РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.01.2026Справа № 910/9959/25

Суддя Господарського суду міста Києва Привалов А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу № 910/9959/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУЛІВЕР ХОЛЛ»
до проФізичної особи-підприємця Халітова Руслана Ришелевича стягнення 139 549,18 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГУЛІВЕР ХОЛЛ" через систему "Електронний суд" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Халітова Руслана Ришелевича про стягнення 139 549,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором підряду № 121 від 24.05.2021, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 70 000,00 грн, за прострочення сплати якої нараховані інфляційні втрати в розмірі 2911,17 грн та 3% річних - 863,01 грн. Крім того, за порушення строків виконання робіт за договором позивачем також нараховані неустойка в розмірі 37 775,00 грн та штраф - 28 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ГУЛІВЕР ХОЛЛ" було залишено без руху.

02.09.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2025 відкрито провадження у справі №910/9959/25, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. При цьому, суд зобов`язав відповідача подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України, до Єдиного державного реєстру, зокрема, вносяться відомості про місцезнаходження юридичної особи.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру. Невід`ємною архівною складовою частиною Єдиного державного реєстру є Реєстр документів дозвільного характеру, Єдиний реєстр громадських формувань, Реєстр громадських об`єднань та Єдиний реєстр підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 22.09.2025 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Тампере, 15, кв. 2, м. Київ, 02105, проте, до суду повернувся конверт з ухвалою суду з відміткою: "за закінченням терміну зберігання".

Згідно зі ст. 232 Господарського процесуального кодексу України, судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлявся належним чином.

Суд також зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 року у справі № 910/1487/20, де зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст.3 Закону України "Про доступ до судових рішень" визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18, від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17, від 12.04.2021 у справі № 910/8197/19, від 09.12.2021 у справі № 911/3113/20 та від 19.12.2022 у справі № 910/1730/22.

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 04.09.2025 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, окрім наявних в матеріалах справи, позивачем суду не надано.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

24.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГУЛІВЕР ХОЛЛ" (за договором - Замовник) та Фізичною особою-підприємцем Халітовим Русланом Ришелевичем (за договором - Підрядник) було укладено Договір підряду № 121, відповідно до умов якого Підрядник взяв на себе зобов`язання на свій ризик і власними силами виконувати роботи з виготовлення предметів інтер`єру, ремонтні, монтажні та інші роботи (надалі - Роботи), з метою використання результату Робіт у приміщеннях, які будуть визначені Замовником. Виконання Робіт за даним Договором складається з етапів, а конкретні види Робіт, які підлягають виконанню Підрядником, порядок та умови їх виконання, визначаються Сторонами у додаткових угодах до Договору.

У п. 1.4. Договору сторони визначили, що Роботи за цим Договором виконуються Підрядником поетапно у порядку, визначеному цим Договором та додатками до нього.

Згідно з п. 1.5. Договору, Конкретні характеристики, види, опис виконуваних Робіт та вимоги до них, вартість, місце та строки виконання Робіт та інші суттєві вимоги до виконання Робіт за Договором узгоджуються Сторонами у додаткових угодах (додатках) до Договору, які після підписання їх Сторонами, є невід`ємними частинами Договору.

20.07.2021 сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору підряду від 24 травня 2021року № 121, (надалі - Додаткова угода), відповідно до умов якої Підрядник зобов`язується виконати Роботи за Етапом-1, що передбачений п.4.1.1 Договору, зокрема, але не виключно: підготовка концепції, креслень, макетів, електронної 3Д візуалізації, проекту бюджету та кошторисів зі спорудження та інсталяції конструкцій на Об`єкті Замовника, що розроблені на підставі погоджених Сторонами вихідних даних, визначених Сторонами в Додатку №1 до цієї Додаткової угоди.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди, строк виконання Робіт, становить 23 (двадцять три) робочих дні, з дати підписання Сторонами Додаткової угоди та отримання авансу, передбаченого п. 4.1 Додаткової угоди.

Вартість Робіт за Додатковою угодою складає 140 000,00 грн (Сто сорок тисяча гривень 00 коп.), з ПДВ (п. 3 Додаткової угоди).

У п. 4 Додаткової угоди сторони визначили порядок оплати робіт:

- аванс в розмірі 50% від загальної вартості Робіт за Додатковою угодою, що становить 70 000,00 грн (сімдесят тисяч гривень, 00 копійок), з ПДВ, сплачується Замовником протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати підписання уповноваженими представниками Сторін даної Додаткової угоди та вихідних даних, викладених у Додатку №1 до даної Додаткової угоди (п. 4.1.1.);

- остаточний розрахунок у розмірі 50% від вартості Робіт за Додатковою угодою, що становить 70 000,00 грн. (сімдесят тисяч гривень, 00 копійок) з ПДВ., сплачується не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту підписання Замовником Акту приймання-передачі виконаних робіт (п. 4.1.2.).

У п. 18 Додаткової угоди визначено, що наслідком виконання зобов`язань за п. 1 даної Додаткової угоди є затверджений Замовником Проект, що включає: концепцію, сценарій (по двом тематикам), креслення, макети, візуалізацію, проекту бюджету та кошторисів стосовно реалізації вказаних концепцій та ідей на Об`єкті Замовника, що розроблені на підставі погоджених Сторонами вихідних даних, що фіксується підписанням Сторонами відповідного Акту приймання-передачі виконаних робіт.

Як убачається з доданих до справи доказів, на виконання умов Договору підряду №121 від 24.05.2021 та Додаткової угоди № 1 від 20.07.2021, позивач платіжною інструкцією №648 від 20.0.2025 здійснив авансування Робіт у розмірі 70 000,00 грн без ПДВ, що становить 50% від загальної вартості Робіт за Етапом-1. У свою чергу, відповідач повинен був приступити до розробки варіантів Проектів протягом 1 (одного) календарного дня з моменту підписання Сторонами Додаткової угоди №1 та отримання авансу і виконати їх у строк, що становить 23 (двадцять три) робочих дні, з моменту, коли Підрядник повинен приступити до виконання Робіт, тобто до 20 серпня 2021 року.

За твердженнями позивача, відповідач не виконав свої договірні зобов`язання та роботи за договором взагалі не розпочав.

10.03.2025 позивач листом з описом вкладення надіслав на поштову адресу відповідача претензію-вимогу за вих. № 2503/10-1 від 10.03.2025, в якій позивач повідомив про розірвання укладеного договору та зазначив про необхідність повернення авансу (боргу) в сумі 70 000,00 грн. протягом 3-х банківських днів з моменту отримання даної вимоги.

Проте, вказана претензія-вимога позивача була повернута відправнику без вручення адресату 25.03.2025 у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту Укрпошти в мережі Інтернет за трек кодом № 398.

У п. 13.1. Договору визначено, що Договір набирає чинності з дня його підписання Сторонами і діє протягом 12 (дванадцяти) місяців. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором, а Підрядника від гарантійних зобов`язань, встановлених Договором, протягом Гарантійного строку.

Приписами п. 13.2. Договору передбачено, що одностороння відмова Замовника від Договору (розірвання Договору) у випадках, передбачених цим Договором або законом, здійснюється шляхом надсилання Замовником на адресу Підрядника відповідного письмового повідомлення з вказівкою дати, з якої Договір або Додаткова угода вважаються припиненими.

Отже, за доводами позивача, відповідач мав повернути суму отриманого від позивача авансу в розмірі 70 000,00 грн. до 14.03.2025 включно, проте кошти у встановлений строк не повернув.

Відтак, позивач звернувся до господарського суду за захистом порушених прав і просить суд стягнути сплачений відповідачу аванс у розмірі 70 000,00 грн, нараховані на підставі п. 11.3., 11.4. Договору штрафні санкції у загальному розмірі 65 775,00 грн та нараховані на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати в розмірі 2911,17 грн, 3% річних - 863,01 грн.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ГУЛІВЕР ХОЛЛ" підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Внаслідок укладення Договору підряду № 121 від 24.05.2025 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки, які підпадають під правове регулювання глави 61 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

При цьому, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГУЛІВЕР ХОЛЛ" та Фізичною особою-підприємцем Халітовим Русланом Ришелевичем Договір підряду № 121 від 24.05.2021 відповідає приписам цивільного законодавства, оскільки сторони у встановленому порядку досягли згоди щодо всіх істотних умов даного виду договорів.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом установлено, що позивачем було здійснено попередню оплату на загальну суму 70 000,00 грн, що підтверджується доданою до справи платіжною інструкцією від 20.07.2021 за № 648.

Проте, відповідач у порушення взятих на себе зобов`язань, отримавши аванс, роботи взагалі не розпочав.

Стаття 846 Цивільного кодексу України визначає, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Оскільки виконання зобов`язання, проведене належним чином, є однією із підстав його припинення (ст. 599 Цивільного кодексу України), то виконання боржником, у даному випадку ФОП Халітовим Р.Р., як підрядником (зобов`язаною стороною за Договором в частині виконання робіт), повинно бути підтверджено належним чином, зокрема, актами виконаних робіт, оформленими у відповідності до розділу 6 договору підряду.

Проте, суд зазначає, що відповідачем не надано суду належних та вірогідних доказів, у розумінні ст.76-79 Господарського процесуального кодексу України, на підтвердження виконання робіт у визначені договором строки.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 615 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Як убачається з п. 13.2. Договору, договір може бути достроково розірвано в односторонньому порядку Замовником шляхом надсилання Замовником на адресу Підрядника відповідного письмового повідомлення з вказівкою дати, з якої Договір або Додаткова угода вважаються припиненими.

10.03.2025 позивач листом з описом вкладення надіслав на поштову адресу відповідача претензію-вимогу за вих. № 2503/10-1 від 10.03.2025, в якій позивач повідомив про розірвання укладеного договору та зазначив про необхідність повернення авансу (боргу) в сумі 70 000,00 грн. протягом 3-х банківських днів з моменту отримання даної вимоги.

Проте, вказана претензія-вимога позивача була повернута відправнику без вручення адресату 25.03.2025, у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту Укрпошти в мережі Інтернет за трек кодом № 398.

Відповідно до п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов`язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв`язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв`язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез`явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред`явленою.

Днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

З огляду на викладене, день (25.03.2025) оформлення повернення поштовим відділенням зв`язку відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу претензії-вимоги позивача про одностороннє розірвання договору підряду та повернення сплаченого авансу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З огляду на викладене вище та враховуючи встановлення позивачем у претензії-вимозі за вих. № 2503/10-1 від 10.03.2025 строку повернення авансу - протягом 3-х банківських днів, суд дійшов висновку, що з 29.03.2025 Договір підряду № 121 від 24.05.2021 є розірваним, а відповідач є таким, що прострочив строк виконання зобов`язання з повернення авансу в розмірі 70 000,00 грн.

Відповідно до ст. 849 Цивільного кодексу України, замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Правовий аналіз частин 2 - 4 статті 849 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку про те, що вони встановлюють три окремі (самостійні) підстави для відмови замовника від договору підряду та, відповідно, різні правові наслідки такої відмови.

Частинами 2, 3 вказаної статті передбачено право замовника на відмову від договору підряду лише за наявності конкретно визначених законодавством умов, при цьому наслідком такої відмови є виникнення саме у замовника права вимагати відшкодування збитків з підрядника.

Натомість частина 4 зазначеної статті встановлює безумовне право замовника відмовитися від договору (без будь-яких причин та умов), але з обов`язком саме замовника виплатити підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувати підряднику збитки, завдані розірванням договору.

Отже, в залежності від підстави розірвання договору підряду настають різні правові наслідки захисту сторонами такого договору своїх прав та інтересів у процесі його виконання.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 904/7804/16.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів виконання зазначеного обов`язку (доказів початку виконання робіт) відповідачем не надано. Також, не надано доказів виконання робіт, зокрема, на суму попередньої оплати. Матеріали справи не містять жодних доказів, які свідчать про початок виконання робіт за Договором: фото та/або відео матеріали, чеки/накладні тощо на закупівлю необхідних матеріалів для виконання робіт, доказів залучення обладнання/устаткування для виконання робіт на відповідному об`єкті за Договором тощо). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач порушив свій обов`язок вчасно приступити до виконання робіт за Договором.

Оскільки відповідач не розпочав роботи і Договір підряду розірваний замовником в односторонньому порядку, відтак, правова підстава, на якій були отримані грошові кошти у розмірі 70 000,00 грн, відпала.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17 зазначила, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України".

Також, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, у постановах від 24 липня 2020 року №922/2216/18, від 19 лютого 2020 року у справі №915/411/19, від 21 лютого 2020 року у справі №910/660/19, від 17 березня 2020 року у справі №922/2413/19, вказав на те, що положення ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі шляхом розірвання договору.

Крім того, аналогічна позиція була викладена в постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 910/10233/20.

Отже, суд дійшов висновку що обраний позивачем спосіб захисту його порушених прав є ефективним та призводить до захисту його порушених прав і охоронюваних законом інтересів.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Встановлення судом факту невиконання робіт за Договором є підставою для повернення відповідачем суми попередньої оплати в розмірі 70 000, 00 грн.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 70 000,00 грн. суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно зі ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції за порушення строків виконання робіт за договором, нараховані на підставі п. 11.3., 11.4. Договору штрафні санкції у загальному розмірі 65 775,00 грн, а також нараховані за період з 15.03.2025 по 11.08.2025, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати в розмірі 2911,17 грн, 3% річних - 863,01 грн.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з п. 11.3 Договору, у разі порушення строків виконання Етапу Робіт, Підрядник зобов`язаний сплатити Замовнику неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час порушення відповідного зобов`язання, від вартості такого Етапу Робіт, визначеної відповідною Додатковою угодою, за кожен день прострочення.

Крім того, у п. 11.4 Договору, визначено, що у разі, якщо порушення строків виконання Етапу Робіт триває більше 15 (п`ятнадцяти десяти) днів, Підрядник зобов`язаний сплатити Замовнику штраф у розмірі 20 % (двадцяти відсотків) від вартості такого Етапу Робіт, визначеної відповідною Додатковою угодою.

Статтею 14 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нормативне визначення принципу диспозитивності надає право учаснику справи вільно розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ч. 2 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч.2 ст. 237 ГПК України).

Здійснивши перевірку доданих до позовної заяви позивачем розрахунків пені за період з 12.03.2024 по 11.03.2025 та штрафу, суд дійшов висновку про те, що вони є арифметично вірними, обґрунтованими та виконаним у відповідності до приписів чинного законодавства.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення неустойки в розмірі 37 775,00 грн та штрафу - 28 000,00 грн підлягають задоволенню повністю.

Крім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки відповідачем сплати грошових коштів за загальний період прострочки з 15.03.2025 по 11.08.2025 у розмірі 863,01 грн вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв`язку з невірним визначенням позивачем дати прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, виходячи з приписів п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013, про що зазначено судом вище. Отже, обов`язок відповідача щодо повернення авансу настав 28.03.2025, а прострочення виконання відповідно з 29.03.2025.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за загальний період прострочки з 29.03.2025 по 11.08.2025 у розмірі 782,47 грн.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України №11/1-5/73 від 13.02.2009р. також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997р., відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Отже, враховуючи зазначене вище, судом здійснено розрахунок інфляційних втрат за період з квітня по липень 2025 року, розмір яких становить 1833,67 грн.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню.

Серед іншого, позивач також просить нараховувати на суму основного боргу в розмірі 70000,00 грн 3% річних за формулою: СОБ х 48 х КДП : КДР : 100 = сума процентів, де: СОБ - сума основного боргу, простроченого відповідачем; 3 - розмір процентів; КДП - кількість днів прострочення сплати відповідачем суми основного боргу за період: з 15.03.2025 року і до моменту виконання рішення в частині сплати основного боргу; КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Судом ураховано, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України проценти річних сплачуються за весь час прострочення.

Отже, 3% річних можуть бути нараховані лише за кожен повний день прострочення платежу, а день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися нарахування.

Відповідно до частин 11, 12 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

З огляду на викладене, вимога позивача про нараховування на суму основного боргу в розмірі 70 000,00 грн 3% річних за формулою: СОБ х 48 х КДП : КДР : 100 = сума процентів, де: СОБ - сума основного боргу, простроченого відповідачем; 3 - розмір процентів; КДП - кількість днів прострочення сплати відповідачем суми основного боргу за період: з 29.03.2025 року і до моменту виконання рішення в частині сплати основного боргу; КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти, до дати виконання рішення суду відповідачем є обґрунтованою та підлягає задоволенню з урахуванням дати початку прострочення виконання зобов`язання, встановленої судом під час розгляду справи.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом також ураховано, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Так як позивачем було подано позовну заяву у даній справі в електронній формі, розмір судового збору, що підлягає сплаті, підлягає пониженню на коефіцієнт 0,8 та становить 2422,40 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Як убачається з платіжної інструкції № 3434 від 11.08.2025 позивачем було сплачено судовий збір у загальному розмірі 3028,00 грн, тобто внесено судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом, у зв`язку з чим на користь позивача підлягає поверненню судовий збір у розмірі 605,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Халітова Руслана Ришелевича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГУЛІВЕР ХОЛЛ" (пл. Спортивна, 1-А, м. Київ, 01001; ) заборгованість у розмірі 70 000,00 грн, неустойку - 37 775,00 грн, штраф - 28 000,00 грн, інфляційні втрати - 1833 грн 67 коп., 3% річних - 782 грн 47 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2402 грн 30 коп.

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення нарахувати 3% річних за формулою: СОБ х 48 х КДП : КДР : 100 = сума процентів, де: СОБ - сума основного боргу, простроченого відповідачем; 3 - розмір процентів; КДП - кількість днів прострочення сплати відповідачем суми основного боргу за період: з 29.03.2025 року і до моменту виконання рішення в частині сплати основного боргу; КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти.

Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у випадку часткової сплати Фізичною особою-підприємцем Халітовим Русланом Ришелевичем суми боргу, нарахування 3% річних повинно здійснюватися на залишок заборгованості, за наведеною вище формулою.

3. В іншій частині вимог - в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Повернути на підставі даного рішення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГУЛІВЕР ХОЛЛ" (пл. Спортивна, 1-А, м. Київ, 01001; ) судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп., сплачений на підставі платіжної інструкції № 3434 від 11.08.2025.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано: 26.01.2026.

Суддя А.І. Привалов