ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

19 січня 2026 року Справа № 906/662/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Мельник О.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Житомиробленерго"

на рішення Господарського суду Житомирської області від 06.10.2025

(ухвалене о 14:37 год. у м. Житомирі, повний текст складено 17.10.2025)

у справі № 906/662/25 (суддя Нестерчук С.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Біофорест 2020"

до Акціонерного товариства "Житомиробленерго"

про стягнення 660 016 грн 37 коп.

за участю представників:

від позивача - Кащенко В.А., Удод П.М.;

від відповідача - Привельон В. М.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Біофорест 2020" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Акціонерного товариства "Житомиробленерго" про стягнення 660 016 грн 37 коп. (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно нарахував упродовж січнявересня 2023 року плату за розподіл електричної енергії за тарифами 2 класу напруги, всупереч чинним умовам Договору №102-Ш, яким було визначено 1 клас напруги, що призвело до безпідставної сплати позивачем надмірних коштів.

Господарський суд Житомирської області рішенням від 06.10.2025 у справі № 906/662/25 позов задовольнив. Стягнув з Акціонерного товариства "Житомиробленерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Біофорест 2020" 660 016 грн 37 коп. безпідставно набутих коштів, 7 920 грн 20 коп. судових витрат зі сплати судового збору, 40 000 грн витрат на правничу допомогу.

При ухваленні вказаного рішення суд першої інстанції виходив із того, що позивач у період січень вересень 2023 року сплачував на рахунок відповідача кошти за послуги з розподілу електричної енергії за тарифом ІІ класу напруги, тоді як відповідно до чинного на той час договору споживача № 102-Ш від 01.09.2020 та додатків до нього (паспорт точки розподілу, акт розмежування балансової належності) об`єкти позивача були віднесені до І класу напруги.

Суд зауважив, що відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували наявність правової підстави для застосування до позивача тарифу ІІ класу у спірний період.

Оскільки загальна вартість послуг з розподілу за І класом напруги за спірний період становить 179 826 грн 71 коп., тоді як фактично позивач сплатив 839 843 грн 08 коп. за тарифом ІІ класу, суд виснував, що позивачем надмірно сплачено 660 016 грн 37 коп.

З врахуванням того, що кошти були перераховані відповідачу без наявності правової підстави, тобто без внесення змін до договору, суд дійшов висновку, що такі кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню позивачу.

Розглядаючи спірні правовідносини місцевий господарський суд застосував відповідні положення ст. ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст.45 Закону України "Про ринок електричної енергії", п.1.2.1, 1.2.6, 2.1.1., 2.1.2., 2.1.7., 4.28., 4.29. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП), від 14.03.2018 № 312 (далі ПРРЕЕ).

Також, оцінивши витрати позивача на професійну правничу допомогу за критеріями необхідності, розумності та співмірності з предметом спору, суд дійшов висновку, що справедливим і розумним розміром відшкодування витрат на правничу допомогу в межах цієї справи є 40 000 грн, які слід покласти на відповідача, а решта заявлених витрат (10 000 грн) є надмірними в стягненні котрих слід відмовити.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Житомиробленерго" звернулося з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Житомирської області від 06.10.2025 у справі № 906/662/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована таким.

01.01.2022 набрала чинність постанова НКРЕКП від 25.08.2021 №1431 "Про визнання такою, що втратила чинність, постанова Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13.08.1998 року №1052".

Водночас, з 01.01.2022 набрала чинність постанова НКРЕКП від 25.08.2021 №1175.

Відтак, при наявності у основного споживача, який отримує електроенергію від мереж оператора системи розподілу на межі балансової належності із ступенем напруги 27,5 кВ та вище і відноситься до 1-го класу напруги, приєднаних до його мереж субспоживачів, які отримують електричну енергію на межі балансової належності між основним споживачем та субспоживачем зі ступенем напруги нижче 27.5 кВ, такі субспоживачі відносяться до 2-го класу напруги.

Так, на виконання вимог постанови НКРЕП № 1219 від 26.06.2020 були внесені зміни до Типового договору споживача на розподіл електричної енергії, в тому числі і до п. 12.2. глави 12 Типового договору.

04.01.2022 на головній сторінці веб-сайту відповідача за посиланням http://www.ztoe.com.ua/news.php?id=1651 відповідачем було опубліковано зміни до Договору щодо диференціації споживачів за класами напруги, що вносились у зв`язку із набранням чинності Постанови НКРЕКП від 25.08.2021 №1430.

Відповідно до цих змін з 01.01.2022 позивач відноситься до споживачів 2 класу напруги, адже отримує електричну енергію від оператора системи розподілу на межі балансової належності між ним та основним споживачем номінальною напругою 0,4 кВ, що є нижче ніж порогова напруга 27,5 кВ.

Публічний договір приєднання є окремим видом договорів умови якого повинні бути однаковими для усіх споживачів, а тому у випадку внесення регулятором змін до типового договору та розміщення його на головній сторінці свого веб-сайту оператор системи розподілу у випадку відсутності заперечень зі сторони споживача та фактичним продовженням споживання ним електричної енергії вважає зміни акцептованими. Цим самим забезпечується принцип однаковості умов договору для усіх споживачів.

Крім того, АТ "Житомиробленерго" заперечує щодо судових витрат відповідача, так як вважає, що такі витрати жодним чином не підтверджені, не надано чіткого обґрунтування вимог щодо співмірності витрат на правничу допомогу з сумою, яка вказана у позовній заяві. При оцінці заявлених до стягнення витрат, враховуючи всі аспекти нескладності справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва у Господарському суді Житомирської області та часу, який міг би витратити адвокат на підготовку матеріалів як кваліфікований фахівець, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат заявлені витрати є необґрунтовано завищеними.

Всупереч Договору про надання правничої допомоги, який укладений 12.05.2025, оплата за надання правничої допомоги надійшла 19.05.2025 (з порушенням термінів оплати).

Суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні заяви про розподіл судових витрат або зменшити їх до 3 000 грн.

Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає Закону України "Про ринок електричної енергії", ПРРЕЕ та фактичним обставинам справи.

Позивач у відзиві вказує, що доводи апеляційної скарги, є фактично дослівним відтворенням його позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву.

Відповідач знову посилається на обставини щодо надання рахунків та актів, які вже були предметом ретельного дослідження судом першої інстанції.

Суд першої інстанції надав вичерпну оцінку всім доказам у справі та встановив факт безпідставного набуття коштів Відповідачем у розмірі 660 016 грн 37 коп.

Скаржник не наводить жодних нових доводів або доказів, які б свідчили про порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Ціна позову складає 660 016 грн 37 коп., а присуджена сума витрат становить лише близько 6% від ціни позову, що є розумним та ринковим показником для господарського процесу такої категорії.

Крім того, представником позивача було підготовлено позовну заяву, уточнення позовних вимог, додаткові пояснення, здійснено складні розрахунки переплати, забезпечено участь у судових засіданнях.

Запропонована скаржником сума у 3 000 грн є явно заниженою та не покриває навіть мінімальних витрат на кваліфіковану правову допомогу у спорі на сотні тисяч гривень.

На думку позивача, рішення Господарського суду Житомирської області від 06.10.2025 ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою доказів судом та намагання уникнути відшкодування судових витрат, що не є підставою для скасування законного рішення.

Просить апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Житомиробленерго" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 06.10.2025 у справі №906/662/25 залишити без змін.

В судових засіданнях Північно-західного апеляційного господарського суду 06.01.2026 та 19.01.2026 представник скаржника підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. Просив рішення Господарського суду Житомирської області від 06.10.2025 у справі №906/662/25 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Представники позивача в судових засіданнях 06.01.2026 та 19.01.2026 заявили, що з доводами скаржника не погоджуються, вважають їх безпідставними, а оскаржене рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. З огляду на зазначене, просили суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 01.09.2020 між ТОВ "Біофорест 2020" (споживач) та АТ "Житомиробленерго" (оператор системи) укладено договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії №102-Ш (далі - Договір №102-Ш; т. 1, а. с. 7-10).

Цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу (передачі) електричної енергії споживачам як послуги оператора системи, укладений сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом приєднання споживача до умов цього договору згідно з заявою-приєднання, що є додатком 1 до цього договору.

Умови договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312 та є однаковими для всіх споживачів (п.1.2. Договору №102-Ш).

Згідно із п. 2.1. Договору №102-Ш оператор системи надає споживачу послуги з розподілу (передачі) електричної енергії, параметри якості якої відповідають показникам, визначеним Кодексом системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №309, та Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №310, за об`єктом, технічні параметри якого фіксуються в Паспорті точки розподілу за об`єктом споживача, який є додатком 2 до цього договору, та в особовому рахунку споживача, облікових базах даних оператора системи.

Відповідно до п.2.2.-2.3. Договору №102-Ш відомості про засіб (засоби) вимірювання обсягу електричної енергії, що використовується на об`єкті (об`єктах) споживача, зазначаються разом із енергетичними ідентифікаційними кодами (ЕІС кодами) в додатку 3.1 до цього договору. Споживач оплачує за розподіл (передачу електричної енергії згідно з умовами глави 5 цього договору та інші послуги оператора системи згідно з Додатком 4 "Порядок розрахунків".

За розділом 5 Договору №102-Ш, ціною договору є вартість послуг з розподілу (передачі) електричної енергії на об`єкт (об`єкти) споживача, зазначені у паспорті точки (точок) розподілу за об`єктом споживача. Тариф (ціна) на послугу з розподілу (передачі) електричної енергії та терміни оплати послуги зазначаються у додатку 4 до договору.

Оператор системи зобов`язується надавати споживачу інформацію про зміну тарифу (ціни) на послугу з розподілу (передачі) електричної енергії не пізніше ніж за 20 днів до введення її в дію (пп.6 п.6.1 Договору №102-Ш).

У відповідності до п.12.2 Договору №102-Ш усі додатки, зміни та доповнення до цього договору оформлюються сторонами письмово в паперовій формі, підписуються уповноваженими особами обох сторін. Цей договір може бути змінений у разі внесення змін або скасування нормативно-правових актів, що регулюють відносини між оператором системи та споживачем. У зв`язку з цим сторони погоджуються, з тим що, Оператор системи вносить відповідні зміни та доповнення до цього договору та оприлюднює їх на власному веб- сайті. Якщо споживач не ініціював розірвання цього договору протягом одного місяця з моменту оприлюднення змін та доповнень до цього договору, вважається, що споживач погодився зі змінами до договору з дати його оприлюднення на веб-сайті оператора системи.

Відповідно до п.12.7 Договору №102-Ш, розбіжності щодо застосування тарифів вирішуються НКРЕКП.

Згідно пункту 12.8 Договору №102-Ш невід`ємною частиною цього договору є, зокрема:

-№1 заява приєднання;

№2 "Паспорт точки (точок) розподілу (передачі) електричної енергії";

№3.1 "Відомості про розрахункові засоби обліку активної та реактивної електричної енергії";

№4 "Порядок розрахунків".

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

Згідно з додатком №2 до договору "Паспорт точки (точок) розподілу за об`єктом споживача" (т. 1, а. с. 12), ступінь напруги приєднання об`єктів позивача, а саме: виробничі приміщення за адресою:

- вул. Промислова, 1/154, прим. літ. "Ї" (ЕІС-код 62Z093) 10кВ/0,4;

- вул. Промислова, 1/154, прим. літ. "N" (ЕІС-код 62Z873) 10кВ/0,4.

Відповідно до додатку № 3.1 до договору об`єкти позивача віднесені до І класу напруги (т. 1, а. с. 12 на звороті).

У пунктах 4 та 11 додатку №4 до договору "Порядок розрахунків" (т. 1, а. с. 13) погоджено, що оплата послуг, наданих оператором системи, здійснюється за тарифами, які встановлюються Регулятором відповідно до затвердженої ним методики. Тарифи на послуги оператора системи оприлюднюються оператором системи в порядку та у строки, визначені нормативно-правовими актами. Вартість послуг з розподілу визначається як добуток тарифу, який діяв в розрахунковому періоді, та обсягу електричної енергії, що передається оператором системи розподілу та споживається споживачем між датами зняття показів засобів обліку за розрахунковий період, а за їх відсутності розрахунковим шляхом за середньодобовим споживанням (за винятком порушення роботи вузла обліку) згідно Кодексу комерційного обліку.

Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (додаток № 2 до Договору №102-Ш; т. 1, а. с. 14) передбачає, що:

- межа розподілу балансової належності між Основним споживачем (ФОП Шолох В.В.) і Оператором системи (АТ "Житомиробленерго" Житомирський РЕМ) на виході проводу з натяжного затискача портальної відтяжної гірлянди ізоляторів 1 с.ш. 110 кB п/с ЗВХ з ПЛ-110 кВ п/с ЗВА Та 2 с.ш. 110 кВ п/с ЗВХ з ПЛ-110 кВ п/с Житомирська;

- межа розподілу балансової належності між Основним споживачем (ФОП Шолох В.В.) і Основним споживачем (ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна") на відпайках секційних шин ЗРУ-10 кВ п/с ЗХВ в сторону ком. №16, №25;

- межа розподілу балансової належності між Основним споживачем (ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна") і Споживачем (ТОВ "Біофорест 2020") в РУ-0,4кВ ТП-40 ЗХВ на кінцівках КЛ-0,4кВ у бік споживача.

Також актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін по об`єкту: Виробничі приміщення (додаток №6.1 до договору) встановлено, що розподіл електричної енергії споживачу ТОВ "Біофорест 2020" здійснюється по нормальній схемі від підстанції (трансформаторного пункту): п/с Житомирська, п/с "ЗВА".

Отже, із наведеного акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін передбачено, що:

- основним споживачем в ланцюгу приєднання електричних мереж від Оператора системи (АТ "Житомиробленерго" Житомирський РЕМ) є ФОП Шолох Валерій Володимирович;

- наступним споживачем (субспоживачем по відношенню до ФОП Шолоха В.В.) є ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна".

- кінцевим споживачем (субспоживачем по відношенню до ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна") є ТОВ "Біофорест 2020".

Крім того, 10.09.2021 між ТОВ "Нові Енергетичні Проекти" як постачальником та ТОВ "Біофорест 2020" як споживачем укладений договір про постачання електричної енергії споживачу №163/2021-Е (далі Договір № 163/2021-Е; т. 1, а. с. 19-23).

Відповідно до додатку №1 до заяви - приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу №163/2021-Е від 10.09.2021 перелік об`єктів ЕІС- точок обліку електроенергії за об`єктами споживача за адресою:

- м. Житомир, вул. Промислова, 1/154 встановлений обсяг споживання 35 000 кВт/год у місяць, клас напруги 1;

- м. Житомир, вул.Промислова, 1/154 встановлений обсяг споживання 85 000 кВт/год у місяць, клас напруги 1.

Згідно з умовами договору з постачальником електричної енергії (ТОВ "НЕП") послуги з розподілу, що надавалися АТ "Житомиробленерго", оплачувались через постачальника електричної енергії включно до кінця березня 2023 року. АТ "Житомиробленерго" виставляв постачальнику рахунок за розподіл по всіх його споживачах, постачальник його оплачував, а позивач (як споживач електроенергії) компенсував постачальнику понесені витрати згідно свого обсягу споживання та класу напруги.

Спосіб оплати послуги з розподілу (передачі) електричної енергії зазначається у Комерційній пропозиції (п.5.12 договору №163/2021-Е).

В комерційній пропозиції №1 (додаток до договору постачання електричної енергії споживачу від 10.09.2021 №163/2021-Е) пунктом 6 визначо варіант оплати послуг з розподілу через постачальника з наступним переведенням цієї оплати постачальником оператору системи. Оплата послуг з розподілу здійснюється споживачем на підставі окремого рахунку, що поставляється постачальником у строки, визначені договором постачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії.

Позивач, на підставі рахунків ТОВ "Нові енергетичні проекти", сплатив вартість послуг з розподілу (передачі) електричної енергії за січень-березень 2023 року на загальну суму 215 158 грн 48 коп., що підтверджується наявними у справі рахунками та платіжними інструкціями (т. 1, а. с. 28-30, 47, 161-165):

- № 1158 від 23.12.2022 на суму 9 781 грн 20 коп. згідно з рахунком від 23.12.2022 (за тарифом І класу напруги);

- № 1197 від 30.01.2023 на суму 9 781 грн 20 коп. згідно з рахунком від 18.01.2023 (за тарифом І класу напруги);

- № 1107 від 03.04.2023 на суму 174 973 грн 70 коп. згідно з рахунком від 06.03.2023 (за тарифом ІІ класу напруги);

- № 5 від 25.04.2023 на суму 20 622 грн 38 коп. згідно з рахунком від 06.04.2023 (за тарифом ІІ класу напруги).

Відповідно до рахунків ТОВ "НЕП" за послуги з розподілу електричної енергії по 2 класу напруги для ТОВ "Біофорест 2020" нараховано 215 158 грн 48 коп. з них: за січень 2023 року - 101 011 грн 87 коп., за лютий 2023 - 41 968 грн 27 коп., за березень 2023 - 72 178 грн 34 коп.

За розрахункові періоди з квітня 2023 року по вересень 2023 року позивач здійснив оплату вартості послуг з розподілу (передачі) електричної енергії на рахунок АТ "Житомиробленерго" на загальну суму 624 684 грн 59 коп., що підтверджується рахунками, платіжними інструкціями та реєстром операцій АТ "ПУМБ" (т. 1, а. с. 45, 48-53, 55-56).

Відповідач виставив позивачу рахунки, згідно з якими за послуги з розподілу електричної енергії нараховано по ІІ класу напруги 624 684 грн 59 коп., у тому числі: за квітень 2023 року 23 932 грн 27 коп.; за травень 2023 року 96 050 грн 46 коп.; за червень 2023 року 102 744 грн 14 коп.; за липень 2023 року 118 241 грн 87 коп.; за серпень 2023 року 156 896 грн 80 коп.; за вересень 2023 року 126 819 грн 05 коп. (т. 1, а. с. 88-89, 90 на звороті-91).

До заяви про уточнення позовних вимог позивач додав розрахунок вартості послуг з розподілу електричної енергії за І та ІІ класами напруги із застосуванням тарифів відповідно 271,70 грн/МВт·год без ПДВ та 1 432,11 грн/МВт·год без ПДВ (т. 1, а. с. 133).

17.03.2023 ТОВ "Біофорест 2020" направило АТ "Житомиробленерго" лист № 1 з проханням роз`яснити підстави зміни класу напруги, унаслідок чого збільшився розмір оплати за послуги з розподілу електричної енергії (т. 1, а. с. 31).

У відповідь листом № 012/6579 від 24.03.2023, а також №012/7894 від 07.04.2023 АТ "Житомиробленерго" повідомило, що відповідно до постанови НКРЕКП від 25.08.2021 № 1431 з 01.01.2022 втратила чинність постанова НКРЕКП від 13.08.1998 № 1052, якою було затверджено порядок визначення класів споживачів електричної енергії за рівнями напруги. Водночас з 01.01.2022 набрала чинності постанова НКРЕКП від 25.08.2021 № 1430, якою внесено зміни до Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 05.10.2018 № 1175. Згідно із зазначеними змінами, тариф на послуги з розподілу за об`єктом позивача визначено на рівні ІІ класу напруги. Також оператор системи повідомив про можливість ознайомитися з чинними тарифами на своєму офіційному вебсайті за посиланням https://www.ztoe.com.ua". Також зазначено, що ТОВ "Біофорест 2020" є субспоживачем ФОП Шолох В. В. та отримує електроенергію на межі балансової належності номінальною напругою нижче 27,5 кВ тому відноситься до 2 класу напруги (т. 1, а. с. 32, 35).

Позивач зазначив, що здійснював оплату за виставленими рахунками за тарифом ІІ класу з метою недопущення припинення постачання електроенергії, що підтверджується листом ТОВ "Біофорест 2020" від 05.05.2023 та листом-попередженням АТ "Житомиробленерго" про можливе відключення від 24.05.2023. Водночас позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути надмірно сплачені кошти за розрахункові періоди з 01.01.2023 до моменту набрання чинності змін у договірних відносинах. Відповіді на цей лист АТ "Житомиробленерго" не надало (т. 1, а. с. 36-39).

У зв`язку з цим позивач листом № 1 від 19.05.2023 звернувся до НКРЕКП України з проханням перевірити, чи не було допущено з боку АТ "Житомиробленерго" порушення умов ліцензійної діяльності (т. 1, а. с. 38).

Листом НКРЕКП від 03.07.2023 повідомило ТОВ "Біофорест 2020", що він є субспоживачем відповідно до додатків №6.1 та №7 приєднаним до електричних мереж ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна", ступінь напруги на межі балансової належності між ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" та ТОВ "Біофорест" становить 0,4 кВ. Відповідно до постанови HKPEKII від 25.08.2021 № 1430, якою внесені зміни до Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 05.10.2018 №1175 споживачі та оператори установок зберігання енергії, які отримують електричну енергію від оператора системи розподілу на межі балансової належності номінальною напругою нижче 27,5 кВ відносяться до 2 класу напруги.

18.07.2023 НКРЕКП прийняла Розпорядження № 191-р "Про усунення порушень", яким зобов`язала АТ "Житомиробленерго" у строк до 01.10.2023 привести у відповідність договірні відносини та внести зміни до договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у паперовому вигляді, підписані уповноваженими особами з обох боків, зокрема, що укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю "Біофорест 2020" у частині визначення класу напруги у відповідності до вимог положень п. 8.1 глави 8 "Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії" (т. 1, а. с. 33-34).

ТОВ "Біофорест 2020" листом №17/4 від 30.10.2023 направило АТ "Житомиробленерго" примірник додаткової угоди №1-К від 30.10.2023 до Договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії №102-Ш від 01.09.2023 з додатком та два підписаних примірники протоколу розбіжностей, в якому зазначено про відсутній пункт 4 додаткової угоди (т. 1, а. с. 59).

Також в провадженні Господарського суду Житомирської області перебувала справа №906/1234/23 за позовом Акціонерного товариства "Житомиробленерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біофорест 2020" про визнання Додаткової угоди № 1-К укладеною.

Господарський суд Житомирської області ухвалою від 14.11.2023 у справі №906/1234/23, серед іншого, закрив провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Закриваючи провадження у справі, суд виходив із того, що після відкриття судом провадження у справі 18.09.2023, між сторонами 30.10.2023 підписана додаткова угода №1-К до договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії №2376 від 11.11.2021, у зв`язку з чим предмет спору припинив своє існування.

АТ "Житомиробленерго" листом №510/28734 від 21.11.2023 повідомило ТОВ "Біофорест 2020" про здійснення взаєморозрахунків станом на 01.10.2023 (т. 1, а. с. 60-61).

У відповідь листом №1 від 06.12.2023 ТОВ "Біофорест 2020" повідомило АТ "Житомиробленерго", що з січня 2023 та до моменту звіряння акти приймання - передачі сторонами не підписувались, крім того ТОВ "Біофорест 2020" не погоджується щодо застосування тарифів 2 класу, про що неодноразово повідомляли попередніми. Також за інформацією позивача станом на 01.10.2023 передплата за надання послуг з розподілу складала 550 808 грн 13 коп. з ПДВ, яку просив повернути відповідачу протягом 7 робочих днів листами (т. 1, а. с. 62).

Враховуючи викладене, позивач вважаючи, що за період січеньвересень 2023 року підлягало нарахуванню за І класом напруги кошти в сумі 179 826 грн 71 коп., тоді як ним фактично сплачено за тарифами ІІ класу 839 843 грн 08 коп., що на його думку, призвело до надмірної сплати коштів у сумі 660 016 грн 37 коп. (розрахунок - т. 1, а. с. 6), звернувся до суду із цим позовом.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги такі положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 509, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено преамбулою Закону України "Про ринок електричної енергії" цей Закон визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

В силу положень ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, серед інших: про надання послуг з розподілу; про надання послуг з передачі.

Оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на підставі договорів про надання послуг з розподілу. Договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання та укладаються на основі типових договорів, форма яких затверджується Регулятором (ч. 4 ст. 46 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Пунктом 2 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" (далі Постанова) передбачено, що укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Відповідно до п.1.2.1 ПРРЕЕ, на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку.

Згідно з п. 1.2.6. ПРРЕЕ оператор системи, який здійснює розподіл (передачу) електричної енергії безпосередньо до електроустановок споживача, отримує плату за послуги з розподілу (передачі) електричної енергії або від споживача, або від електропостачальника за вибором споживача (крім постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг).

У відповідності до п. 2.1.2. ПРРЕЕ оператор системи зобов`язаний укласти договори про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності відповідного оператора системи. Не допускається розподіл (передача) електричної енергії до точки розподілу електроустановки споживача за відсутності діючого договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з таким споживачем, крім випадку здійснення розподілу (передачі) електричної енергії оператором системи до власних електроустановок.

Згідно абз. 1 п. 2.1.5. ПРРЕЕ, договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається на основі типового договору, що є додатком 3 до цих Правил та, як правило, укладається шляхом приєднання споживача за заявою-приєднанням до розробленого оператором системи договору на умовах складеного оператором системи паспорта точки розподілу/передачі.

Відповідно до п.2.1.7 ПРРЕЕ фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи та/або документально підтверджене споживання електричної енергії.

Згідно із п. п. 4.28-4.29 ПРРЕЕ, оплата послуг, наданих оператором системи, здійснюється за тарифами, які встановлюються Регулятором відповідно до затвердженої ним методики. Тарифи на послуги оператора системи оприлюднюються операторами систем у порядку та строки, визначені нормативно-правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Порядок оплати споживачем послуг оператора системи та послуг постачальника послуг комерційного обліку мають відповідати порядку розрахунків, визначеному в укладеному договорі про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції, яка є додатком до цього договору).

Судом встановлено, що на момент укладення Договору №102-Ш діяв Порядок визначення класів споживачів, затверджений постановою НКРЕКП від 13.08.1998 №1052 (в редакції постанови НКРЕП від 15.12.2004 №1217), згідно з п.3 якого споживачі електричної енергії розподіляються на два класи.

До 1 класу відносяться споживачі, які: 1) отримують електричну енергію від мереж оператора системи розподілу на електроустановки споживача на межі балансової належності із ступенем напруги 27,5 кВт та вище; 2) приєднані до шин електростанцій (за винятком суб`єктів господарювання, що виробляють електричну енергію з альтернативних джерел, а саме з енергії сонячного випромінювання, біогазу, біомаси, енергії вітру та мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями); 3) є промисловими підприємствами із середньомісячним обсягом споживання електричної енергії 150 млн. кВт. год. та більше на технологічні потреби виробництва, незалежно від ступенів напруги на межі балансової належності.

До 2 класу відносяться споживачі, які отримують електричну енергію на межі балансової належності із ступенем напруги нижче 27,5 кВт, крім випадків, передбачених підпунктом 3.1 цього Порядку.

01.01.2022 постанова НКРЕКП від 13.08.1998 №1052 втратила чинність на підставі постанови НКРЕКП від 25.08.2021 №1431.

Поряд із цим, 01.01.2022 набрала чинності постанова НКРЕКП від 25.08.2021 №1430, якою внесено зміни до Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 05.10.2018 №1175, зокрема п.8.1 глави 8 доповнено трьома новими абзацами такого змісту:

"Споживачі, які отримують електричну енергію від оператора системи розподілу на межі балансової належності номінальною напругою 27,5 кВт та вище, а також споживачі, приєднані до шин електростанцій (за винятком суб`єктів господарювання, що виробляють електричну енергію з альтернативних джерел, а саме з енергії сонячного випромінювання, біогазу, біомаси, енергії вітру та мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), відносяться до 1 класу напруги.

Споживачі, які отримують електричну енергію від оператора системи розподілу на межі балансової належності номінальною напругою нижче 27,5 кВт, відносяться до 2 класу напруги.

Клас напруги встановлюється споживачу окремо за кожною межею балансової належності".

При цьому, суд відзначає, що Порядком встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, затвердженим постановою НКРЕКП від 25.08.2021 №1430, який діє з 01.01.2022, не передбачено порядку визначення класів для субспоживачів електричної енергії.

Верховний Суд у постанові від 08.10.2024 у справі №906/446/23 зазначив, що класом напруги називають чисельне значення напруги, яке застосовується в електричних мережах для передачі енергії споживачам; критерієм розмежування класів споживачів є ступінь напруги на межі балансової належності між мережею оператора системи розподілу та споживачем. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05.09.2024 у справі №906/447/23, від 05.09.2024 у справі №906/600/23.

Таким чином, питання нормативної регламентації критеріїв для визначення класу напруги врегульовано у Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, який затверджений постановою НКРЕКП №1175 від 05.10.2018 із змінами та доповненнями.

Відповідно до п. 8.1. Постанови №1175, споживачі та оператори установок зберігання енергії, які отримують електричну енергію від оператора системи розподілу на межі балансової належності номінальною напругою 27,5 кВ та вище відносяться до 1 класу напруги.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що єдиним критерієм для визначення класу напруги є межа балансової належності з оператором системи, а будь-які інші характеристики мереж/підключення Підприємства не можуть бути основою для визначення класу напруги.

Апеляційний господарський суд бере до уваги, що в постанові від 10.01.2024 у справі №910/8823/22 Верховний Суд, враховуючи що між позивачем та відповідачем безпосередньо відсутня межа балансової належності, а в укладеному відповідачем та позивачем договорі № 2-2 встановлено напругу приєднання на об`єктах позивача 110 кВт, що відповідає першому класу напруги, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про неправомірність дій відповідача з нарахування позивачу тарифу за послуги з розподілу електроенергії за 2 (другим) класом напруги.

Також у постанові від 21.02.2024 у справі № 906/172/23 за позовом Приватного акціонерного товариства "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" до Акціонерного товариства "Житомиробленерго", в якій вирішувався спір щодо правомірності дій відповідача зі зміни позивачу тарифу за послуги з розподілу електроенергії за класом напруги, суд касаційної інстанції, залишаючи в силі судові рішення попередніх інстанцій про задоволення позову, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про неправомірність дій відповідача з нарахування позивачу тарифу за послуги з розподілу енергії за ІІ (другим) класом напруги, з урахуванням того, що між сторонами спору безпосередньо відсутня межа балансової належності, а в укладених договорах встановлено напругу приєднання на об`єктах позивача 35 кВт, що відповідає І (першому) класу напруги.

Отже, станом на дату укладання Договору № 102-Ш діяв Порядок визначення класів споживачів, затверджений постановою НКРЕКП від 13.08.1998 №1052 (в редакції постанови НКРЕКП від 06.09.2019 №1825), згідно з п.3 якого, споживачі електричної енергії розподіляються на два класи; критерієм розмежування класів споживачів є ступінь напруги на межі балансової належності між мережею оператора системи розподілу та споживачем: 27,5 кВт та вище - перший клас споживачів, нижче 27,5 кВт - другий клас споживачів.

Крім того, згідно Додатку 2 до Договору №102-Ш визначено, зокрема, ступінь напруги приєднання об`єктів споживача (позивача) 10кВ/0,4, а згідно із Додатком № 3.1 до Договору №102-Ш електроустановки ТОВ "Біофорест 2020" віднесені до 1 класу напруги.

Як вказано вище, зі змісту Акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін вбчається, що:

- межа розподілу балансової належності між Основним споживачем (ФОП Шолох В.В.) і Оператором системи (АТ "Житомиробленерго" Житомирський РЕМ) на виході проводу з натяжного затискача портальної відтяжної гірлянди ізоляторів 1 с.ш. 110 кB п/с ЗВХ з ПЛ-110 кВ п/с ЗВА Та 2 с.ш. 110 кВ п/с ЗВХ з ПЛ-110 кВ п/с Житомирська;

- межа розподілу балансової належності між Основним споживачем (ФОП Шолох В.В.) і Основним споживачем (ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна") на відпайках секційних шин ЗРУ-10 кВ п/с ЗХВ в сторону ком. №16, №25;

- межа розподілу балансової належності між Основним споживачем (ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна") і Споживачем (ТОВ "Біофорест 2020") в РУ-0,4кВ ТП-40 ЗХВ на кінцівках КЛ-0,4кВ у бік споживача.

Поряд з цим апеляційний господарський суд вказує, що в постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.08.2024 у справі № 906/1214/23 за позовом Акціонерного товариства "Житомиробленерго" до фізичної особи-підприємця Лук`янчук Зінаїди Миколаївни про визнання укладеною Додаткової угоди №1-К до Договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії №1911 від 04.12.2020 було встановлено таке:

"Основним споживачем, до технологічних електричних мереж якого приєднаний об`єкт позивача: ЕІС-код 62Z586, є ФОП Шолох В.В.

15 червня 2020 року між ФОП Шолохом В.В. як основним споживачем та АТ "Житомиробленерго" як користувачем було укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж, за пунктом 1.1 якого основний споживач зобов`язався забезпечити технічну можливість доставки електричної енергії необхідного обсягу та рівня потужності (із забезпеченням якості, надійності та безперервності) власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок користувача або інших суб`єктів господарювання, розподіл (передачу) електричної енергії яким забезпечує користувач, а користувач зобов`язався своєчасно сплачувати вартість послуг основного споживача з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору, доставка електричної енергії забезпечується відповідно до однолінійної схеми, яка є додатком 1 до цього договору, наданої основним споживачем, з обов`язковим зазначенням місць встановлення, типів, марки обладнання, довжини ліній, які задіяні в передачі електричної енергії. Основний споживач забезпечує доставку електричної енергії до межі балансової належності належних йому електричних мереж, визначених актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, який є додатком 2 до цього договору. Перелік об`єктів споживачів, розподіл електричної енергії яким забезпечує користувач через мережі основного споживача, зазначені в додатку 8.

Відповідно до акта розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (додаток № 2 до договору від 15 червня 2020 року), межа балансової належності між користувачем (відповідач) і основним споживачем (ФОП Шолох В.В.) встановлюється на виході проводу з натяжного затискача портальної відтяжної гірлянди ізоляторів 1 с.ш. 110 кB п/с ЗВХ з ПЛ-110 кВ п/с ЗВА та 2 с.ш. 110 кВ п/с ЗВХ з ПЛ-110 кВ п/с Житомирська.

Згідно з додатком № 8 до договору від 15.06.2020, об`єкт позивача: ЕІС-код 62Z586 приєднаний до мереж основного споживача ФОП Шолоха В.В. на I (першому) класі напруги (а.с.75).

…

… матеріали справи містять Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін по об`єкту: ЕІС-код 62Z586: Виробничі приміщення (додаток №6.2 до договору), яким встановлено, що розподіл електричної енергії споживачу (ФОП Лук`янчук З.М.) здійснюється по нормальній схемі від підстанції (трансформаторного пункту): п/с Житомирська, п/с "ЗВА", п/с Льонокомбінат. Межа розподілу балансової відповідальності електромереж встановлюється між основним споживачем (ФОП Шолох В.В.) і оператором системи (АТ "Житомиробленерго" Житомирський РЕМ): на виході проводу з натяжного затискача портальної натяжної гірлянди ізоляторів 1 с.ш. 110 кВ п/с ЗХВ з ПЛ-110 кВ п/с ЗВА та 2 с.ш. 110 кВ п/с ЗХВ з ПЛ-110 кВ п/с Житомирська. Межа розподілу балансової відповідальності між основним споживачем (ФОП Шолох В.В.) та споживачем (позивач): на відпайках секційних шин ЗРУ-10 кВ п/с ЗХВ в сторону ком.№45.".

При цьому, апеляційний господарський суд відмічає, що Договором споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії №1911 від 04.12.2020 (із додатками) передбачено, що одне із приміщень ФОП Лук`янчук З. М. розташоване за адресою: вул. Промислова, 1/154, м. Житомир, тобто тією ж, що і приміщення ТОВ "Біофорест 2020".

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, вказаним вище судовим рішенням в справі № 906/1214/23 встановлено, що енергетичні об`єкти Акціонерного товариства "Житомиробленерго" приєднанні до мереж ФОП Шолоха В.В. на першому класі напруги, а останній є основним споживачем за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 1/154.

Зазначене також узгоджується із доказами, наявними в матеріалах цієї господарської справи № 906/662/25.

Такими чином, із наявних у справі доказів вбачається відсутність між позивачем та відповідачем межі балансової належності, тобто позивач (ТОВ "Біофорест 2020") є споживачем, який не отримує електричну енергію від оператора системи розподілу (відповідач/АТ "Житомиробленерго") безпосередньо, а є споживачем, що отримує електроенергію від інших споживачів, котрі є власниками відповідних ділянок мереж, а основний (перший в ланцюжку від оператора системи та який має з останнім межу балансової належності) споживач ФОП Шолох В.В., отримує електричну енергію від оператора системи розподілу на межі балансової належності за першим класом напруги.

Також, як було вказано вище, у відповідності до п.12.2 Договору №102-Ш усі додатки, зміни та доповнення до цього договору оформлюються сторонами письмово в паперовій формі, підписуються уповноваженими особами обох сторін. Цей договір може бути змінений у разі внесення змін або скасування нормативно-правових актів, що регулюють відносини між оператором системи та споживачем. У зв`язку з цим сторони погоджуються, з тим що, Оператор системи вносить відповідні зміни та доповнення до цього договору та оприлюднює їх на власному веб-сайті. Якщо споживач не ініціював розірвання цього договору протягом одного місяця з моменту оприлюднення змін та доповнень до цього договору, вважається, що споживач погодився зі змінами до договору з дати його оприлюднення на веб-сайті оператора системи.

Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Апеляційний господарський суд відмічає, що можливість Оператора системи вносить відповідні зміни та доповнення до договору шляхом оприлюднення на власному веб-сайті, не спростовує необхідність їх оформлення сторонами письмово в паперовій формі, що прямо передбачено в абз. 1 п. 12.2 Договору № 102-Ш.

Між тим, матеріали справи не містять доказів внесення змін до Договору № 102-Ш (його додатків) в частині визначення класу напруги.

Поруч з вказаним, апеляційний господарський суд бере до уваги, що АТ "Житомиробленерго" зверталось до суду із позовами про внесення змін до договорів споживачів про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії (котрі містили аналогічні положення в п. п. 12.2.) до інших споживачів, приміщення котрих розміщенні за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 1/154 та договори із котрими укладені після прийняття НКРЕКП постанови №1219 від 26.06.2020, (справи № № 906/1203/23, 906/1206/23, 906/1214/23).

При цьому, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що сплата позивачем рахунків не вказує про його погодження із зміною класу напруги.

Апеляційний господарський суд погоджується із судом першої інстанції про те, що доводи відповідача про опублікування 04.01.2022 на офіційному веб-сайті АТ "Житомиробленерго" змін до договору споживача щодо диференціації споживачів за класами напруги у зв`язку з набранням чинності постанови НКРЕКП №1430 від 25.08.2021, у зв`язку із чим ТОВ "Біофорест 2020" автоматично віднесено до споживачів ІІ класу, є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються належними доказами внесення змін, які стосуються тарифу (ціни) на оплату послуги з розподілу (передачі) електричної енергії, саме до Договору №102-Ш.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, опубліковані зміни до Договору щодо диференціації споживачів за класами напруги, що вносились у зв`язку із набранням чинності постанови НКРЕКП від 25.08.2021 №1430 стосується уніфікованих умов публічного договору, а не індивідуальних параметрів конкретного споживача таких як: клас напруги; місце приєднання; технічні характеристики; тощо. Ці умови визначаються у додатках до договору, погоджених сторонами (паспорт точки розподілу, акт розмежування балансової належності, схема підключення) та не можуть бути змінені в односторонньому порядку публікацією загального повідомлення.

За наведеного в сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що дії відповідача щодо нарахування позивачу вартості послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням тарифів для другого класу, у цьому випадку, є неправомірними.

Щодо стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, урегульовані нормами, закріпленими у главі 83 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, що міститься у главі 83 Цивільного кодексу України та в якій закріплені загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз положень ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що ця стаття стосується позадоговірних зобов`язань з повернення безпідставно набутого, збереженого майна (кондикційні зобов`язання), що виникають за наявності одночасно таких умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

При цьому, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України

Такі висновки щодо застосування положень глави 83 ЦК су України та, зокрема статті 1212 Цивільного кодексу України, є сталими у судовій практиці та викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.12.2021 у справі № 911/1101/21, від 06.06.2022 у справі №903/142/21 та в інших.

Вище судом встановлено, що позивач у період січень 2023 року вересень 2023 року сплачував відповідачу кошти за послуги з розподілу електричної енергії за тарифом ІІ класу напруги, тоді як відповідно до чинного на той час Договору № 102-Ш та додатків до нього (паспорт точки розподілу, акт розмежування балансової належності) об`єкти позивача були віднесені до І класу напруги.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, загальна вартість послуг з розподілу за І класом напруги за спірний період становить 179 826 грн 71 коп., тоді як фактично позивач сплатив 839 843 грн 08 коп. за тарифом ІІ класу, а тому позивачем надмірно сплачено кошти у розмірі 660 016 грн 37 коп. Відповідачем такий розрахунок не спростовано, а із наданого відповідачем розрахунку нарахувань та оплати, вбачається підтвердження споживання позивачем електричної енергії в обсязі 551 548 кВт·год, що узгоджується з даними розрахунків, наданих позивачем.

З урахуванням того, що спірні кошти були сплачені відповідачу за відсутності правової підстави, а саме без внесення відповідних змін до договору, суд дійшов висновку про їх безпідставне набуття в розумінні статті 1212 ЦК України.

У зв`язку з цим суд встановив, що грошові кошти у сумі 660 016 грн 37 коп., отримані АТ "Житомиробленерго" у спірний період, є безпідставно набутими та підлягають поверненню позивачу.

Тому, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, враховуючи доводи апеляційної скарги, суд вказує таке.

Відповідно до ст. 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права. Правову позицію щодо цього висловив Конституційний Суд України у рішенні від 16.11.2000 №13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника.

Зокрема, в абзаці п`ятому пункту 5 мотивувальної частини зазначеного рішення визначається, що "закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" (ч. 1 ст. 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин".

Конституційне право кожного на правничу допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Положеннями статті 16 ГПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до приписів статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно з приписами статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів у справі та повідомити про надання відповідних доказів у визначені ГПК України строки; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат з дотриманням вимог ч. 8 ст. 129, ст. 221 ГПК України.

Апеляційний господарський суд вказує, що у позовній заяві вказано розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000 грн, зазначено про подання акуту прийому-передачі до закінчення судових дебатів, та разом із позовом подано інші докази їх понесення (договір, рахунок-фактура, платіжна інструкція), а в прохальній частині позовної заяви заявлено про їх стягнення.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач подавав суду першої інстанції заперечення, за змістом котрих вважає витрати позивача необґрунтовано завищеними та такими, що не підлягають до задоволення. Просив відмовити в задоволенні заяви про розподіл судових витрат або зменшити їх розмір до 3 000 грн (т. 1, а. с. 168-169).

Апеляційний господарський суд бере до уваги, що у розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Крім того, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може також відступити від вказаного у частині четвертій статті 129 ГПК України загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).

Також суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. (Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №925/1545/20).

Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, правничу допомогу в суді першої інстанції ТОВ "Біофорест 2020" надавало Адвокатське бюро Павла Удода.

Зокрема, 12.05.2025 між ТОВ "Біофорест 2020" (клієнт) та Адвокатським бюро Удода П. М. (адвокат), було укладено Договір про надання правничої допомоги (далі Договір; т. 1, а. с. 66) за умовами якого адвокат здійснює представництво та надає види правничої допомоги клієнту, а клієнт оплачує надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Адвокат надає правничу допомогу в справі про стягнення з АТ "Житомиробленерго" коштів, що були надмірно сплачені в розрахункові періоди з 01.01.2023 по 30.09.2023 за ІІ класом напруги.

Розмір гонорару адвоката становить 50 000 грн (п. 8 Договору).

Відповідно до п.10 Договору оплата гонорару адвоката за правничу допомогу проводиться протягом 5 днів з дня підписання цього договору. Факт виконання (надання) послуг підтверджується актом прийому-передачі наданої правничої допомоги.

Відповідно до платіжної інструкції №252 від 19.05.2025, ТОВ "Біофорест 2020" сплатив на рахунок адвоката грошові коти в сумі 50 000 грн відповідно до рахунку фактури № 5 від 16.05.2025 (т. 1, а. с. 67-68).

Крім того, згідно з актом прийому - передачі наданої допомоги від 14.08.2025 (т. 1, а. с. 184), адвокат зазначив види наданої правничої (правової) допомоги:

- аналіз обставин справи та консультування щодо предмету позову;

- визначення, збір та оцінка письмових доказів;

- складання позовної заяви;

- підготовка до розгляду справи у суді та участь в судових засіданнях.

За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

У ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

За ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Як вказано вище, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5, 7 та 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Вказана правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічну правову позицію викладено у додаткових постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 21.01.2020 у справі №916/2982/16, від 07.07.2020 у справі №914/1002/19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Суд бере до уваги, що у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.22.2022 у справі №922/1964/21.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас процедура стягнення витрат на правову допомогу не може використовуватися як інститут безпідставного збагачення та як інститут покарання за недобросовісну процесуальну поведінку одного з учасників провадження, оскільки таке стягнення не переслідуватиме легітимну мету та не відповідатиме процесуальній суті передбаченої положеннями ГПК України компенсації таких витрат (подібна позиція викладена в додаткових постановах Верховного Суду від 03.12.2024 у справі № 908/314/18, від 12.12.2024 у справі № 920/882/23(920/234/19), від 26.11.2024 у справі № 922/1792/24, від 19.11.2024 у справі № 873/103/24).

Тому, з огляду на викладене, враховуючи розумну необхідність судових витрат для цієї справи, оцінюючи надані юридичні послуги, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду, що обсяг наданих позивачу юридичних послуг та розмір їх вартості, є обґрунтованим та підтвердженим в розмірі 40 000 грн, який є співмірним із ціною позову, обсягом наданих адвокатом послуг (складання, подання позовної заяви та інших процесуальних документів у справі, участь у судових засіданнях суду першої інстанції).

Щодо посилання скаржника про порушення термінів оплати, то суд апеляційної інстанції вказує, що взаємовідносини із оплатою послуг професійної правничої допомоги є внутрішніми відносинами, котрі складаються між сторонами відповідного правочину, які впливають саме на їх права та обов`язки. Відтак вказане не може бути підставою для зменшення цих витрат.

Інші доводи апеляційної скарги на спростування вказаного висновку зводяться лише до загального опису їх неспівмірності, покладання на суд першої інстанції обов`язку їх зменшення, а також посилання на судову практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, яка була врахована судом апеляційної інстанції вище.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що скаржник був почутим і йому надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження тому, відсутні правові підстави для її задоволення.

З урахуванням викладеного в сукупності, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог, а як наслідок про задоволення позову в повному обсязі, а також покладення на відповідача судових витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене рішення Господарського суду Житомирської області від 06.10.2025 у справі №906/662/25 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Житомиробленерго" - без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Житомиробленерго" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 06.10.2025 у справі №906/662/25 - без змін.

2. Справу №906/662/25 надіслати Господарському суду Житомирської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "21" січня 2026 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.