Справа № 909/52/26
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26.01.2026 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Гули У. І. , розглянувши матеріали справи

за позовом: Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовий офіс", вул. Собранецька, буд. 156, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000

до відповідача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості в сумі 161 315 грн 87 коп.

встановив:

Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовий офіс" звернулось до господарського суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу у розмірі 161 315 грн 87 коп.

Позовні вимоги ДСГП "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовий офіс" обґрунтовані фактом завдання відповідачем, який був призначений на посаду головного лісничого філії "Верховинське лісове господарство ДП "Ліси України, матеріальної шкоди внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_2 , якого рішенням суду було поновлено на посаді та присуджено до стягнення заборгованість. Крім того позивач поніс додаткові витрати пов"язані з розглядом справи та виконавчим провадженням. ДСГП "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовий офіс" у поданому до суду позові посилається, зокрема, на приписи ст. 134 КзпП України, а, також на виникнення у позивача права регресу до відповідача.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для відкриття провадження у даній справі за позовною заявою ДСГП "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовий офіс", господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Положеннями п. 12 ч. 1 ст. 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (власників), учасника (учасників), акціонера (акціонерів) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

Згідно з ч. 1 ст. 54 ГПК України власник (власники), учасник (учасники), акціонер (акціонери) юридичної особи, якому (яким) сукупно належить 5 і більше відсотків статутного капіталу товариства (голосуючих акцій) або частка у власності юридичної особи якого (яких) сукупно становить 5 і більше відсотків, може (можуть) подати в інтересах такої юридичної особи позов про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до п. 8 ч. 1 статті 134 КЗпП України службові особи, винні в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Згідно зі статтею 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Верховним Судом у постанові від 08.05.2024 по справі №755/13814/21 було наголошено, що суди, застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 по справі №200/22363/16-а (касаційне провадження № 11-720апп18) викладений правовий висновок про те, що відшкодування шкоди у порядку регресу відбувається в порядку, передбаченому цивільним законодавством України, тобто за правилами цивільного судочинства.

Господарським судом встановлено, що ДСГП "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовий офіс" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, заподіяної підприємству внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_2 , у зв`язку із чим, на виконання рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17 червня 2025 року у справі № 938/220/25 (Провадження № 22-ц/4808/1248/25), яке залишене в силі Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 вересня 2025 року сплатило грошові кошти на користь ОСОБА_2 та понесло судові витрати.

При цьому, з рішення суду по справі № 938/220/25 можна встановити, що ОСОБА_2 згідно наказу в.о. директора філії «Верховинське лісове господарство» від 25.12.2024 №408к ОСОБА_1 звільнено з посади провідного інженера з охорони праці адміністративного персоналу з 31.12.2024 згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією. Тобто, предметом даного спору є вимога про відшкодування шкоди в порядку регресу, яка заподіяна позивачу внаслідок ухвалення судового рішення про стягнення з ДСГП "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовий офіс" який є правонаступником філії «Верховинське лісове господарство» на користь працівника, звільненого з роботи за наказом відповідача, середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Таким чином, до спірних правовідносин слід застосовувати висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 200/22363/16-а у справі, де вирішувався спір про відшкодування збитків в порядку регресу.

Таким чином, спори щодо покладення на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Наведене відповідає усталеній практиці Верховного Суду (див. постанови від 22.06.2019 у справі №462/8925/14, від 22.01.2021 у справі № 332/832/18, від 08.09.2021 у справі №235/6519/17, від 12.01.2022 у справі № 161/10391/21, від 03.05.2022 у справі № 676/2149/20, від 19.12.2022 у справі № 686/11075/21, від 17.07.2024 у справі № 439/362/22).

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку, що спір між ДСГП "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовому офісу" та ОСОБА_1 виник з трудових правовідносин, оскільки порядок відшкодування завданих позивачу збитків, в даному випадку, чітко врегульований КзпП України, а, отже, підстави для застосування до спірних правовідносин п. 12 ч. 1 ст. 20 ГПК України та вирішення даного спору господарським судом відсутні.

Відповідно до приписів п. 1 ч.1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З огляду на положення ст. 175 ГПК України, господарський суд вважає за необхідне роз`яснити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Приймаючи до уваги відсутність між сторонами господарського спору, враховуючи віднесення до юрисдикції загальних судів справ, що виникають з трудових правовідносин, господарський суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві, що розгляд даної справи віднесений до юрисдикції загальних судів.

Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, які свідчать, що позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, та тягне за собою правові наслідки, встановлені ст. 175 ГПК України, господарський суд відмовляє Державному спеціалізованому господарському підприємству "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовий офіс" у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 4, 45, 20, 175, 234 ГПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити Державному спеціалізованому господарському підприємству "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовий офіс" у відкритті провадження за позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 161315,87 грн.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України. Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання відповідно до ст. 256 ГПК України.

Суддя Гула У.І.