УХВАЛА

м. Київ

26.01.2026Справа № 15/81 (910/14635/24)
Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вардингс» про відвід судді Омельченка Л.В. від розгляду справи №15/81 (№910/14635/24)

За позовом Міністерства економіки України

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Вардингс»

2. Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод»

про визнання недійсними результатів публічних відкритих торгів, договору купівлі-продажу та повернення майна

у межах справи № 15/81

за заявою Українського акціонерного промислово-інвестиційного банку

до Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод»

про банкрутство

Без виклику (повідомлення) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва у складі судді Омельченкка Л.В. знаходиться справа №15/81 за заявою Українського акціонерного промислово-інвестиційного банку про банкрутство Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод».

27.11.2024 від Міністерства економіки України надійшла позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вардингс», Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» про визнання недійсними результатів публічних відкритих торгів, договору купівлі-продажу та повернення майна, в якому позивач просить суд:

- визнати недійсними результати відкритих публічних торгів (аукціону) з продажу у ліквідаційній процедурі державного майна закріпленого на праві господарського відання за Державним підприємством «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» (ідентифікаційний код: 14308210), оформлені протоколом № 6 від 17.10.2016, щодо визнання переможцем Товариства з обмеженою відповідальністю «Вардингс» (ідентифікаційний код:40869366) з ціною продажу 1 542 322,21 грн;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 17.10.2016, укладений між Державним підприємством «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» (ідентифікаційний код: 14308210) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вардингс» (ідентифікаційний код: 40869366), зареєстрований в реєстрі за № 786;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Вардингс» (ідентифікаційний код:40869366) повернути у державну власність Державному підприємству «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» (ідентифікаційний код:14308210, вул. Бориспільська, 7, м. Київ, 02096) нежилі приміщення (група приміщень 5, 6, 7, 8, 9, частини групи приміщень 1, 3, 4) в літері 25 Б загальною площею 12 460,3 кв. м по вул. Бориспільській, 9 у місті Києві.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, на думку позивача, продаж спірного майна ДП «ВО «Київський радіозавод» відбувся з порушенням вимог чинного законодавства, що вплинуло на права та інтереси Міністерства економіки України як власника державного майна та органу управління ДП «ВО «Київський радіозавод».

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.11.2024 позовну заяву № 15/81 (910/14635/24) було передано судді Омельченку Л.В. на розгляд.

Ухвалою суду від 16.12.2024, серед іншого, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 15/81 (910/14635/24) за позовом Міністерства економіки України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вардингс», Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» про визнання недійсними результатів публічних відкритих торгів, договору купівлі-продажу та повернення майна у межах справи № 15/81 про банкрутство Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод»; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

18.12.2024 від відповідача ТОВ «Вардингс» надійшла заява про застосування строків позовної давності.

26.12.2024 від відповідача ТОВ «Вардингс» надійшов відзив на позовну заяву.

30.12.2024 від позивача Міністерства економіки України надійшла відповідь на відзив.

06.01.2025 від відповідача ТОВ «Вардингс» надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

09.01.2025 від Міністерства економіки України надійшли заперечення щодо заяви ТОВ «Вардингс» про застосування строків позовної давності.

21.01.2025 від Міністерства економіки України надійшла заява про заміну сторони правонаступником.

22.01.2025 від ТОВ «Вардингс» надійшли заперечення на заяву Міністерства економіки України про заміну сторони правонаступником.

23.01.2025 від Міністерства економіки України надійшли заперечення на клопотання «Вардингс» про визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами.

24.01.2025 від ТОВ «Вардингс» надійшло клопотання про зобов`язання Мінекономіки внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2025 у справі № 15/81 (910/14635/24) (суддя Омельченко Л.В.), клопотання Міністерства економіки України про заміну сторони правонаступником задоволено; замінено позивача у справі № 15/81 (910/14635/24) - Міністерство економіки України (ідентифікаційний код: 37508596) його правонаступником - Фондом державного майна України (ідентифікаційний код 00032945).

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.01.2025 у справі № 15/81 (910/14635/24) залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19.11.2025 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вардингс" залишено без задоволення; ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.01.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 у справі № 15/81 (910/14635/24) залишено без змін.

30.12.2025 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вардингс» - Юрис Н.В. надійшла заява про відвід судді Омельченка Л.В. від розгляду справи №15/81 (№910/14635/24).

Заява обґрунтована тим, що «ТОВ «Вардингс» стало відомо, що суддя Господарського суду міста Києва Омельченко Л.В., починаючи з 17.10.1993 року, на підставі договору купівлі-продажу № 27, має у власності 689 акцій АТ «Митищенський машинобудівний завод» (підприємство розташоване у м. Митищі (Московська область, рф), з номінальною ціною 11000 рублів за акцію, що відповідає загальній ціні акцій 7579000 рублів, або 96544,86 доларів США.

Вказане АТ є підприємством, яке: - входить до оборонно-промислового комплексу російської федерації; - здійснює виробництво/ремонт машинобудівних і військово-промислових виробів; - працює на економіку держави-агресора під час повномасштабної збройної агресії рф проти України.».

Як вказує заявник, суддя, який має економічний інтерес, пов`язаний з оборонною промисловістю рф, може бути зацікавленим, прямо чи опосередковано, у збереженні та стабільності діяльності такого підприємства, що ставить під сумнів його безсторонність при здійсненні правосуддя.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2026 суддею Омельченком Л.В. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вардингс» про відвід судді Омельченка Леоніда Володимировича від розгляду справи №15/81 (№910/14635/24) визнано необґрунтованою; передано заяву для визначення судді у порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України

Внаслідок проведеного автоматизованого розподілу судової справи, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вардингс» про відвід судді Омельченка Л.В. від розгляду справи №15/81 (№910/14635/24) передано на розгляд судді Спичаку О.М.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вардингс» про відвід судді Омельченка Л.В. від розгляду справи №15/81 (№910/14635/24), суд дійшов висновку, що вказана заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст. 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

Згідно Європейської Хартії «Про закон «Про статус суддів» судді при виконанні своїх обов`язків повинні бути доступними та виявляти повагу по відношенню до осіб, які до них звертаються; повинні турбуватися про підтримання високого рівні компетентності, необхідного рівня вирішення справ в кожному конкретному випадку, оскільки від рішень судді залежить гарантія прав особи.

Відповідно до п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Одночасно, ст. 15 Кодексу суддівської етики також визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Відповідно до Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалено Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006р. №2006/23 від 19.05.2006р., незалежність судових органів є передумовою забезпечення правопорядку та основною гарантією справедливого вирішення справи в суді. Отже, суддя має відстоювати та втілювати в життя принцип незалежності судових органів в його індивідуальному та колективному аспектах.

Пунктом 1.1 Бангалорських принципів поведінки суддів передбачено, що суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою. Одночасно, вказаними Принципами унормовано, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Згідно п.п.2.1, 2.2 Бангалорських принципів поведінки суддів при виконанні своїх обов`язків суддя вільний від будь-яких схильностей, упередженості чи забобонів. Поведінка судді в процесі засідання та за стінами суду має сприяти підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі до об`єктивності суддів та судових органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу.

З підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи (ч. 2 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Згідно з ч. 1 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість (ч. 2 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України).

У ч. 3 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України вказано, що якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Згідно з ч. 7 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід (ч. 8 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи,а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду».

Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність.

Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява № 33949/02).

Суд зазначає, що наведені заявником у заяві про відвід обставини не підтверджують упередженість чи необ`єктивність судді при розгляді справи №15/81 (№910/14635/24) та не свідчать про наявність підстав, передбачених ст. 35, 36 Господарського процесуального кодексу України, для відводу судді Омельченка Л.В. від розгляду вказаної справи.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вардингс» про відвід судді Омельченка Л.В. від розгляду справи №15/81 (№910/14635/24), оскільки наведені заявником доводи в її обґрунтування не можуть бути, в розумінні процесуального закону, підставою для відводу судді від розгляду справи.

Керуючись ст. 35-39, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вардингс» про відвід судді Омельченка Л.В. від розгляду справи №15/81 (№910/14635/24).

Згідно ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Дана ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції.

Суддя О.М. Спичак