ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" січня 2026 р. Cправа №902/1279/25

Господарський суд Вінницької області у складі головуючої судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., за участю:

представника позивача: Костенка В.В. (ордер серії СА №1023931 від 12.09.2025),

представник відповідача: Ситника С.Г. (ордер серії АІ №201136 від 26.09.2025),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Ковальової Юлії Анатоліївни, м.Черкаси

до Приватного акціонерного товариства "Продовольча компанія "Поділля", селище Крижопіль Тульчинського району Вінницької області

про стягнення 27638,14 грн пені, 3% річних та інфляційних втрат за договором про виконання сільськогосподарських робіт

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні дії у справі, стислий виклад позицій сторін.

До Господарського суду Вінницької області звернулась Фізична особа-підприємець Ковальова Юлія Анатоліївна з позовом про стягнення 20009,76 грн пені, 1935,00 грн 3% річних та 5693,38 грн інфляційних втрат, що нараховані в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині своєчасної оплати виконаних робіт за договором про виконання сільськогосподарських робіт №3010-2 від 30.10.2024.

Ухвалою суду від 22.09.2025 відкрито провадження у справі №902/1279/25, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 13.11.2025.

26.09.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву б/н від 26.09.2025 (а.с.25-28), в якому відповідач проти позову заперечив та суду пояснив, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір про виконання сільськогосподарських робіт №3010-2 від 30.10.2024 є договором про надання послуг. Відповідач зазначив, що за умовами ч.1 ст.903 ЦК України замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в строки та в порядку, що встановлені договором.

Водночас за умовами п.4.1 договору про виконання сільськогосподарських робіт №3010-2 від 30.10.2024 відлік строку на проведення оплати за надані послуги починається від дати настання двох подій: отримання відповідачем від позивача належним чином оформленого рахунка-фактури та підписання сторонами акта виконаних робіт.

Оскільки позивач не надав відповідачу належним чином оформленого рахунка-фактури на оплату наданих послуг, перебіг строку для здійснення розрахунків, передбачений п.4.1 договору про виконання сільськогосподарських робіт №3010-2 від 30.10.2024, не розпочався та не є простроченим відповідачем.

Також у відзиві на позовну заяву відповідач заявив клопотання про зменшення розміру заявлених 27638,14 грн пені, 3% річних та інфляційних втрат до 1381,90 грн.

11.11.2025 до суду надійшла відповідь на відзив б/н від 11.11.2025 (а.с.37-40), в якій позивач виклав свої доводи в спростування тверджень відповідача, зокрема зауважив, що вказаний у п.4.1 договору про виконання сільськогосподарських робіт №3010-2 від 30.10.2024 рахунок-фактуру було передано відповідачу разом із актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №12 від 17.02.2025. Водночас жодних застережень щодо ненадання рахунка-фактури на момент підписання вказаного акта чи після цього відповідач не висловлював, що також свідчить про його добросовісне прийняття документів та відсутність будь-яких перешкод для здійснення розрахунку.

За наслідками слухання справи, 13.11.2025, прийнята ухвала суду (занесена до протоколу судового засідання) про закриття підготовчого провадження та призначення справи №902/1279/25 до судового розгляду по суті на 30.12.2025.

На визначену судом дату, 30.12.2025, з`явились представники обох сторін.

Позивач підтримав свої вимоги, натомість відповідач заперечив щодо їх задоволення.

За наслідками слухання справи, 30.12.2025, судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час проголошення його вступної та резолютивної частин - 09.01.2026.

09.01.2026 суддею підписано вступну та резолютивну частини рішення у справі №902/1279/25 без його проголошення.

Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин.

30.10.2024 між позивачем (далі - Виконавець) та відповідачем (далі - Замовник) укладено про виконання сільськогосподарських робіт №3010-2 від 30.10.2024 (а.с.9-12), за умовами п.1.1 якого Виконавець зобов`язується виконати роботи по внесенню аміаку рідкого ГОСТ 6221-90 марки Б спеціалізованою технікою на земельних ділянках Замовника, а Замовник прийняти та оплатити виконані роботи, в порядку та на умовах визначених цим Договором.

Загальний розмір земельної ділянки, на якій Замовник доручає Виконавцю виконати послуги складає 850 га (+-5%). Остаточний розмір земельної ділянки визначається сторонами в акті приймання-передачі виконаних робіт (п.1.3 Договору).

Відповідно до п.1.5, 1.6 Договору (враховуючи зміни, внесені додатковою угодою №1 від 29.11.2024 (а.с.12)) початок надання послуг 19.11.2024. Виконавець зобов`язується надати передбачені цим договором послуги у строк до 28.02.2025.

Ціни на послуги встановлюються у наступному порядку: вартість внесення на 1 га з урахуванням ПДВ складає 630,00 грн станом на дату укладання цього Договору на паливі Замовника. Загальна вартість орієнтовно складає 535500,00 грн з ПДВ (850 га х 630,00 грн = 535500,00 грн з ПДВ) (п.3.1, 3.2 Договору).

Згідно з п.4.1 Договору розрахунки за цим Договором здійснюються у безготівковій формі у національній валюті України шляхом перерахування загальної вартості послуг протягом 3 банківських днів після отримання від Виконавця належним чином оформленою рахунка-фактури та підписання сторонами акту виконаних робіт.

Умовами п.6.3 Договору визначено, що у разі прострочення виконання обов`язку. встановленого п.4.1 цього Договору, Замовник сплачує на користь Виконання пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від недоотриманої суми за кожен день такого прострочення.

За змістом п.12.1 Договору, означений діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

17.02.2025 між сторонами підписано акт прийому-передачі (наданих послуг) №12 до Договору (а.с.8), за умовами якого Виконавцем виконано роботи з внесення аміаку рідкого технічного на суму 136899,00 грн з ПДВ. Зауважень до виконаних робіт (наданих послуг) Замовник в акті не викладено.

12.08.2025 Замовник здійснено за актом прийому-передачі (наданих послуг) №12 від 17.02.2025 на суму 136899,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №P52200023 від 12.08.2025 (а.с.13).

Норми права, які застосував суд, оцінка доказів та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Як встановлено судом укладений між сторонами Договір, за своєю правовою природою є договором про надання послуг, положення якого врегульовано главою 63 ЦК України.

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Матеріалами справи підтверджується надання позивачем послуг, обумовлених Договором на суму 136899,00 грн з ПДВ. Водночас оплата наданих послуг відповідачем здійснена 12.08.2025.

Надаючи оцінку доводам сторін відносно дати, з настанням якої у відповідач виник обов`язок оплатити надану послугу, суд відзначає наступне.

Як слідує зі змісту положень п.4.1 Договору: розрахунки за цим правочином здійснюються у безготівковій формі у національній валюті України шляхом перерахування загальної вартості послуг протягом 3 банківських днів після отримання від Виконавця належним чином оформленою рахунка-фактури та підписання сторонами акту виконаних робіт.

Відповідно до положень ч.2 ст.613 ЦК України якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Суд констатує, що матеріали справи не містять доказів отримання Замовником належним чином оформленого рахунка-фактури у вигляді окремого документа.

Проте суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18, відповідно до яких: за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє Відповідача від обов`язку оплатити товар.

Суд зазначає, що вказані висновки відносно правової природи рахунка на оплату та наслідків його ненадання Верховним Судом застосовувались і щодо правовідносин, які виникли на підставі договору про надання послуг (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2023 у справі №920/1343/21).

Суд також вважає за необхідне відзначити, що підписаний між сторонами акт прийому-передачі (наданих послуг) №12 від 17.02.2025 містив усі необхідні банківські реквізити Виконавця, на які необхідно було здійснити оплату наданих послуг на суму 136899,00 грн. Як слідує зі змісту платіжної інструкції №P52200023 від 12.08.2025 Замовником перераховано оплату за надані послуги в сумі 136899,00 грн на банківський рахунок Виконавця, реквізити якого містились в акті прийому-передачі (наданих послуг) №12 від 17.02.2025.

Таким чином, суд відхиляє доводи відповідача щодо ненастання обов`язку з оплати наданих послуг за Договором.

За вказаних обставин суд доходить висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань з оплати наданих послуг з 21.02.2025.

Отже, враховуючи несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати наданих послуг, позивач набув права на стягнення штрафних та компенсаційних нарахувань.

Розглядаючи вимоги щодо стягнення 20009,76 грн пені, яка нарахована з 21.02.2025 по 12.08.2025, суд зазначає таке.

У відповідності до ч.3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як передбачено ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до п.6.3 Договору: у разі прострочення виконання обов`язку, встановленого п.4.1 цього Договору, Замовник сплачує на користь Виконання пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від недоотриманої суми за кожен день такого прострочення.

Водночас суд зазначає, що відповідно до положень п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Отже дата фактичної сплати заборгованості (12.08.2025) судом з розрахунку пені виключається.

Таким чином, здійснивши перевірку правильності нарахування розміру пені, суд дійшов висновку про правомірність вимог щодо стягнення 19893,49 грн пені, а тому в задоволенні позову щодо стягнення 116,27 грн пені слід відмовити.

Щодо стягнення 1935,00 грн - 3% річних за період з 21.02.2025 по 12.08.2025, суд зазначає таке.

Як передбачено ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За правилами ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Під час перевірки правильності нарахування 3% річних судом враховується необхідність виключення дати фактичної сплати заборгованості (12.08.2025) з відповідного розрахунку компенсаційних нарахувань.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку про правомірність вимог щодо стягнення 1935,00 грн 3% річних.

Розглянувши вимогу позивача стосовно заявлених 5693,38 грн інфляційних втрат за період з 21.02.2025 по 12.08.2025, суд зазначає таке.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом враховуються попередні висновки щодо необхідності виключення дати фактичної сплати заборгованості (12.08.2025) з розрахунку компенсаційних нарахувань.

При перевірці правильності нарахування позивачем суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів, суд враховує висновки щодо застосування ст.625 ЦК України, викладену у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 та від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, згідно з якими.

При розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 (далі - Постанова КМУ №1078) та Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування ст. 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Враховуючи наведені висновки, здійснивши перевірку правильності нарахування заявленої суми, суд дійшов висновку про правомірність вимог в частині стягнення 5693,38 грн інфляційних втрат.

Розглядаючи клопотання відповідача в частині зменшення штрафних та компенсаційних нарахувань, викладене у відзиві на позовну заяву б/н від 26.09.2025, суд виходить з такого.

Згідно з ч.1 ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. Водночас вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до яких вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Отже, приймаючи рішення про зменшення розміру пені суд взяв до уваги такі обставини:

- відповідачем повністю оплачено розмір наданих послуг за Договором;

- сукупний розмір правомірно заявлених штрафних та компенсаційних нарахувань становить понад 20% вартості виконаних робіт за Договором;

- позивачем не подано доказів, які підтверджують факт понесення збитків у зв`язку з простроченням оплати.

Судом враховано правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Аналогічної позиції стосовно застосування приписів ст.551 ЦК України дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі №925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, Велика Палата Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Тому суд вважає, що з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, наявні достатні правові підстави для зменшення розміру пені на 50% і таким чином стягненню підлягає пеня в розмірі 9946,75 грн.

Попри наведене суд відзначає, що Верховний Суд у своїй практиці послідовно дотримується правової позиції щодо неможливості зменшення розміру інфляційних втрат - висновки про це викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.10.2023 у справі №904/4334/22, від 24.01.2024 у справі №917/991/22, від 01.10.2024 у справі №910/18091/23 та від 05.11.2024 у справі №902/43/24.

Також суд зауважує, що розрахунок відсотків річних позивачем здійснено із застосуванням мінімального розміру, визначеного ч.2 ст.625 ЦК України (3%).

Велика Палата у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 зазначила, що "...три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних."

Таким чином у задоволенні клопотання відповідача в частині зменшення компенсаційних нарахувань, викладеного у відзиві на позовну заяву б/н від 26.09.2025, слід відмовити.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Положення ст.76, 77 ГПК України передбачають, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Щодо судових витрат.

При звернені із цим позовом до суду в електронній формі позивач сплатив 3028,00 грн. що підтверджується платіжною інструкцією №540 від 12.09.2025 (а.с.13).

Водночас, відповідно до положень частини 3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

За вказаних обставин судовий збір за подання цього позову до суду підлягав сплаті в розмірі 2422,40 грн.

Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За відсутності відповідного клопотання позивача судом не вирішується питання про повернення внесеного судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (605,60 грн).

Таким чином, за правилами ст.129 ГПК України на відповідача покладається 2422,40 грн судового збору, мінімальний розмір якого не може бути меншим 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст.7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 123, 129, 226, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов у справі №902/1279/25 задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Продовольча компанія "Поділля" (вул.Порошенка О. Героя України, буд.74А, селище Крижопіль, Гайсинський р-н, Вінницька обл., 24600; ідентифікаційний код: 33143011) на користь Фізичної особи-підприємця Ковальової Юлії Анатоліївни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) 9946,75 грн - пені; 1935,00 грн - 3% річних; 5693,38 грн - інфляційних втрат та 2422,40 грн - витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відмовити у задоволення позову в справі №902/1279/25 в частині стягнення 10063,01 грн - пені.

5. Повне рішення надіслати сторонам.

6. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256, 257 ГПК України).

7. Повне рішення складено 19 січня 2026 р.

Суддя Нешик О.С.

кількість прим. рішення:

1 - до справи;

2, 3 - представнику ФОП Ковальової Ю.А. адвокату Костенку В.В. - в електронній формі до електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС та на адресу електронної пошти ( ІНФОРМАЦІЯ_1 );

4 - ПрАТ "Продовольча компанія "Поділля" - в електронній формі до електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС;

5 - представнику Приватного акціонерного товариства "Продовольча компанія "Поділля" адвокату Ситнику С.Г. ( ІНФОРМАЦІЯ_2 )