ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2026 року м. Дніпро Справа № 908/589/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Верхогляд Т.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Б.Ц.3»

на рішення Господарського суду Запорізької області (суддя Зінченко Н.Г.) від 07.05.2025 р. у справі № 908/589/25

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Б.Ц.3», (69005, м. Запоріжжя, бул. Центральний, буд. 3)

до Запорізької міської ради, (69105, м. Запоріжжя. пр. Соборний, буд. 206)

про стягнення 10 798,24 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 р. до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Б.Ц.3» до Запорізької міської ради про стягнення 10 798,24 грн заборгованості по внескам за управління та утримання спільного майна будинку та його прибудинкової території за період з березня 2021 року по лютий 2025 року.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 07.05.2025 р. у справі № 908/589/25 в задоволенні позову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Б.Ц.3» до Запорізької міської ради про стягнення 10 798,24 грн заборгованості по внескам за управління та утримання спільного майна будинку та його прибудинкової території за період з березня 2021 року по лютий 2025 року відмовлено повністю.

Не погодившись із цим рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою апеляційною скаргою звернулося Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Б.Ц.3», в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 07.05.2025 р. у справі № 908/589/25 в частині відмови позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСББ "Б.Ц.З" задовольнити в повному обсягу.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема, вказує на те, що, на його переконання, Запорізька міська рада, як власник нерухомого майна в багатоквартирному будинку № 3 по бул. Центральний в м. Запоріжжя несе відповідальність за сплату відповідних внесків.

Так, апелянт посилається на лист Департаменту з управління ЖКГ Запорізької міської ради № 491/01-37/01 від 03.03.2025 року, згідно з яким за інформацією Департаменту з управління житлово-комунальним господарством міської ради квартира № 283 у будинку № 3 по бул. Центральному в м. Запоріжжя в реєстрі житлового фонду комунальної власності обліковується як неприватизована та перебуває у власності відповідача.

Отже, апелянт вважає, що належним відповідачем у цій справі є саме Запорізька міська рада, а не наймач вказаної квартири.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.07.2025 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Б.Ц.3» на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.05.2025 р. у справі № 908/589/25 у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи.

Запорізькою міською радою подано до Центрального апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 07.05.2025 р. у справі № 908/589/25 без змін.

В обґрунтування своїх заперечень проти доводів апеляційної скарги позивач, зокрема, зазначає, що оскільки у спірних правовідносинах безпосереднім споживачем житлово-комунальних послуг є фізична особа, яка за згодою власника користується квартирою № 283 в будинку № 3 по бул. Центральному в м. Запоріжжя, саме на неї, як на наймача житлового приміщення, покладено обов`язок здійснювати витрати на утримання багатоквартирного будинку.

У зв`язку з наведеним, відповідач вважає, що Запорізька міська рада є неналежним відповідачем у цій справі, а належним відповідачем є наймач відповідної квартири, що користується нею за згодою власника.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Б.Ц.3».

31.01.2017 проведено державну реєстрацію Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Б.Ц.3», якому присвоєно ідентифікаційний код юридичної особи 41111974.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 31.01.2017 внесено запис щодо державної реєстрації юридичної особи - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Б.Ц.3», з місцезнаходженням: 69005, м. Запоріжжя, бул. Центральний, буд. 3.

22.10.2017 відбулися Загальні збори ОСББ «Б.Ц.3», за результатами голосування щодо порядку денного яких прийнято рішення з другого питання такого змісту: «Встановити розмір тарифу на витрати на управління будинком ОСББ «Б.Ц.3» з 01.11.2017 5,00 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири та 2,30 грн. за 1 кв.м. загальної площе нежитлового приміщення.».

Відповідне рішення, прийняте Загальними зборами співвласників багатоквартирного будинку за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний, 3, оформлене протоколом Загальних зборів № 3 від 22.10.2017.

У багатоквартирному будинку № 3 по бул. Центральному в м. Запоріжжя знаходиться квартира № 283, загальною площею 45,95 кв.м., яка на праві власності належить територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради та обліковується як неприватизована, що підтверджується інформацією Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради від 03.03.2025 № 491/01-37/01.

Відповідач проти зазначеного факту не заперечив, належних і допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України, на спростування наведеного суду не надав.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи письмових доказів відповідно до інформації Міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ» (лист від 30.04.2025 вих. № 142/01-03) в програмному забезпечені МКП «ОСНОВАНІЄ» до 01.09.2016 по квартирі АДРЕСА_2 обліковувався особовий рахунок № НОМЕР_1 , наймач ОСОБА_1 , загальна площа квартири 45,95 кв.м., корисна площа 41,9 кв.м. Разом із тим, в архівному фонді МКП «ОСНОВАНІЄ» відсутній ордер на дану житлову площу.

26.08.2016 прийнято рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 494 «Про вилучення об`єктів житлового та нежитлового фонду, об`єктів благоустрою та обладнання з господарського відання міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ» та передачу в господарське відання комунального підприємства «Наше місто».

Згідно з рішенням Запорізької міської ради від 07.12.2022 № 66 «Про реорганізацію комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради шляхом приєднання до комунального підприємства «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради» (зі змінами) правонаступником КП «Наше місто» визначено КП «Запоріжремсервіс».

Таким чином на час створення ОСББ «Б.Ц.3» власником квартири АДРЕСА_2 , була та на теперішній час залишається територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.

На виконання ухвали Господарського суду Запорізької області від 07.04.2025 по справі № 908/589/25 Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради надав інформацію (лист від 08.04.2025 вих. № 06.4-02/02/9157 «Про надання інформації»), що за відомостями Департаменту за адресою: АДРЕСА_3 у період з 01.03.2021 по 28.02.2025 була зареєстрована наступна особа: - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22.11.1989 по теперішній час.

Позивач звернувся до суду з позовом у цій справі з вимогами про стягнення з Запорізької міської ради 10 798,24 грн заборгованості по внескам на утримання спільного майна будинку і його прибудинкової території за період з березня 2021 року по лютий 2025 року.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову, місцевий господарський суд дійшов висновку, що за вимогою про стягнення витрат на утримання будинку, які розраховані пропорційно площі квартири АДРЕСА_2 , Запорізька міська рада є неналежним відповідачем.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих і нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

За змістом ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» вищим органом управління об`єднання є загальні збори його членів, до виключної компетенції яких, зокрема, належить затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. За результатами розгляду питань, віднесених до компетенції загальних зборів, приймається рішення, яке може бути оскаржено в судовому порядку.

У разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду (ч. 6 ст. 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний, зокрема виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Як визначено статтею 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема: встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; визначати підрядника, укладати договори про управління та експлуатацію, обслуговування, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення майна з будь-якою фізичною або юридичною особою; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів.

Згідно зі ст. 17 вказаного Закону для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право, зокрема: вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Пунктом 2 частини 1 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) є видом житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» унормовано, що споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву відповідає визначений п. 5 ч. 3 цієї ж статті обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

З матеріалів справи вбачається, що розмір обов`язкових внесків співвласників багатоквартирного будинку затверджено рішеннями Загальних зборів ОСББ «Б.Ц.3», що оформлено протоколом № 3 від 22.10.2017, та встановлено розмір внеску на утримання будинку та прибудинкової території з 01.11.2017 у розмірі 5,00 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири та 2,30 грн. за 1 кв.м. загальної площе нежитлового приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 4 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Частиною 1 статті 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

01.07.2015 набрав чинності Закон України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку».

Відповідно до приписів статті 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Таким чином, співвласниками майна багатоквартирного будинку можуть бути не лише громадяни - власники квартир або нежитлових приміщень, а також і держава або територіальна громада в особі її органів.

Згідно з інформацією Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради (лист від 03.03.2025 вих. № 491/01-37/01) у багатоквартирному будинку № 3 по бул. Центральному в м. Запоріжжя знаходиться квартира № 283, загальною площею 45,95 кв.м., яка на праві власності належить територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради та обліковується як неприватизована.

Таким чином, Запорізька міська рада є співвласником будинку АДРЕСА_1 , в якому створено та функціонує ОСББ «Б.Ц.3», як власник спірної квартири № 283.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З аналізу наведених положень Цивільного кодексу України та вище наведених Законів України в їх системному взаємозв`язку суд вбачає, що кожний власник квартири (нежитлового приміщення) у багатоквартирному будинку є одночасно співвласником спільного майна такого будинку, зокрема, приміщень загального користування та прибудинкової території.

Обов`язок утримання зазначеного майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства, зокрема, статті 322 ЦК України та частини 2 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

При цьому, витрати на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку, витрати на оплату комунальних послуг входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, за загальним правилом, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна, а також членства в ОСББ.

Відповідно до листа від 08.04.2025 вих. № 06.4-02/02/9157 «Про надання інформації» Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради за відомостями Департаменту за адресою: АДРЕСА_3 у період з 01.03.2021 по 28.02.2025 була зареєстрована наступна особа: - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22.11.1989 по теперішній час.

Разом із тим, на теперішній час в архівному фонді ордер на право заселення квартири АДРЕСА_2 фактично відсутній, проте за інформацією МКП «ОСНОВАНІЄ» (лист від 30.04.2025 вих. № 142/01-03) до 01.09.2016 по квартирі АДРЕСА_2 обліковувався особовий рахунок № НОМЕР_1 , наймач ОСОБА_1 , загальна площа квартири 45,95 кв.м., корисна площа 41,9 кв.м.

Згідно з нормою статті 61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

За нормами ст. 58 Житлового кодексу України ордер на жиле приміщення є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 державна реєстрація місця проживання фізичних осіб здійснюється на підставі документів, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

Отже, не зважаючи на відсутність передбаченого ст. 61 Житлового кодексу України укладеного письмового договору найму жилого приміщення та передбаченого ст. 58 Житлового кодексу України ордеру, вселення вище зазначеної особи ( ОСОБА_2 ) до квартири АДРЕСА_2 свідчить про законність найму вказаної квартири комунальної власності зазначеною особою.

За приписами статей 66, 67, 68 Житлового кодексу України, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 (в редакції постанови КМУ від 24.01.2006 № 45 з подальшими змінами та доповненнями), наймач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частина перша статті 509 ЦК України дає визначення зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень статей 526, 530 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Крім того, стаття 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Відповідно до пунктів 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.

Аналіз положень ч. 1 ст. 1 цього Закону дає підстави для висновку, що в розумінні названого Закону, крім власника об`єкта нерухомості, індивідуальним споживачем може бути також інша особа, яка за згодою власника користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб. Тобто, для визнання індивідуальним споживачем іншої, відмінної від власника об`єкта особи, остання, повинна фактично користуватися цим об`єктом за згодою власника, та отримувати при такому користуванні житлово-комунальні послуги саме для власних потреб.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» зобов`язання із здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень.

Частина 1 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачає, що витрати на управління багатоквартирним будинком включають:

1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку;

2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку;

2-1) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності;

3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення;

4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом.

Таким чином, частина 4 статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати, передбачені рішенням співвласників, в тому числі сплату внесків на утримання будинку та прибудинкової території (управління багатоквартирним будинком) покладає на наймача, а не на власника неприватизованої квартири комунальної власності.

Аналіз вищенаведених законодавчих положень в їх системній сукупності з загальними засадами цивільного законодавства та положеннями ЦК України про договір дає підстави для висновку, що наймач квартири та/або нежитлового приміщення комунальної власності в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг, зобов`язання по оплаті вартості фактично спожитих житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, а отже відсутність оформленого письмового договору щодо надання таких послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати.

Схожі висновки викладено у численних постановах Верховного Суду, зокрема, від 15.03.2018 у справі № 401/710/15-ц, від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц, від 19.08.2019 у справі № 641/7403/16-ц, від 13.11.2019 у справі № 686/14833/15-ц.

Отже, оскільки у спірних правовідносинах безпосереднім споживачем житлово-комунальних послуг є фізична особа, яка за згодою власника користується квартирою № 283 в будинку № 3 по бул. Центральному в м. Запоріжжя, саме на неї, як на наймача житлового приміщення, покладено обов`язок здійснювати витрати на утримання багатоквартирного будинку.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що за вимогою про стягнення витрат на утримання будинку, які розраховані пропорційно площі квартири № 283 в будинку № 3 по бул. Центральний в м. Запоріжжя, Запорізька міська рада є неналежним відповідачем. Належним відповідачем за такими вимогами є наймач відповідної квартири, що користується нею за згодою власника.

В пункті 55 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.12.2021 у справі № 5015/3683/11 викладено висновок про те, що визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість встановлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц; від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц; від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц; від 12.12.2018 у справах № 570/3439/16-ц та №372/51/16-ц).

Вирішення питання щодо заміни належного відповідача здійснюється лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до початку розгляду справи по суті. (Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 910/20154/16).

Суд не може з власної ініціативи залучити до участі в справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача.

Наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 910/7122/17.

За таких обставин судова колегія констатує, що місцевий господарський суд ухвалив правильне рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до Запорізької міської ради про стягнення 10 798,24 грн заборгованості по внескам за управління та утримання спільного майна будинку та його прибудинкової території за період з березня 2021 року по лютий 2025 року.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

З урахуванням усього вищенаведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, оскаржуване рішення відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 07.05.2025 р. у цій справі відсутні.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн слід покласти на останнього.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Б.Ц.3» на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.05.2025 р. у справі № 908/589/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 07.05.2025 р. у справі № 908/589/25 залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Б.Ц.3».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право на касаційне оскарження постанови та строк оскарження встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя Т.А. Верхогляд