РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.01.2026Справа № 910/1963/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона селище Чкалова, 37, м. Херсон, Херсонська обл., Херсонський р-н,73008

до Державного підприємства "Українське державне аерогеодезичне підприємство" вул. Велика Васильківська, 69, м. Київ, 03150

про стягнення 62 596,51 грн.

Представники сторін (не викликались)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Квартирно-експлуатаційний відділ міста Херсона звернувся до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Державного підприємства "Українське державне аерогеодезичне підприємство" про стягнення 62 596,51 грн., а саме 19 992,79 грн. основного боргу (попередньої оплати), 28 124,62 грн. пені, 2 884,00 грн. процентів річних, 11 595,10 грн. втрат від інфляції.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору № 1381 про надання послуг з розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 22.10.2018 року в частині своєчасного надання відповідачем послуг згідно здійсненої переплати, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість з повернення передплати у вказаному розмірі, за наявності якої позивачем нараховані пеня, проценти річних та втрати від інфляції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/1963/24 та приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, характер спірних правовідносин та предмет доказування, за відсутності клопотань будь - якої із сторін про інше та підстав для розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін з ініціативи суду, господарським судом на підставі ч. 1 ст. 247 ГПК України вирішено розгляд справи №910/1963/24 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Суд зазначає, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами" від 29.06.2023 року, який набрав чинності 21.07.2023 року та введений в дію 18.10.2023 року, внесено зміни до ряду статей ГПК України.

Так, відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи чи її окремої системи (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасник справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Отже, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи №910/1963/24 та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду від 04.03.2024 року була направлена судом в його електронний кабінет, факт отримання якої 07.03.2024 року підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про доставку електронного листа до електронного кабінету.

Судом встановлено, що 12.04.2024 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання б/н від 11.04.2024 року, з доказами направлення відповідачу, про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області, оскільки рішення у справі може вплинути на його права або обов`язки.

Розглянувши зазначене клопотання, враховуючи предмет та підстави позову, а також відсутність обґрунтувань позивача в частині підстав залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області, позаяк клопотання аргументоване необхідністю отримання пояснень та з`ясування щодо присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, та за відсутності доказів на підтвердження впливу рішення з даного спору безпосередньо на його права та/або обов`язки щодо однієї зі сторін, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для залучення останнього та відмовляє в задоволенні заяви позивача про залучення третьої особи.

Також, через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшли: 26.04.2024 року - клопотання б/н від 26.04.2024 року про долучення документів, з доказами надсилання до електронного кабінету відповідача, а саме листування позивача з Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області з питань погодження проекту землеустрою та інформації щодо формування земельної ділянки площею 293,5 га за межами населених пунктів на території Херсонської міської (Комишанська селищна) та Чорнобаївської сільської рад Херсонського району Херсонської області; 29.04.2024 року - заява б/н від 27.04.2024 року про поновлення процесуального строку подання доказів, зазначених в клопотанні б/н від 26.04.2024 року.

Крім того, 29.04.2024 року через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява б/н від 27.04.2024 року про зміну предмету позову, з доказами надсилання до електронного кабінету відповідача, в якій позивач просить суд викласти предмет позову (прохальну частину) з виключенням слова «попередньої», а саме: Стягнути з Державного підприємства "Українське державне аерогеодезичне підприємство" 19 992,79 грн. оплати, 28 124,62 грн. пені, 2 884,00 грн. процентів річних, 11 595,10 грн. втрат від інфляції у зв`язку з відмовою ЕКВ м. Херсона від договору № 1381 від 22.10.2018 року про надання послуг.

Розглянувши заяву позивача про зміну предмету позову б/н від 27.04.2024 року суд зазначає, що згідно частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Предметом позову є матеріально - правова вимога про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу до відповідача, що кореспондується зі способами захисту цього права чи інтересу, передбаченими ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

В свою чергу суд звертає увагу, що зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та/або зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини 3 статті 46 ГПК України викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 922/2575/19.

Отже, дослідивши позовну заяву та зміст заяви позивача б/н від 27.04.2024 року, згідно якої останній деталізує позовні вимоги, а саме викладає прохальну частину позовної заяви з виключенням слова «попередньої» оплати, суд розцінює останню як заяву про зміну предмету позову та, відповідно, з огляду на те, що зміна предмету позову є правом позивача, передбаченим ст. 46 ГПК України, не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси, зокрема, процесуальні права відповідача, а саме останньому було надано можливість ознайомитися з новим змістом позовних вимог з урахуванням направлення копії заяви до електронного кабінету відповідача, остання відповідає загальним вимогам, встановленим ст.ст. 46, 170 Господарського процесуального кодексу України, заява позивача б/н від 27.04.2024 року про зміну предмету позову приймається судом до розгляду, подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням останньої та зазначеного в ній предмета спору.

Суд зазначає, що з урахуванням строків, встановлених статями 165, 178, 251 Господарського процесуального кодексу України, а саме протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, які також визначені судом в ухвалі від 04.03.2024 року, відповідач мав подати відзив на позовну заяву.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим частиною 1 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Натомість, як встановлено судом, представником відповідача через систему «Електронний суд» 12.12.2025 року подані додаткові пояснення у справі б/н від 12.12.2025 року, в яких останній заперечує проти позовних вимог та зазначає, що відповідачем не порушено виконання зобов`язань за договором в частині виконання робіт, що підтверджується підписаним обома сторонами без заперечень і зауважень актом виконаних робіт, відтак такий акт фіксує виконання відповідачем його договірних зобов`язань та фактично спростовує доводи позивача щодо неналежного виконання послуг за договором з боку відповідача.

Вказані документи судом долучені до матеріалів справи.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки позивач не скористався наданими йому процесуальними правами, зокрема, КЕВ міста Херсона за умови подання відповідачем додаткових пояснень у справі, не подано будь-яких письмових пояснень/заперечень або відповіді на додаткові пояснення відповідача, суд, на підставі дійшов висновку про можливість розгляду даної справи виключно за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 22 жовтня 2018 року між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Херсона (позивач у справі, замовник за Договором) та Херсонським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру (виконавець за Договором) укладено Договір №1381 про надання послуг з розроблення землеустрою щодо відведення земельної ділянки (далі - Договір), відповідно до умов пункту 1.1 якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати послуги зазначені в п.1.2 цього договору, а замовник прийняти та оплатити такі послуги.

Відповідно до пункту 1.2 Договору найменування послуги: Код згідно ДК 021:2-6 - Науково-технічних послуг в галузі інженерії. Послуги з розроблення проекту землеустрою (внесення змін) щодо відведення в постійне користування Квартирно-експлуатаційному відділу міста Херсона земельної ділянки загальною площею 293,5 га під військовим містечком № НОМЕР_1 (аеродром, казармене містечко, автопарк в/ч НОМЕР_2 ) на території Херсонської міської ради та Комишанської селищної ради м. Херсон Херсонської області.

Розділами 2-10 Договору сторони узгодили порядок виконання робіт, вартість робіт і порядок розрахунків, відповідальність сторін, порядок здачі та приймання робіт, форс- мажорні обставини тощо.

Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Згідно 9.1 Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2018 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами передбачених зобов`язань.

Вказаний Договір підписаний представниками замовника, виконавця та скріплений печатками сторін.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт, який підпадає під правове регулювання норм глави 33 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) та §1, 4 глави 61 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст. 887 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 324 Господарського кодексу України визначено, що за договором підряду на проведення проектних і досліджувальних робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну документацію або виконати обумовлені договором проектні роботи, а також виконати досліджувальні роботи, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити їх. До відносин, що виникають у процесі виконання проектних та досліджувальних робіт, можуть застосовуватися положення статті 318 цього Кодексу.

За договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт замовник зобов`язаний передати підрядникові завдання на проектування, а також інші вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації. Завдання на проектування може бути підготовлене за дорученням замовника підрядником. У цьому разі завдання стає обов`язковим для сторін з моменту його затвердження замовником (ч. 1 ст. 888 Цивільного кодексу України).

Підрядник зобов`язаний додержувати вимог, що містяться у завданні та інших вихідних даних для проектування та виконання пошукових робіт, і має право відступити від них лише за згодою замовника (ч. 2 вказаної статті).

У пункті 1.3 Договору передбачено, що виконавець забезпечує виготовлення проекту землеустрою та погодження проекту землеустрою відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій», ст.ст. 186-1 та 198 Земельного кодексу України.

Технічні, економічні та інші вимоги до проектів викладені у завданні на виконання послуг, що є невід`ємною частиною договору (Додаток 1) (пункт 1.4. Договору).

Так, сторонами погоджено та підписано Завдання на надання послуг (Додаток № 1 до Договору), який передбачає надання послуг з розроблення проекту землеустрою (внесення змін) щодо відведення в постійне користування Квартирно-експлуатаційному відділу міста Херсона земельної ділянки загальною площею 293,5 га під військовим містечком № НОМЕР_1 (аеродром, казармене містечко, автопарк в/ч НОМЕР_2 ) на території Херсонської міської ради та Комишанської селищної ради м. Херсон Херсонської області на підставі Рішення Херсонської обласної державної адміністрації № 391 від 10.03.2013 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою».

До складу послуг входять: вивчення та аналіз вихідної інформації; розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування; погодження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у відповідності до вимог Закону України «Про землеустрій», Земельного кодексу України, Водного кодексу України та інших нормативно - правових актів; за необхідності - проведення деравної землевпорядної експертизи.

У відповідності до ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Пунктом 1.5 Договору визначено, що етапи та строки виконання послуг визначаються погодженим сторонами календарним планом надання послуг (Додаток 2).

Згідно пункту 1.7 Договору строк надання послуг за цим Договором 6 (шість) місяців з моменту укладання Договору, та надання замовником вихідних даних.

Згідно з частиною 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором (ч.ч. 1, 2 ст. 844 Цивільного кодексу України).

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що загальна вартість надання послуг за цим договором становить 19 992,79 грн. (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривень 79 коп.), у тому числі ПДВ 20% -3332,13 грн.

Загальна вартість надання послуг визначається згідно з протоколом погодження договірної ціни на виконання послуг (додаток 3), що складається на підставі погодженого сторонами кошторису (додаток 4).

Наразі, в матеріалах справи наявний погоджений сторонами Кошторис (Додаток № 4 до Договору) на загальну суму 19 992,79 грн.

Згідно частини 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

В силу ч. 2 ст. ст. 853 Цивільного кодексу України замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Отже, відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.

У свою чергу, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Пунктом 3 частини 1 статті 890 Цивільного кодексу України, зокрема, передбачено, що підрядник зобов`язаний передати замовникові готову проектно-кошторисну документацію.

Відповідно до пункту 4.3.3 Договору виконавець зобов`язаний оформити та передати замовнику відповідно до чинного законодавства України документацію з розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у кількості - 3 екземплярів.

Згідно пункту 3.1 Договору послуги з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вважаються виконаними виконавцем після отримання замовником оригіналів проектів із землеустрою визначених п.1.2 та погоджених відповідно п.1.3 цього Договору.

Пунктом 3.2 сторонами погоджено, після завершення надання послуг виконавець передає замовнику акт приймання-передачі наданих послуг у 2-х примірниках, проекти у 3-х примірниках.

За змістом пункту 3.5 Договору замовник протягом 5 днів з дня отримання акта приймання-передачі наданих послуг зобов`язаний повернути виконавцеві підписаний акт приймання-передачі наданих послуг або мотивовану відмову від прийняття наданих послуг. У випадку мотивованої відмови замовника прийняти надані послуги, сторонами складається двосторонній акт з переліком необхідних доробок і термінів їх виконання.

Докази того, що сторони узгодили інший порядок здачі - приймання робіт за Договором в матеріалах справи відсутні.

Як встановлено судом за матеріалами справи та зазначено позивачем, на виконання умов Договору сторонами був підписаний та скріплений печатками Акт №ОУ-2386 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 03.12.2018 року, відповідно до якого виконавцем були проведені такі роботи (надані послуги) по договору №1381 від 22.10.2018 року: Розроблення проекту землеустрою (внесення змін) щодо відведення в постійне користування Квартирно-експлуатаційним відділом міста Херсона земельної ділянки загальною площею 293,5 га під військовим містечком № НОМЕР_1 (аеродром, казармене містечко, автопарк в/ч НОМЕР_2 ) на території Херсонської міської ради та Комишанської селищної ради м. Херсон Херсонської області.

Загальна вартість робіт (послуг) без ПДВ 16 660,66 грн., ПДВ 20% - 3,332,13 грн. Загальна вартість робіт (послуг) з ПДВ - 19 992,79 грн.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії Акту №ОУ-2386 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 03.12.2018 року, сторони претензій одна до одної не мають.

Суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, та які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, за висновками суду, з урахуванням положень укладеного між сторонами Договору, документом, який підтверджує як факт виконання позивачем зобов`язання з виконання робіт, так і факт виникнення у останнього зобов`язання з їх оплати, є Акт здачі-приймання виконаних розробником робіт (етапу робіт), який має бути сторонами належним чином оформлений та підписаний без будь - яких зауважень.

Тобто, саме такий документ є первинним бухгалтерським документом, який засвідчує здійснення господарських операцій і містить інформацію про вартість виконаних робіт.

За приписами ст. 891 Цивільного кодексу України підрядник відповідає за недоліки проектно-кошторисної документації та пошукових робіт, включаючи недоліки, виявлені згодом у ході будівництва, а також у процесі експлуатації об`єкта, створеного на основі виконаної проектно-кошторисної документації і результатів пошукових робіт.

У разі виявлення недоліків у проектно-кошторисній документації або в пошукових роботах підрядник на вимогу замовника зобов`язаний безоплатно переробити проектно-кошторисну документацію або здійснити необхідні додаткові пошукові роботи, а також відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами п. 5.1 Договору виконавець повинен надати послуги, якість яких відповідає умовам даного Договору, вимогам Закону України «Про землеустрій», Земельного кодексу України, іншим державним нормам та стандартам із землеустрою, що діють в Україні.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії Акту № ОУ-2386 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 03.12.2018 року, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання робіт за вказаним актом відсутні, зокрема, замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт не має.

Згідно частини 1 статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором (частина 2 статті 854 Цивільного кодексу України).

Згідно пункту 2.3 Договору оплата за наданні послуги здійснюється на підставі актів здачі-приймання робіт протягом 10 банківських днів від дня підписання з відповідного рахунку Державного казначейства України.

Докази того, що сторони узгодили інший порядок та строки оплати робіт за Договором в матеріалах справи відсутні.

Також до матеріалів справи позивачем долучена копія виставленого ДП «Херсонгеоінформ» Рахунку-фактури №СФ-001501 від 03.12.2018 року на оплату «Розроблення проекту землеустрою (внесення змін) щодо відведення в постійне користування Квартирно-експлуатаційним відділом міста Херсона земельної ділянки загальною площею 293,5 га під військовим містечком № НОМЕР_1 (аеродром, казармене містечко, автопарк в/ч НОМЕР_2 ) на території Херсонської міської ради та Комишанської селищної ради м.Херсон Херсонської області» вартістю 19 992,79 грн., в т.ч. ПДВ - 3 332,13 грн.

Як встановлено судом за матеріалами справи, зазначено позивачем та відповідачем не заперечувалось, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Херсона як замовник платіжним дорученням № 2035 від 11.12.2018 року перерахував Херсонському державному підприємству геодезії, картографії та кадастру ДП «Херсонгеоінформ» як виконавцю грошові кошти в сумі 19 992,79 грн. із зазначенням призначення платежу «…розробка проекту землеустрою рах. Факт. №СФ-001501 акт №ОУ-2386 від 03.12.18 дог.№1381 від 22.10.18, в т.ч. ПДВ - 3332,13». Копія відповідного платіжного доручення наявна в матеріалах справи.

Доказів звернення ДП «Херсонгеоінформ» до замовника з відповідними листами, вимогами, претензіями щодо питання невчасного здійснення/нездійснення оплати за виконані проектні роботи на момент реалізації сторонами правовідносин за спірним Договором та на час розгляду справи сторонами суду також не надано.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами частин 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

У відповідності до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, є зобов`язанням.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (чинним на час виникнення спірних правовідносин) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено позивачем, Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 30.01.2019 року №14 «Про реорганізації ДП «Херсонгеоінформ», пунктом 1,2 наказано:

- реорганізувати «Херсонське державне підприємство геодезії, картографії та кадастру», (далі - ДП «Херсонгеоінформ») шляхом приєднання до державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство», (далі - ДП «УкрДАГП»);

- установити, що ДП «УкрДАГП» є правонаступником майнових прав та обов`язків ДП «УкрДАГП».

Проте, як зазначено позивачем в позовній заяві, відповідачем допущено порушення умов Договору в частині розроблення відповідачем проекту землеустрою, позаяк замовником не було отримано оригіналу проекту із землеустрою, визначеного в пункті 1.2 та погодженого відповідно до пункту 1.3 Договору, у зв`язку з чим 04.10.2023 року позивач звернувся до Південної регіональної філії ДП «Укр ДАГП» з Вимогою по договору № 1381 від 22.10.2018 року (вих.. № 570/785 від 04.10.2023 року), в якій відмовлявся від Договору та вимагав повернення грошових коштів у сумі 19 9992,79 грн., що були перераховані за платіжним дорученням №2035 від 11.12.2018 року, внаслідок не отримання позивачем оригіналу проекту із землеустрою.

Факт надсилання вказаної вимоги на адресу відповідача та повернення не врученої адресату 21.10.2023 року підтверджується копіями поштового конверту з накладною № 111 від 08.10.2023 року та опису вкладення в цінний лист.

Отже, вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, як зазначено позивачем в позовній заяві, відповідач свої зобов`язання щодо передачі проекту землеустрою згідно Договору у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору не виконав, в результаті чого замовник відмовився від Договору та просить стягнути в судовому порядку грошові кошти в розмірі 19 992,79 грн., що були перераховані за платіжним дорученням №2035 від 11.12.2018 року.

Згідно п. 6.4 Договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі послуг за бюджетні кошти виконавець сплачує замовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день затримки від ціни договору.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Окрім цього, у зв`язку з порушенням відповідачем умов Договору щодо передачі проекту землеустрою та нездійснення повернення сплачених позивачем коштів, позивачем нараховані на підставі статей 216-218, 230, 231 ГК України, ст.546 ЦК України та пункту 6.4 Договору нараховано відповідачеві пеню в розмірі 28 124,61 грн. за період 02.01.2019 року - 23.10.2023 року, а також на підставі ст. 625 ЦК України 11 595,10 грн. втрат від інфляції за період січень 2019 року - жовтень 2023 року та проценти річних у сумі 2 884,00 грн. за період з 02.01.2019 року по 23.10.2023 року, які позивач просить суд стягнути з відповідача в поданій суду позовній заяві.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору № 1381 про надання послуг з розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 22.10.2018 року та/або окремих його положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення даного Договору на час його підписання та в процесі виконання з боку сторін відсутні.

В свою чергу, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач наголошує, що ним не порушено виконання зобов`язань за Договором в частині виконання робіт, що підтверджується підписаним обома сторонами без заперечень і зауважень актом виконаних робіт, відтак такий акт фіксує виконання відповідачем його договірних зобов`язань та фактично спростовує доводи позивача щодо неналежного виконання послуг за договором з боку відповідача, у зв`язку з чим суд зазначає, що укладення Відділом та Державним підприємством спірного Договору про надання послуг з розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №1381 від 22.10.2018 року було спрямоване на виготовлення відповідачем проекту землеустрою у встановлених договором строк та передачу його замовнику, а також одночасного обов`язку позивача по здійсненню оплати таких послуг (робіт).

Суд з урахуванням умов Договору звертає увагу, що обов`язок замовника з оплати послуг за Договором пов`язаний з оформленням належним чином акту(ів) здачі-приймання робіт, складання якого відповідно до пунктів 1.2., 1.3., 3.1., 3.2. Договору, засвідчує завершення надання послуг. Тобто, саме підписання акту приймання-передачі наданих послуг підтверджує належне виконання відповідачем як виконавцем умов Договору та передання оригіналу проекту із землеустрою.

Наразі, судом встановлено за матеріалами справи та сторонами не заперечувалось, що 03.12.2018 року між сторонами підписано та скріплено печатками без жодних претензій та/або зауважень Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-2386 на суму 19 992,79 грн., відповідно до якого позивачем як замовником прийнято послуги з розроблення відповідачем проекту землеустрою (внесення змін) щодо відведення в постійне користування Квартирно-експлуатаційному відділу міста Херсона земельної ділянки загальною площею 293,5 га під військовим містечком № НОМЕР_1 (аеродром, казармене містечко, автопарк в/ч НОМЕР_2 ) на території Херсонської міської ради та Комишанської селищної ради м. Херсон Херсонської області, на виконання якого відповідно до п. 2.3 Договору позивачем було сплачено на користь відповідача грошові кошти в сумі 19 992,79 грн.

При цьому суд звертає увагу на приписи пункту 3.5 Договору, згідно яких замовник протягом 5 днів з дня отримання акта приймання-передачі наданих послуг зобов`язаний повернути виконавцеві підписаний акт приймання-передачі наданих послуг або мотивовану відмову від прийняття наданих послуг; у випадку мотивованої відмови замовника прийняти надані послуги, сторонами складається двосторонній акт з переліком необхідних доробок і термінів їх виконання.

Однак, матеріали справи не містять та позивачем не надано суду доказів надання мотивованої відмови від прийняття наданих послуг чи будь-яких інших заперечень щодо повноти чи невідповідності чинному законодавству України виконаного проекту землеустрою, а також претензій щодо непередання оригіналу проекту землеустрою до моменту підписання вказаного Акту від 03.12.2018 року.

У зв`язку з вищевикладеним та враховуючи те, що підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень у добровільному порядку Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-2386 від 03.12.2018 року на суму 19 992,79 є первинним документом в розумінні вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", який фіксує факт здійснення господарських операцій та виконання відповідачем його договірних зобов`язань, суд наголошує, що можливість опротестування в подальшому підписаного без зауважень акту з посиланням на невиконання робіт виконавцем нівелює мету підписання такого акту як первинного бухгалтерського документу за умов наявності у підписантів необхідних повноважень, позаяк необхідно виходити з принципу індивідуальної відповідальності керівника юридичної особи за погодження таких документів, зокрема, в разі можливого фактичного невиконання договірних робіт з боку виконавця (відповідача).

При цьому судом враховано, що з вимогою про повернення грошових коштів у сумі 19 992,79 грн. та повідомленням про відмову від Договору № 1381 від 22.10.2018 року позивач звернувся до відповідача лише 06.10.2023 року, тобто майже через три роки після підписання Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № ОУ-2386 від 03.12.2018 року та перерахування коштів 11.12.2018 року.

Судом прийняті до уваги доводи позивача про те, що згідно з відповіддю Головного управління Держгеодкадастру у Херсонській області № 32-21-0.2-1314/22-24 від 25.04.2024 року відомості щодо кадастрового номера земельної ділянки орієнтовною площею 293,5 га для розміщення військового містечка № НОМЕР_1 (аеродром, казармене містечко, автопарк в/ч НОМЕР_2 ) на території Херсонської міської ради та Комишанської селищної ради м. Херсон Херсонської області у Державному земельному кадастрі відсутні.

Разом із цим, дана обставина не є беззаперечним доказом того, що саме з причин невиконання відповідачем зобов`язань за спірним Договором позивач був позбавлений можливості сформувати та зареєструвати в Державному земельному кадастрі відповідну земельну ділянку та, окрім цього, умовами спірного Договору обставини виконання робіт відповідачем підтверджуються саме актом здачі - прийняття робіт.

Також суд зазначає, що згідно частин 1, 2 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 525 ЦК України та 188 Господарського кодексу України (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється (частини 1, 3 статті 615 ЦК України).

Відповідно до частин 4, 5 статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Наразі, пунктом 4.2 Договору передбачено, що замовник має право достроково розірвати цей договір у разі невиконання умов договору виконавцем, повідомивши про це його у строк не менше ніж 15 календарних днів.

Тобто, умовами спірного Договору передбачено право замовника на одностороннє розірвання договору.

Проте, розірвано може бути лише чинний договір (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) (аналогічні правові позиції викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17, Верховного Суду від 16.09.2022 у справі №913/703/20, від 14.09.2023 у справі №910/4725/22).

Згідно статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Як зазначалось судом вище, згідно п. 9.1 Договору останній набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2018 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами передбачених зобов`язань.

Доказів укладення сторонами Додаткових угод про продовження строку дії Договору матеріали справи не містять.

За змістом норми частини першої статті 530 ЦК України у взаємозв`язку з частиною другою статті 251, частиною другою статті 252 цього Кодексу, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, у разі визначення терміну виконання зобов`язання з вказівкою на майбутню подію нею може бути визнана лише та подія, неминучість якої є безумовна. Якщо юридичні наслідки мають певну ступінь вірогідності настання, то має місце не існування часової категорії у вигляді терміну, а умова.

При визначенні строку (терміну) виконання зобов`язання судам необхідно враховувати загальні положення ЦК України про порядок визначення та обчислення строків (термінів), зокрема, щодо початку і закінчення строку (терміну), а також умови вчиненого сторонами спору правочину, на підставі якого виникло зобов`язання (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 щодо змісту понять "строк договору", "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" відзначила, що поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

В контексті вищенаведеного, приймаючи до уваги в сукупності факт закінчення строку дії спірного Договору ще 31.12.2018 року, тобто до звернення позивача із вимогою від 04.10.2023 року №570/785, а також підписання обома сторонами Договору без зауважень акту здачі-приймання робіт та здійснення замовником на його підставі оплати виконаних відповідачем робіт в сумі 19 992,79 грн., суд зазначає про відсутність підстав для розірвання спірного правочину.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, оскільки матеріалами справи підтверджено та позивачем не спростовано виконання відповідачем зобов`язань за спірним Договором за актом здачі-приймання робіт № ОУ-2386 від 03.12.2018 року в частині розроблення проекту землеустрою (внесення змін) щодо відведення в постійне користування Квартирно-експлуатаційному відділу міста Херсона земельної ділянки загальною площею 293,5 га під військовим містечком № НОМЕР_1 (аеродром, казармене містечко, автопарк в/ч НОМЕР_2 ) на території Херсонської міської ради та Комишанської селищної ради м. Херсон Херсонської області, суд дійшов висновку про відсутність підстав для повернення сплачених позивачем за Договором грошових коштів в сумі 19 992,79 грн.

За змістом частин 1, 2 статті 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

В свою чергу, оскільки позовні вимоги позивача про стягнення 28 124,62 грн. пені, 2 884,00 грн. процентів річних та 11 595,10 грн. втрат від інфляції мають похідний характер від основної вимоги про повернення оплати в сумі 19 992,79 грн., підстав для задоволення якої судом не встановлено, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні даних похідних вимог також слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 2, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухвалюватись у відповідності до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом та з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні статті 74 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 19 січня 2026 року.

Суддя А.М. Селівон