для боржника. Правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які, хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом;

застосування конструкції «фраудаторності» при майновому характері договору (договір іпотеки та/або договір про внесення змін до договору іпотеки) має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. Очевидно, що для мотивування кваліфікації такого правочину як фраудаторного недостатньо ствердження про наявність зловживання правом і наявність права вимоги. Таке мотивування має відбуватися через обґрунтування наявності/відсутності тих обставин, які дозволяють кваліфікувати договір іпотеки та/або договір про внесення змін до договору іпотеки як вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: створення переваг одного кредитора перед іншим чи створення "свого забезпеченого кредитора" для боржника; момент укладення договору (наприклад, після пред`явлення позову про стягнення коштів); контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника (зокрема, син, онук, мати, батько), дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа, інший кредитор. Тобто пов`язаність осіб, які вчиняють фраудаторний правочин може бути досить різноманітною. Зокрема, між особами, які вчиняють фраудаторний правочин можуть бути родинні, квазіродинні відносини, інші цивільні відносини, навіть трудові чи "товариські").".

77. Ураховуючи наведені висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02.07.2025 у справі №761/16134/19, під час вирішення цього спору суди попередніх інстанцій також мали б з`ясувати чи не вчинений оспорюваний договір на шкоду ТОВ "Електротрейдинг Груп" внаслідок створення таким договором переваг одного кредитора перед іншим, а також обставини щодо створення "свого забезпеченого кредитора" для боржника.

78. Втім, наведені обставини суди попередніх інстанцій не перевірили.

79. Обов'язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

80. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

81. Проте суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної правової оцінки питанню щодо фраудаторності оспорюваного договору, поклавши в основу оскаржуваних судових рішень докази, які відсутні в матеріалах справи та порушивши загальні норми процесуального права щодо розподілу тягаря доказування у спірних правовідносинах.

82. Отже, поза увагою судів попередніх інстанцій залишилось з`ясування обставин, з якими норми матеріального та процесуального права пов`язують правильність вирішення цього спору по суті.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та розподіл судових витрат.

83. Відповідно до частин першої та другої статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

84. Згідно з приписами пункту 2 частини першої статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

85. Згідно з пунктами 1, 3 частини третьої статті 310 ГПК підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу; або якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

86. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 ГПК).

87. Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваних рішень та направлення справи на новий розгляд до місцевого господарського суду з урахуванням висновків суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано це судові рішення.

88. Відповідно до статті 129 ГПК у зв`язку із скасуванням ухваленого судового рішення і передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат у справі, у тому числі за подання касаційної скарги, буде здійснюватися за результатами нового розгляду справи.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Горбача Сергія Федоровича задовольнити частково.

2.Постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 у справі №910/14000/24 скасувати.

3. Справу №910/14000/24 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Бакуліна

Судді О.Р. Кібенко

В.І. Студенець