СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Харків Справа № 922/2822/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В.,

за участі секретаря судового засідання Борсук В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» (вх.№2590Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 05.11.2025 (рішення ухвалено суддею Ємельяновою О.О. в приміщенні Господарського суду Харківської області 05.11.2025 о 14:53 год, повне рішення складено 17.11.2025) у справі №922/2822/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон», 08467, Київська обл., Переяслав-Хмельницький р-н, с. Чопилки, вул. Богдана Хмельницького, буд. 35

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ТРУД.ЗЕМЛЯ.КАПІТАЛ», 62420, Харківська обл., Харківський р-н, с. Веселе, вул. Сонячна, буд. 4

про стягнення 5848360,15 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ТРУД.ЗЕМЛЯ.КАПІТАЛ» про стягнення основної суми заборгованості за договором у розмірі 4989485,78 грн, 36,00% річних від простроченої суми основної заборгованості, відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та пункту 6.7. договору у розмірі: 268865,02 грн, проценти за користування товарним кредитом, відповідно до статті 536, частини 5 статті 694 Цивільного кодексу України, умов пунктів 4. та 5. додатків до договору у розмірі: 358486,69 грн, пеню за договором у розмірі: 231522,66 грн, всього 5848360,15 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.11.2025 у справі №922/2822/25 у позові відмовлено частково, клопотання відповідача, викладене у відзиві на позовну заяву (вх. № 19999/25 від 01.09.2025 року) про зменшення розміру пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, задоволено частково, клопотання відповідача про зменшення 36% річних задоволено, у клопотанні відповідача, викладеного у відзиві на позовну заяву (вх. № 19999/25 від 01.09.2025 року) про зменшення відсотків за користування чужими грошовими коштами до 3% річних до 22405,42 грн відмовлено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА «ТРУД.ЗЕМЛЯ.КАПІТАЛ» (62420, Харківська обл., Харківський р-н, с. Веселе, вул. Сонячна, буд. 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» (08467, Київська обл., Переяслав Хмельницький р-н., с. Чопилки, вул. Богдана Хмельницького буд. 35, ) - суму основної заборгованості за договором у розмірі 4989485,78 грн., 3 % річних у розмірі: 22555,23 грн., проценти за користування товарним кредитом, відповідно до статті 536, частини 5 статті 694 Цивільного кодексу України, умов пунктів 4. та 5. додатків до договору у розмірі: 358486,69 грн, пеню за договором у сумі 23152,27 грн та судовий збір у розмірі 87725,40 грн, клопотання відповідача, викладене у відзиві на позовну заяву (вх.№19999/25 від 01.09.2025 року), про відстрочення виконання рішення у справі №922/2822/25 на один рік з дати ухвалення рішення суду задоволено, відстрочено Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА «ТРУД.ЗЕМЛЯ.КАПІТАЛ» (62420, Харківська обл., Харківський р-н, с. Веселе, вул. Сонячна, буд. 4, ) виконання рішення у справі №922/2822/25 на один рік з дати ухвалення рішення суду по 05.11.2026 року, ухвалено видати наказ після набрання рішенням законної сили, в частині стягнення пені у сумі 208370,39 грн та 36 % річних у розмірі 246309,79 грн відмовлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить рішення Господарського суду Харківської області від 05.11.2025 у частині задоволення клопотання відповідача, викладеного у відзиві на позовну заяву (вх. №19999/25 від 01.09.2025 року), про відстрочення виконання рішення у справі №922/2822/25 на один рік з дати ухвалення рішення суду скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні поданого відповідачем клопотання відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ «Фірма Ерідон» покладено, зокрема, такі доводи:

- при задоволенні клопотання боржника про відстрочення виконання рішення на один рік суд не дослідив та не встановив, чи матиме боржник реальну можливість погасити заборгованість через вказаний період;

- відповідачем не надано доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності, які могли б свідчити про складнощі у виконанні рішення суду, зокрема, доказів відсутності доходів, довідок з обслуговуючих банків про відсутність грошових коштів на рахунках, а також довідок про відсутність майна у власності; відповідачем також не спростовано надану позивачем інформацію про наявність сільськогосподарської продукції на балансі та прибутку загалом;

- відповідачем було фактично задекларовано наявність сільськогосподарської продукції українського походження врожаю соняшнику 2025 року, що дає підстави очікувати розрахунку насамперед із ТОВ «Фірма Ерідон».

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Фірма Ерідон» на рішення Господарського суду Харківської області від 05.11.2025 у справі №922/2822/25, повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 13.01.2026.

23.12.2025 від ТОВ «Агрофірма «ТРУД.ЗЕМЛЯ.КАПІТАЛ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому воно просить залишити її без задоволення, а рішення без змін.

У судовому засіданні представник ТОВ «Фірма Ерідон» підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги. Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

05.05.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма «ТРУД.ЗЕМЛЯ.КАПІТАЛ» (відповідач, покупець) було укладено договір поставки №1188/25/434 (том 1 а.с.25-28).

Пунктом 9.2. договору сторони погодили, що договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2025 року (у разі укладання договору у паперовій формі) або з дати, вказаної у договорі (у разі укладання договору у формі електронного документа), а в частині проведення розрахунків за поставлений товар до моменту проведення остаточних розрахунків. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Відповідно до пункту 1.1. договору в порядку та на умовах цього договору постачальник зобов`язується поставити покупцю продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вартість такого товару.

Найменування, асортимент та кількість товару, який підлягає поставця за цим договором, зазначаються в додатках, що є його невід`ємною частиною, якими визначаються істотні умови поставки замовлених товарів (пункт 1.2. договору).

Пунктом 2.1. договору визначено, що ціна за одиницю товару та його вартість в національній валюті України, а також її грошовий еквівалент в іноземній валюті (долар США або Євро в залежності від умов закупівлі постачальником такого товару), зазначається у додатках до цього договору, на дату їх формування, надалі «Контрактна ціна».

Загальна вартість товару, що поставляється за цим договором (ціна договору), визначається сумою усіх додатків та видаткових накладних, з врахуванням пунктів 3.2. та 3.5. договору. У випадку розбіжності даних у додатках та у видаткових накладних щодо кількості, асортименту, ціни товару, перевагу має видаткова накладна. Вартість тари та упаковка, у якій постачається товар, входить до контрактної ціни на товар (пункти 2.4.- 2.5. договору).

Відповідно до пункту 3.1. договору оплата загальної вартості товару здійснюється покупцем в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором та додатками до нього. У випадку поставки товару на умовах попередньої оплати, допускається оплата та поставка товару на підставі рахунку на попередню оплату, що містить істотні умови поставки, без укладення додатків до цього договору. Датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника.

Між сторонами було погоджено додатки до договору поставки №1188/25/434/1_Н від 05.05.2025 на загальну суму 7189916,96 грн, №1188/25/434/2_Н від 05.05.2025 на загальну суму 2158470,45 грн, №1188/25/434/3_ЗЗР від 09.06.2025 на загальну суму 580126,62 грн, №1188/25/434/4_Н від 09.06.2025 на загальну суму 298956,45 грн (т. 1 а.с. 28-32).

Пунктами 3 вказаних додатків сторони визначили, що оплата загальної вартості товару за цим договором, у тому числі визначення вартості (суми) неоплаченого товару, здійснюється покупцем з дотриманням умов пунктів 3.2 3.3 договору поставки не пізніше 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання товару за видатковими накладними шляхом перерахування суми, належної до сплати на розрахунковий рахунок постачальника. Сторони визначили, що для товару який постачається на умовах цього додатку, термін дії рахунку на оплату складає 3 робочі дні з моменту його оформлення.

Відповідно до пунктів 4 додатків у разі порушення покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару, що був поставлений на умовах відстрочення оплати у строк зазначений в пункті 3 цього додатку, на строк понад 5 календарних днів, покупець, відповідно до вимог статті 536 та частини 5 статті 694 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь постачальника плату за користування товарним кредитом у розмірі 48 % річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого покупцем товару.

Нарахуванням відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли товар підлягає оплаті за умовами цього додатку та закінчується днем повної оплати вартості отриманого товару (пункт 5 додатків).

Також, 06.06.2025 року між сторонами було підписано угоду № ТЕ-00001780 про зміну вартості товару (том 1 а.с.47), пунктом 1 якої визначено, що сторони підтверджують, що постачальник здійснив поставку товару насіннєвий матеріал (насіння) на суму 746312,79 грн., а покупець зобов`язався здійснити оплату за насіннєвий матеріал (насіння), який було поставлено по видатковій накладній 62147 від 23.05.2025 на виконання додатку №1188/25/434/2_Н від 05.05.2025 до договору поставки №1188/25/434 від 05.05.2025.

Відповідно до умов договору поставки №1188/25/434 від 05.05.2025 покупець зобов`язаний сплатити на рахунок постачальника вартість товару з врахуванням зміни офіційного курсу продажу іноземних валют (долар США або Євро) до гривні на день оплати.

Враховуючи зміну офіційного курсу продажу іноземних валют до гривні на день укладання цієї угоди, сторони дійшли згоди переглянути ціну на товар, який поставлено згідно додатку № 1188/25/434/2_Н від 05.05.2025 до договору поставки № 1188/25/434 від 05.05.2025, застосувавши до неї зміну вартості товару (пункти 2, 3 угоди).

Згідно пункту 4 угоди сторони відповідно до досягнутої домовленості визначили, що ціна продажу зазначеного нижче товару є 758132,89 грн.

Погоджена цією угодою ціна товару та його загальна вартість збільшує суму грошового зобов`язання покупця перед постачальником на 11820,10 грн. за додатком №1188/25/434/2_Н від 05.05.2025 до договору поставки № 1188/25/434 від 05.05.2025 та є обов`язковою при проведенні розрахунків між сторонами (пункт 5 угоди).

Позивачем на виконання умов договору було поставлено відповідачу товар, про що свідчать наявні у матеріалах справи видаткові накладні, а саме: №56156 від 09.05.2025 на суму 2094988,83 грн, №56166 від 09.05.2025 на суму 1115186,76 грн, №62147 від 23.05.2025 на суму 746312,79 грн, №62143 від 23.05.2025 на суму 4212 723,05 грн, №70996 від 09.06.2025 на суму 853561,32 грн, №71001 від 09.06.2025 на суму 281331,48 грн, №71012 від 09.06.2025 на суму 580126,62 грн, №73934 від 13.06.2025 на суму 303743,31 грн та зміна вартості товару №1780 від 06.06.2025 на суму 11820,10 грн (т. 1 а.с. 21-24, 40).

Відповідач за отриманий товар здійснив розрахунок частково, про що свідчать платіжні інструкції, а саме: №49282651 від 08.05.2025 на суму 1115186,76 грн, №49282650 від 08.05.2025 на суму 2094988,83 грн, №49282688 від 23.05.2025 на суму 1000000,00 грн, №49282752 від 06.06.2025 на суму 242000,00 грн, №49282751 від 06.06.2025 на суму 758132,89 грн (т. 1 а.с. 42-46).

На підставі викладеного суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок суми основного боргу, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми боргу у загальному розмірі 4989485,78 грн є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №1188/25/434 від 05.05.2025, позивачем також було заявлено до стягнення із відповідача:

- 36,00% річних від простроченої суми основної заборгованості, відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та пункту 6.7. договору у розмірі 268865,02 грн;

- проценти за користування товарним кредитом, відповідно до статті 536, частини 5 статті 694 Цивільного кодексу України, умов пунктів 4 та 5 додатків до договору у розмірі 358486,69 грн;

- пеню за договором в розмірі: 231522,66 грн.

Місцевим господарським судом здійснено перевірку заявленої до стягнення позивачем суми пені у розмірі 231522,66 грн та встановлено, що її нарахування здійснено арифметично вірно.

Водночас, судом першої інстанції було частково задоволено клопотання відповідача, зменшено нараховану позивачем пеню на 90 відсотків, та у цій частині вимог позов задоволено частково в сумі 23152,27 грн. В частині стягнення пені в сумі 208370,39 грн було відмовлено.

Судом першої інстанції здійснено перевірку заявленої до стягнення позивачем із відповідача суми 36% річних (268865,02 грн) та встановлено, що такі нарахування у 12 разів перевищують визначений законом розмір і фактично є такою ж господарською санкцією. А тому, суд дійшов висновку про доцільність зменшення таких санкцій до 3% та стягнуто 22555,23 грн. В частині стягнення відсотків в сумі 246309,79 грн було відмовлено.

Водночас, суд першої інстанції встановив, що укладаючи додатки до договору, сторони погодили відповідальність за несвоєчасну оплату за отриманий товар у розмірі 48 % річних, а тому стягнув з відповідача плату за користування товарним кредитом у розмірі 358486,69 грн.

Задовольняючи клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення у справі №922/2822/25 на один рік з дати його ухвалення, місцевий господарський суд врахував вид діяльності відповідача, територію його діяльності, обставини того, що відповідач істотно постраждав від агресії рф і намагається відновити свою господарську діяльність, направлену на вирощування сільськогосподарських культур. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що період відстрочення, який просить надати відповідач, відповідає вимогам частини 5 статті 334 ГПК України.

Колегія суддів зазначає, що рішення господарського суду першої інстанції оскаржується позивачем лише у частині задоволення клопотання відповідача про відстрочення його виконання. Враховуючи межі перегляду справи апеляційним судом відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України рішення суду першої інстанції в даному випадку переглядається лише у відповідній частині.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина 1 та 2 статті 326 ГПК України).

Відповідно до частини 1 статті 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Частиною 4 статті 11 ГПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини допускає, що затримки у виконанні рішення можуть бути обґрунтовані за окремих обставин, проте державні органи не можуть довільно посилатись на відсутність коштів як на вибачення за невиплату боргу за рішенням, а затримки не можуть бути такими, що зводять нанівець право, що захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (§24 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бакай та інші проти України від 09.11.2004).

Одночасно держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення у справі Фуклев проти України). Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього апарату (рішення у справі ComiNgersoll S.A. проти Португалії).

Приписами частини 1 статті 331 ГПК України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частини 3 статті 331 ГПК підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з частиною 4 статті 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (частина 5 статті 331 ГПК України).

Питання про відстрочення (розстрочення) виконання рішення суду господарські суди мають вирішувати з дотриманням балансу інтересів сторін, а тому, суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення (подібний висновок наведено в п.4.12 постанови Верховного Суду від 21.01.2020 року у справі №910/1180/19).

У той же час, відстрочка виконання рішення означає перенесення його виконання на інший час.

Відстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідними правовідносинами залишається незмінною. Тобто, відстрочення виконання судового рішення не змінює цивільне або господарське зобов`язання, у тому числі в частині строків його виконання.

Натомість, таке відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом.

За висновками Конституційного Суду України, викладеними в рішенні від 26.06.2013 №5-пр/2013 у справі №1-7/2013 підставою для застосування відстрочки виконання судового рішення є наявність об`єктивних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення в установлені процесуальним законодавством строки. Зокрема, до таких обставин належать скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, підставою для відстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють таке виконання або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Як зазначено в згаданому рішенні Конституційного Суду України, відстрочка (розстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Таким чином, для надання відстрочки виконання судового рішення, суд встановлює у кожному конкретному випадку чи є у наявності обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі.

Отже, чинне процесуальне законодавство передбачає, що відстрочка виконання рішення, яка пов`язується з об`єктивною неможливістю виконання рішення, дозволяється у виняткових випадках, а відтак, передумовою для надання відстрочки виконання рішення є встановлення таких виняткових обставин.

Питання про відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Отже особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

В обґрунтування заяви про відстрочення рішення суду відповідач посилається на загальновідомі обставини, а саме військову агресію російської федерації на територію України, і зазначає, що основним видом господарської діяльності ТОВ «АГРОФІРМА «Т.З.К.» було і залишається вирощування зернових культур на орендованих земельних ділянках, що знаходяться на території Харківської області, більшість з яких була окуповано чи стала полем бойових дій, внаслідок чого до них немає доступу чи такі ділянки є істотно забрудненими вибухонебезпечними предметами. Станом на 24.02.2022 місцем знаходження ТОВ «АГРОФІРМА «Т.З.К.» було орендоване приміщення млину за адресою Харківська область, Харківський район, село Веселе, вулиця Жовтнева (Світла) 4, яким підприємство користувалось на підставі договору оренди від 17.01.2022 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: зберігання зерна, техніки сільськогосподарського призначення, виробничих запасів, тощо.

Відповідач зазначає, що неможливість користуватися орендованим приміщенням млина та здійснювати сільськогосподарське виробництво на орендованій ТОВ «АГРОФІРМА «Т.З.К.» території, зокрема, підтверджується рішенням Господарського суду Харківської області у справі №922/1256/24 від 06.06.2024. Протягом 2023-2024 років ТОВ «АГРОФІРМА «Т.З.К.» докладало усіх можливих зусиль для відновлення господарської діяльності з метою збереження робочих місць, сплати податків та допомоги країні. З цією метою було укладено договір поставки №1188/25/434 від 05.05.2025. Проте, внаслідок неможливості використання земельних ділянок, втрати активів, клієнтів та відтоку кадрів, ТОВ «АГРОФІРМА «Т.З.К.» зазнало фінансових труднощів, водночас, продовжує вести господарську діяльність та за першої змоги виконає взяті на себе зобов`язання (при цьому, товариством вже виплачено більше половини заборгованості за товар).

Відповідач також звертає увагу, що відповідно до умов договору поставки №18/08-1 від 18.08.2025 він зобов`язався поставити для ТОВ «ТД «ЕЛІТ-ОІЛ» 193,00 тони соняшнику врожаю 2025 року, на загальну суму 5018000,00 гривень. При цьому, умовами договору передбачено, що покупець здійснює оплату лише після фактичної поставки усього товару, строк якої спливає 31.08.2026. Умови вказаного договору вигідні відповідачу й цілком можливі для виконання належним чином. Тому, після зібрання та поставки товару у відповідача буде можливість погасити заборгованість перед позивачем.

На підтвердження зазначених обставин відповідач надав суду: витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, договір оренди від 10.11.2023, акт приймання-передачі до договору оренди від 10.11.2023, договір оренди від 17.01.2022, копію рішення Господарського суду Харківської області у справі №922/1256/24 від 06.06.2024, копію договору поставки №18/08-01 від 18.08.2025.

Відповідач наголошує, що здійснив часткову сплату за поставлений позивачем посівний матеріал та не має намірів ухилятися від виконання зобов`язань, які виникли у нього за договором поставки №1188/25/434 від 05.05.2025. За наданими ним у судовому засіданні представником відповідача поясненнями, село Веселе, яке розташоване у Вовчанському напрямку, наразі є деокупованим, проте процедура розмінування територій ще триває, що не дозволяє в повному обсязі здійснювати господарську діяльність підприємства. Відстрочення рішення на один рік дасть можливість завершити розмінування територій та відновити господарську діяльність у повному обсязі, як наслідок отримати кошти від своєї діяльності та розрахуватися з позивачем у справі.

Заперечуючи проти відстрочення рішення суду, представник позивача зосереджує увагу суду на відсутності в матеріалах справи №922/2822/25 доказів, що дають підстави вважати можливим виконання боржником рішення суду через один рік та вважає, що суб`єктивними обставини, на які посилається відповідач, як на підставу неналежного виконання свого зобов`язання за договором, які він мав би враховувати при укладенні договору поставки.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Руїс Торіха проти Іспанії»).

У відповідності до частини 1 статті 73, частини 1 статті 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Сторонами у справі не оспорюється, що позивачем було поставлено відповідачу за договором посівний матеріал на загальну суму 10199794,26 грн, а відповідачем здійснено частковий розрахунок за отриманий товар на суму 5210308,48 грн. Вказане також підтверджується довідкою про загальний оборот за договором поставки №1188/25/434 від 05.05.2025 та платіжними інструкціями, які були долучена позивачем до позовної заяви (том 1 а.с.39, 42-46).

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що відповідачем не надано доказів, які б могли свідчити про складнощі у виконанні рішення суду та його скрутний матеріальний стан, колегія суддів зазначає таке.

Обставини скрутного фінансового стану, неможливості здійснити розрахунок з позивачем негайно через широкомасштабну військову агресію, на які посилається відповідач як на підставу відстрочення рішення суду, по своїй суті є загальновідомими. Території в Харківській області, де знаходиться та здійснює свою діяльність підприємство, були тимчасово окуповані російською федерацією в період з 24.02.2022 року по 12.09.2022 року, там велися активні бойові дії, що вбачається, зокрема, із Переліку територіальних громад, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 року. Вказана місцевість і наразі перебуває у прифронтовій зоні, що об`єктивно робить її небезпечною для ведення будь-якої господарської діяльності. Питаннями розмінування забруднених вибухонебезпечними предметами сільськогосподарських земель опікується держава, проте вочевидь їх масштаб і триваюча ворожа агресія не дають сподівань на закінчення таких робіт в найближчий час.

Колегія суддів також вважає слушними доводи відповідача про значно більший негативний вплив військових подій на території України саме на його господарську діяльність, і зазначає, що враховуючи місце розташування та основної діяльності відповідача у с. Веселе Харківської області, а ТОВ «Фірма Ерідон» - у м. Київ, є обґрунтовані підстави оцінювати такий вплив на діяльність сторін у цій справі як нерівнозначні, в яких відповідач знаходиться у значно гіршому становищі.

Позивач зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції необґрунтовано здійснив посилання на обставини, встановлені в рішенні суду у справі №922/1256/24 від 06.06.2024, в якій ні ТОВ «Фірма Ерідон», ні ТОВ «АГРОФІРМА «Т.З.К.» не були учасниками, сторонами або третіми особами.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що вказаним рішенням суду встановлено, що у зв`язку з воєнною агресією рф, стало неможливе здійснення сільськогосподарського виробництва на території Веселівської сільської ради Харківського району. Суборендар - ТОВ «АГРОФІРМА «Т.З.К.» - протягом 2022-2023 років не здійснювало сільськогосподарські роботи на землях, що були передані йому на правах суборенди, з причин, за які суборендар не відповідає. Після деокупації відповідних територій земельні ділянки залишаються непридатними для ведення сільськогосподарського виробництва. Вказані обставини додатково підтверджують, що підприємницька діяльність відповідача зазнала негативного впливу внаслідок військових дій, що як вже зазначалось є загальновідомими обставинами і було враховано місцевим господарським судом при надані відстрочки відповідачу при розгляді даної справи. При цьому, суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не посилався на обставини справи, встановлені в рішенні суду у справі №922/1256/24 від 06.06.2024, (як вважає позивач) як преюдиційні.

Дослідивши надані ТОВ «Фірма Ерідон» фінансові звітності боржника (ТОВ «АГРОФІРМА «Т.З.К.») за три місяці 2025 року з інформаційного ресурсу «Youcontrol», колегія суддів зазначає, що станом 31.03.2025 накопичені збитки відповідача становлять 7470,5 тис грн (рядок 1420 форми 1 Звіту про фінансовий стан); поточні зобов`язання (рядок 1695) станом 31.03.2025 складають 144734,7 тис грн. Станом на 30.06.2025 накопичені збитки відповідача становлять 7535,4 тис грн (рядок 1420 форми 1 Звіту про фінансовий стан); поточні зобов`язання (рядок 1695) станом 30.06.2025 складають 176170,9 тис грн. З наданих позивачем звітів вбачається, що за період з березня по червень 2025 року збитки відповідача мають тенденцію збільшення, що не свідчить про його стабільний фінансовий стан.

Колегія суддів зазначає, що питання про розстрочення виконання рішення суду господарські суди мають вирішувати із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення (подібний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №910/1180/19).

Разом з тим, наведені відповідачем обставини та докази свідчать про наявність у нього фінансових труднощів, водночас позивачем не надано доказів завдання йому несвоєчасним та частковим невиконанням відповідачем зобов`язань яких-небудь збитків. А тому, суд вважає, що задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду може сприяти дотриманню балансу інтересів сторін, оскільки з однієї сторони дозволить відповідачу втриматися «на плаву» та уникнути стану неплатоспроможності, а з іншої підтримка відповідача у стабільному фінансовому стані дасть можливість позивачу, хоча і з часом, отримати задоволення його грошових вимог з урахуванням присуджених судом нарахувань у повному обсязі.

Колегія суддів в даному випадку не розцінює відстрочку виконання рішення суду як інструмент ухилення від виконання зобов`язань для відповідача, який лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та остаточне погашення заборгованості перед стягувачем.

Припущення заявника апеляційної скарги про обставини наявності у відповідача соняшника врожаю 2025 року документально не підтверджені. Сам лише факт укладення відповідного договору поставки №18/08-1 від 18 серпня 2025 року (тобто до початку періоду збирання відповідної культури) зі строком поставки до 31.08.2026 (тобто цей договір по своїй суті є форвардним контрактом) не доводить ні обставин наявності у відповідача зазначеної продукції, ні її обсягу. Окрім того, умови розділу 3 вказаного договору свідчать про те, що оплата за товар повинна здійснюватися покупцем після поставки товару та надання відповідних товаросупровідних документів.

При цьому, навіть обставини наявності у боржника відповідного товару не можуть бути перешкодою для надання відстрочки рішення суду, адже вони не спростовують обставин скрутного фінансового стану боржника, проте негайне примусове виконання даного рішення може призвести до стійкої неплатоспроможності боржника, що навпаки буде свідчити про відсутність можливості погасити заборгованість у даній справі.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції при наданні відстрочки було враховано законодавчі приписи передбачені частиною 5 статті 331 ГПК України, якими визначено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.

Враховуючи, що ТОВ «Агрофірма «ТРУД.ЗЕМЛЯ.КАПІТАЛ» є сільськогосподарським підприємством, яке через повномасштабну військову агресію рф на території України опинилося у скрутному матеріальному становищі, території здійснення його господарської діяльності перебували в окупації і наразі знаходяться у прифронтовій зоні та потребують розмінуванню, під час виконання договору відповідачем було частково здійснено розрахунки, він не ухиляється від подальшого виконання своїх зобов`язань, продовжуючи здійснення господарської діяльності, намагається провести розрахунки з контрагентами, при цьому позивачем не доведено обставини його недобросовісності, а також завдання діями відповідача збитків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доцільність надання відстрочки виконання рішення суду в межах строку встановленого законом.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що передбачена процесуальним законом можливість відстрочення виконання судового рішення жодним чином не звільняє відповідача від виконання взятих на себе зобов`язань, проте надає сторонам можливість врегулювати фінансові питання зі зменшенням ризику негативних наслідків для обох сторін.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Харківської області від 05.11.2025 у справі №922/2822/25 в частині надання відстрочки ґрунтується на дотриманні норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують відповідних висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 05.11.2025 у справі №922/2822/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 22.01.2026.

Головуючий суддя О.О. Крестьянінов

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя В.В. Лакіза