ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"20" січня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/5043/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

дослідивши матеріали позовної заяви (вх.№5494/25 від 30.12.2025)

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Родина ІР» (вул. Шевченка, № 1, с. Нова Калуга, Бериславський р-н, Херсонська обл., 74110, ),

про стягнення 7 076 200,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Родина ІР», в якій просить суд стягнути з відповідача 7 076 200,00 грн дивідендів за 2021-2024 року та за І-ІІІ квартал 2025 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, вона є учасником ТОВ «Родина ІР», володіє часткою у розмірі 50% статутного капіталу Товариства та протягом всього періоду, коли вона є учасником, жодного разу не отримувала повідомлення про скликання загальних зборів учасників Товариства щодо розподілу чистого прибутку та виплату дивідендів, з урахуванням чого з січня 2025 року неодноразово зверталась до Товариства із заявами щодо надання інформації про діяльність Товариства та про скликання загальних зборів учасників ТОВ «Родина ІР» для прийняття рішення про виплату дивідендів учасникам за 2018-2025 роки, проте директор Товариства чинить їй значні перешкоди у реалізації її прав на отримання спірних коштів.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.01.2026 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, позовну заяву ОСОБА_1 (вх. № 5494/25 від 30.12.2025) залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду.

15.01.2026 до господарського суду від ОСОБА_1 надійшла заява (вх. № 1387/25) про усунення недоліків позовної заяви, до якої не додано доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі, проте позивачка повторно просить звільнити її від сплати судового збору, а у разі незгоди суду із наявністю підстав для звільнення від сплати судового збору, зменшити розмір судового збору до 5% реального доходу за 2024 рік, а саме до 11991,65 грн, або зменшити до іншого можливого розміру судового збору з урахуванням її реальних доходів, а також надати додатковий строк для усунення недоліків позовної заяви та оплати судового збору.

В обґрунтування вказаного клопотання заявниця, окрім раніше зазначеного, додає, що сума доходу за 2024 рік, яка склала 2083693,04 грн, не відображає саме реального доходу, адже значну частину з нього складає 1771365,00 грн, відображені у квітні 2024 року, коли за договором дарування позивачка отримала земельну ділянку та нерухоме майно, розташоване на цій ділянці, зокрема, адміністративну будівлю. Відтак, вказана сума є оцінкою вартості подарованого майна, яке не використовується у господарській діяльності, оскільки є складським приміщенням та знаходиться у маленькому селі, в якому на має попиту на його оренду.

Також позивачка додає, що отримує дохід від СТОВ «Надія», де займає посаду директора, та за 2024 рік їй нараховано заробітну плату у сумі 300858,4 грн, що складається також з податків та зборів, а фактично позивачка отримала 239833,05 грн. Щодо отриманих у січні та лютому 2024 року по 5000,00 грн соціальних виплат, позивачка зауважує, що вказані виплати до доходу не враховуються.

В свою чергу, позивачка наголошує, що судовий збір у розмірі 84914,00 грн становить 35,4% від її річного доходу, оплата якого погіршить її фінансове становище, адже на зароблені кошти позивачка проживала, сплачувала комунальні послуги та утримувала дітей, а у 2025 році дохід позивачки значно не відрізняється, відтак, вона не має значних коштів та живе на заробітну плату від СТОВ «Надія».

Додатково позивачка зазначає, що зароблені нею кошти витрачаються на життя та утримання двох дітей, на харчування, їх освіту, одяг, комунальні послуги та інші побутові витрати, а відтак, матеріальне становище позивачки не дозволяє їй оплатити судовий збір у розмірі 84914,00 грн. В свою чергу, позивачка, із посиланням на рішення Європейського суду з прав людини, звертає увагу, що сплата судового збору не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнюючи цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права, відтак, серед іншого, позивачка просить зменшити розмір судового збору до 5% її реального доходу, що буде справедливим, враховуючи її життєві обставини.

Суд, розглянувши вказану заяву ОСОБА_1 , суд дійшов висновку щодо відсутності достатніх підстав для її задоволення в частині звільнення її від сплати судового збору, а щодо заяви в частині зменшення розміру судового збору, дослідивши матеріали поданої заяви, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Законом України «Про судовий збір» визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх інстанціях у силу закону, який наділяє їх певним статусом, або виходячи із чітко визначеного предмета спору. Цей перелік наведений у статті 5 зазначеного Закону та є вичерпним.

Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України «Про судовий збір», норма якої є спеціальною.

Так, згідно зі ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Наведеними правовими нормами Закону України «Про судовий збір» встановлено чіткий і вичерпний перелік умов, а також суб`єктних та предметних критеріїв, за наявності яких, з огляду на майновий стан сторони, суд може, зокрема, звільнити, відстрочити сплату судового збору або зменшити його розмір.

Водночас, з аналізу ж статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18.

У постанові Верховного Суду від 12.03.2021 по справі № 912/1061/20 наведено висновок про застосування норм права про те, що відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, а також звільнення від його сплати або зменшення його розміру з підстав, передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо). Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а право суду на власний розсуд звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).

Отже, суд наділений повноваженнями зменшити тягар судових витрат для особи, яка до нього звертається. Водночас конструкція частин 1, 2 статті 8 Закону України «Про судовий збір» дає підстави для висновку, що зменшення тягаря судових витрат, якого зазнає сторона, є не обов`язком суду, а знаходиться у межах суддівського розсуду, який може бути реалізований за наявності певних обставин.

До того ж стосовно сплати судового збору законодавець визначив вичерпний перелік умов, за наявності яких можливе зменшення тягаря тих судових витрат, яких зазнає сторона.

Зокрема, особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, у якому навести обставини щодо її майнового стану, за наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом повноважень зменшити тягар судових витрат стосовно сплати судового збору. Такі обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами.

При цьому, Господарський процесуальний кодекс України покладає на суд обов`язок розглянути заявлені сторонами клопотання та з врахуванням кожного окремого випадку навести мотиви щодо їх задоволення чи відмови у їх задоволенні відповідно до норм чинного законодавства.

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату нею судових витрат. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини можуть бути підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати (аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 20.02.2020 у справі № 420/1582/19, від 17.09.2020 у справі № 460/3138/19 тощо).

Питання перевірки реальної спроможності заявника сплатити судовий збір набуває особливої актуальності та має детально перевірятися судами у випадку, якщо заявники ставлять питання про звільнення, зменшення та/чи розстрочення/відстрочення сплати судового збору. За наявності таких питань суди повинні вказувати, які конкретно докази заявник має надати на підтвердження факту свого незадовільного майнового стану, у разі якщо наданих доказів недостатньо або вони не є належними. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.09.2023 у справі № 916/1220/23, від 22.10.2024 у справі № 640/4022/17, від 14.01.2025 у справі № 911/2728/23.

Як зазначено у постановах Верховного Суду від 21.10.2022 у справі № 905/1059/21, від 30.11.2022 у справі № 905/1060/21, від 02.02.2023 у справі № 320/2083/21, оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах: «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року; «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року).

Отже, скрутний майновий стан, на підтвердження якого заявником надані відповідні документи, може бути підставою для задоволення судом клопотання про звільнення його від сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору.

Доказами, які містять відомості про доходи, які підтверджують, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік, що передував року подання касаційної скарги, можуть слугувати довідка органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік, перелік банківських рахунків із зазначенням коштів на них, довідка Пенсійного фонду форми ОК-5 або ОК-7, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його цивільних прав та обов`язків.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Верховенство права є однією із засад господарського судочинства (підпункт 1 частини третьої статті 2 ГПК України).

Недопустимість обмеження доступу до правосуддя підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. За практикою щодо застосування статті 6 Конвенції, наведеною, зокрема, у рішеннях ЄСПЛ у справах «Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії» (Georgel and Georgeta Stoicescu v. Romania), «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансового положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави в цивільних спорах, і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження в цивільних справах. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland) від 19.06.2001, пункти 59, 60).

Вимога про сплату судового збору є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» (Shishkov v. Russia) від 20.02.2014, пункт 111).

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя, від 14.05.1981 N R (81) 7: «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Отже, судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника, може бути ним сплачений.

Отже, згідно з сталою та послідовною практикою Верховного Суду (зокрема постановами від 04.07.2018 у справі № 686/114/16-ц, від 30.11.2020 у справі № 160/6933/19) положення Закону України «Про судовий збір» не містять вичерпного й чітко визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи; у кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочення чи розстрочення в його сплаті, суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища.

Скрутне матеріальне становище - це умови існування фізичної особи, які проявляються перш за все при відсутності грошових коштів та інших майнових засобів, що необхідні для задоволення потреб фізичної особи та придбання речей першої необхідності продуктів харчування, медичних ліків, житла, одягу тощо).

Таким чином, єдиною підставою для вчинення судом у зазначених вище нормах дій є врахування ним майнового стану сторони в цілому. При цьому обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону, тобто в даному випадку на заявника.

Так, судом встановлено, що на підтвердження свого фінансового становища, позивачка, серед іншого, надає суду копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 30.12.2025, з яких вбачається, що за період з січня 2024 року по грудень 2024 року сума виплаченого доходу, з урахуванням суми податку та сума військового збору, становить 312328,04 грн, довідку Пенсійного фонду України за формою ОК-5, згідно якої сума нарахованого заробітку ОСОБА_1 за звітний 2024 рік складає 300585,04 грн, а також виписки по рахунку щодо зарахування заробітної плати.

Суд також враховує посилання позивачки на те, що на утриманні останньої перебувають донька-студентка та неповнолітній син, якому до того ж станом на дату подання позовної заяви не виповнилось 14 років, на підтвердження чого позивачкою були надані відповідні свідоцтва про народження дітей та свідоцтво про смерть їх батька, а також докази оплати нею коштів за навчання доньки та перерахування їй коштів, що більш вірогідно свідчать, що вони спрямовані на утримання доньки. При цьому, правове значення має те, що сума судового збору, яка належить до сплати, перевищує 5% річного доходу фізичної особи за попередній календарний рік.

З огляду на зазначене, суд вважає що надані позивачкою відомості є достатніми доказами для підтвердження її матеріального становища, яке очевидно не дозволяє їй оплатити суму судового збору в повному обсязі в розмірі 84914,00 грн.

В той же час необхідно враховувати те, що судові процедури повинні бути справедливими, особа не може бути безпідставно позбавлена права, зокрема на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у судових справах (такий висновок, викладено у постанові Верховного Суду від 08.03.2024 у справі № 910/14313/23).

Для уникнення створення особі перешкод для доступу до правосуддя у вигляді неможливості сплати судового збору, законодавством передбачено описаний вище процесуальний механізм забезпечення судового розгляду поданих особами документів, у випадку складності для таких осіб оплатити визначену законом суму судового збору повністю: відстрочення сплати судових витрат, розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру необхідних до сплати судових витрат, звільнення від його сплати, за наявності підстав та умов, визначених у статті 8 Закону України «Про судовий збір».

В свою чергу, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 906/308/20 зазначено, що: «сума зборів, призначена у світлі конкретних обставин цієї справи, включаючи спроможність заявника її сплатити та стадію, на якій перебував розгляд справи на той момент, коли обмеження було накладено, є важливими чинниками при визначенні того, скористалася ця особа своїм правом доступу до суду чи ні, та чи мала «розгляд судом. Враховуючи ці чинники, далі Суд має визначити, чи становила вимога сплати збору, зокрема за обставин цієї конкретної справи, обмеження, яке завдало шкоди самій суті права заявника на доступ до суду. Отже, судовий збір сам по собі не обмежує право особи на справедливий суд, однак при цьому такий збір повинен встановлюватись з урахуванням спроможності заявника його сплатити та стадії, на якій перебував розгляд справи на той момент, коли обмеження було накладено».

Відтак, враховуючи, що позивачкою не надані документи, які в повній мірі відображають матеріальне становище заявниці, зокрема, не надано виписок з банківських рахунків, які відкриті ОСОБА_1 , а також доказів наявності чи відсутності рухомого або нерухомого майна, проте, з огляду на надані документи про майновий стан позивачки, суд вважає, що є достатні підстави для зменшення позивачці розміру судового збору відповідно до норм статті 8 Закону України «Про судовий збір» до 50% від встановленого законом розміру, у зв`язку з чим, для уникнення створення особі перешкод для доступу до правосуддя у вигляді неможливості сплати судового збору, проте з метою дотримання принципів справедливості та рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд вважає за необхідне частково задовольнити заяву позивачки та зменшити ОСОБА_1 розмір судового збору до 42457,20 грн.

Керуючись ст.ст. 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 (вх. № 1387/25 від 15.01.2025) про усунення недоліків позовної заяви - задовольнити частково.

2. Зменшити ОСОБА_1 розмір судового збору до 42 457,20 грн.

3. Встановити строк для сплати судового збору до 30.01.2026.

4. Зобов`язати ОСОБА_1 надати докази на підтвердження сплати судового збору у встановленому судом розмірі в строк до 30.01.2026.

Ухвала набрала законної сили 20.01.2026 та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Цісельський