УХВАЛА

22 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 914/970/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Рогач Л. І. - головуючої, Краснова Є. В., Мачульського Г. М.,

перевіривши заяву Львівської міської ради

про відвід суддів Рогач Л. І., Краснова Є. В. від розгляду справи

за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Будівельно-монтажне управління "Львівгазифікація"

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025

у справі за позовом Акціонерного товариства "Будівельно-монтажне управління "Львівгазифікація"

до Львівської міської ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз",

про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 07.12.2017 в частині пункту 12 додатку, визнання права постійного користування на земельну ділянку та

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз"

до відповідачів: 1) Акціонерного товариства "Будівельно-монтажне управління "Львівгазифікація"; 2) Львівської міської ради

про визнання права користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Будівельно-монтажне управління "Львівгазифікація" (далі - АТ "БМУ "Львівгазифікація") звернулося до суду з позовною заявою до Львівської міської ради (далі - Львівська міськрада, заявник) про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міськради від 07.12.2017 № 2780 (в редакції ухвали від 25.04.2019 № 4939) в частині пункту 12 Додатку щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:020:0009 та визнання права постійного користування на вказану земельну ділянку. Позов мотивовано тим, що АТ "БМУ "Львівгазифікація" є користувачем вказаної земельної ділянки, а Львівською міськрадою не визнається його право користування такою земельною ділянкою.

Водночас, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" (далі - третя особа, АТ "Львівгаз") звернулася до суду з позовом до відповідачів АТ "БМУ "Львівгазифікація" та Львівської міськради про визнання права користування земельною ділянкою з кадастровим номером :05:020:0009 за АТ "Львівгаз". Позов мотивовано тим, що саме АТ "Львівгаз" є законним землекористувачем спірної земельної ділянки на підставі Державного акта Б № 040843 на право користування земельною ділянкою, виданого у 1987 році Виконавчим комітетом Пустомитівської районної ради народних депутатів Виробничому об`єднанню газового господарства "Львівгаз".

Господарський суд Львівської області ухвалив рішення від 15.12.2023 про відмову у задоволенні позову АТ "БМУ "Львівгазифікація" та про задоволення позову АТ "Львівгаз".

Західний апеляційний господарський суд ухвалив постанову від 15.04.2024 про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалив нове - про задоволення позову АТ "БМУ "Львівгазифікація" та відмову у позові АТ "Львівгаз".

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду (Краснов Є. В. - головуючий, Рогач Л. І., Могил С. К.) постановою від 24.07.2024 скасував постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.04.2024 та рішення Господарського суду Львівської області від 15.12.2023 у справі, справу направив на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.

За результатами нового розгляду Господарський суд Львівської області рішенням від 05.05.2025 відмовив у задоволенні позовних вимог АТ "Львівгаз" та задовольнив позовні вимоги АТ "БМУ "Львівгазифікація".

Західний апеляційний господарський суд постановою від 25.11.2025 рішення Господарського суду Львівської області від 05.05.2025 скасував в частині задоволення позовних вимог АТ "БМУ "Львівгазифікація" та ухвалив у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог

Акціонерне товариство "Будівельно-монтажне управління "Львівгазифікація" через підсистему "Електронний суд" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025, у якій просило оскаржувану постанову скасувати та залишити в силі рішення Господарського суду Львівської області від 05.05.2025.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М.

Верховний Суд ухвалою від 12.01.2026, зокрема, відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Будівельно-монтажне управління "Львівгазифікація" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 та ухвалив здійснити перегляд оскаржуваної постанови у відкритому судовому засіданні 04.02.2026 о 12:00; зупинив дію постанови Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

До Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" надійшла заява Львівської міськради про відвід суддів Рогач Л. І., Краснова Є. В. від розгляду справи № 914/970/22.

У заяві зазначено, що "у Львівської міської ради відсутня довіра до двох членів колегії суддів Касаційного господарського суду - Рогач Л. І. - головуючої та Краснова Є. В., оскільки ці члени колегії вже розглядали даний спір, а за результатами розгляду сформували правову позицію та не можуть без упередженості продовжувати розгляд даної справи.".

Львівська міськрада зазначає, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду (Краснов Є.В. - головуючий, Рогач Л. І. та Могил С. К.) від 24.07.2024 у цій справі касаційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.04.2024 задоволено частково та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

На думку заявника, висновки членів колегії суддів Касаційного господарського суду (Краснов Є.В. - головуючий, Рогач Л. І. та Могил С. К.) у постанові від 24.07.2024 у цій справі були зроблені на підставі внутрішніх переконань і не обґрунтовувались жодними належними чи допустимими доказами, не підтверджувались жодними нормами чинного на той час законодавства.

Водночас Львівська міськрада вважає, що з тексту ухвали Верховного Суду від 12.01.2026 вбачається упереджене ставлення двох членів колегії до даної справи у зв`язку із повторною участю, а колегія суддів без дослідження наявних у матеріалах справи доказів, не проаналізувавши обставини справи, зупинила дію постанови Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Заявник вказує, що "попередньо сформована позиція двох членів колегії суддів Касаційного господарського суду (Рогач Л. І. - головуючої, Краснова Є. В.) перешкоджає об`єктивному та неупередженому розгляду справи.".

Розглянувши доводи заяви про відвід суддів Рогач Л. І. та Краснова Є. В., Суд дійшов висновку про її необґрунтованість з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. Європейський суд з прав людини зазначає, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного" (ухвали Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 9901/224/20, від 11.05.2021 у справі № 9901/82/21).

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України").

У пункті 52 цього ж рішення щодо об`єктивного критерію зазначено, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Суд звертає увагу, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику необхідно подати докази фактичної наявності упередженості судді для відводу його від справи, оскільки існує презумпція неупередженості судді. І тільки якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Таким чином, незгода із судовими рішеннями не може бути підставою для відводу судді/суддів, передбаченої чинним процесуальним законодавством, без надання стороною, яка заявляє відвід, доказів щодо проявлення цим суддею саме необ`єктивності чи упередженості при ухвалені такого судового рішення, висловлення окремої думки на користь однієї зі сторін.

Отже, при вирішенні питання про відвід судді (складу суду) необхідно перевірити додержання як об`єктивного, так і суб`єктивного критеріїв безсторонності суду, а саме формування суду (колегії суддів) для розгляду конкретної справи (об`єктивний критерій) у встановлений законом спосіб, та надати оцінку доводам заявника на предмет недодержання вимог щодо особистої безсторонності суду (суб`єктивний критерій).

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтями 35, 36 ГПК України.

Відповідно до частини першої статті 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік обставин, зазначених у пункті 5 частини першої статті 35 ГПК України, чинним законодавством не визначено і тому вирішення питання про визнання певних обставин тими обставинами, про які йдеться в наведеній вище нормі цього Кодексу, належить саме до повноважень Верховного Суду.

Відповідно до положень частин другої та третьої статті 38 ГПК України з підстав, зазначених у статтях 35 і 36 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим.

Водночас відповідно до частини четвертої статті 35 ГПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не можуть бути підставою для відводу.

Верховний Суд вважає, що поведінка колегії суддів не дає жодних об`єктивних підстав вважати, що вони не є безсторонніми або що їм бракує неупередженості під час розгляду справи № 914/970/22, а судове рішення, ухвалене у цій справі, не може бути підставою для відводу без надання стороною, яка заявляє відвід, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів щодо проявлення зазначеними суддями саме необ`єктивності чи упередженості на користь однієї зі сторін. Проте таких доказів заявником відводу до заяви не додано.

За таких обставин, перевіривши додержання як об`єктивного, так і суб`єктивного критеріїв безсторонності суду, Верховний Суд вважає, що мотиви для відводу суддів, заявлені у заявах Львівської міськради, ґрунтуються виключно на власній оцінці викладених заявником обставин та припущеннях, є необґрунтованими та такими, що зводяться до оцінки процесуальних дій суддів.

Крім того, у заяві Львівська міськрада посилається на частину четверту статті 36 ГПК України, відповідно до якої суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови суду касаційної інстанції.

Верховний Суд з цього приводу зазначає, що не здійснюється новий розгляд справи після скасування постанови суду касаційної інстанції, з огляду на що колегія суддів не бере до уваги посилання заявника на вказану частину статті 36 ГПК України.

Згідно з частиною третьою статті 39 ГПК якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Керуючись статтями 35, 39, 234 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Львівської міської ради про відвід суддів Рогач Л. І., Краснова Є. В. від розгляду справи № 914/970/22 визнати необґрунтованою.

2. Передати матеріали справи № 914/970/22, наявні у суді касаційної інстанції, на автоматизований розподіл для визначення судді з розгляду заяви Львівської міської ради про відвід суддів Рогач Л. І., Краснова Є. В. від розгляду справи № 914/970/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський