ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року Справа № 915/1662/25

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Семенчук Н.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль», Каботажний узвіз, 18, м. Миколаїв, 54020,

електронна пошта:

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Старкової Любові Георгіївни, АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

про: стягнення грошових коштів.

Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 2504 від 17.11.2025 (вх. № 16120/25 від 17.11.2025) про стягнення з Фізичної особи-підприємця Старкової Любові Георгіївни основного боргу в сумі 7182,69 грн, 1758,77 грн інфляційних втрат та 3 028,00 грн судового збору на користь ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ».

В обґрунтування позову товариство зазначає, що за період з листопада 2022 року по серпень 2025 року включно власнику нежитлових приміщень нараховано за теплову енергію загально будинкових потреб (МКЗ та допоміжних приміщень) та абонплата. За даними позивача на дату пред`явлення позову по договору № 6339 від 01.11.2022 залишається не сплаченими 7182,69 грн. На суму основного боргу, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано 1758,77 грн інфляційних втрат за період з квітня 2024 року по вересень 2025 року.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст.ст. 11, 509, 526, 610, 612, 624, 626-628, 633, 634, 638 Цивільного кодексу України, ст.ст. 24, 25 Закону України «Про теплопостачання», ст.ст. 1, 2, 4, 6, 12-14, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», приписами Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018 (зі змінами), а також умовами Договору.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 20.11.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1662/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання за наявними матеріалами справи. Ухвалено провести розгляд справи № 915/1662/25 поза межами встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку у розумний строк, тривалість якого визначається з урахуванням існування в Україні воєнного стану. Встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Копія вказаної ухвали була направлена учасникам справи у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України.

Так, копію ухвали було надіслано позивачу в електронний кабінет в системі «Електронний суд». Документ доставлено до електронного кабінету одержувача 20.11.2025 о 17:47, що підтверджується наявною в матеріалах справи відповідною довідкою. За змістом ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. Враховуючи наведене, слід вважати, що копію ухвали Господарського суду Миколаївської області від 20.11.2025 у справі № 915/1662/25 позивач отримав 21.11.2025.

Копія ухвали Господарського суду Миколаївської області від 20.11.2025, направлена на адресу місцезнаходження відповідача, а саме: вул. Новозаводська, 2-А, кв. 27, м. Миколаїв, була вручена останньому 27.11.2025, що вбачається з наявного в матеріалах справи поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором R83.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про належне повідомлення позивача та відповідача у даній справі.

24.11.2025 до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання б/н від 24.11.2025 (вх. № 16463/25 від 24.11.2025), за змістом якого відповідач повідомляє про здійснення платежів на користь позивача в рахунок погашення основної заборгованості та судового збору. У зв`язку з погашенням вказаних сум у добровільному порядку відповідач просить суд розглянути питання можливості відміни стягнення з неї сум інфляційних втрат у розмірі 1758,77 грн, а також можливості повернення 50 % сплаченого нею судового збору.

26.11.2025 до суду від позивача надійшло клопотання № 2563 від 26.11.2025 (вх. № 16607/25 від 26.11.2026) про зменшення позовних вимог, в якому товариство повідомляє суд про здійснення відповідачем погашення суми основного боргу за спожиту теплову енергію по договору № 6339 від 01.11.2022 в сумі 7182,69 грн та суми судового збору в розмірі 3028,00 грн, з урахуванням чого просить суд: зменшити позовні вимоги; стягнути з відповідача суму інфляційних втрат в розмірі 1 758,77 грн.

Суд зауважує, що за приписами п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши заяву позивача про зменшення позовних вимог, що надійшла до суду 26.11.2025, тобто протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку, що заява про зменшення позовних вимог подана позивачем у відповідності до приписів ст. 46 ГПК України, відповідає вимогам чинного процесуального законодавства, не порушує прав та охоронюваних законом інтересів сторін, а тому приймається судом до розгляду.

Таким чином, судом розглядаються позовні вимоги про стягнення з Фізичної особи-підприємця Старкової Любові Георгіївни на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» інфляційних втрат в розмірі 1 758,77 грн.

За приписами ч. 1 ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, крім випадку, передбаченого частиною другою цієї статті.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив таке.

У відповідності з метою і предметом діяльності (встановлених в статуті товариства) Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва, а також є теплопостачальною організацією у розумінні Закону України «Про теплопостачання» як суб`єкт господарської діяльності, який має у користуванні теплогенеруюче обладнання та постачає споживачам теплову енергію.

З наявної в матеріалах справи Інформаційної довідки № 423100612 від 17.04.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що Старковій Любові Георгіївні на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 01.06.2011, виданого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, належать нежитлові приміщення підвалу літ. Апд загальною площею 156,6 кв.м. в житловому будинку літ. А-4 за адресою АДРЕСА_2 .

Позивач зазначає про присвоєння нової адреси нежитловому приміщенню відповідача, яке знаходиться в багатоповерховому будинку вул. Маріупольська, 13 та надає суду копію рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 2358 від 24.11.2006, відповідно п. 44 якого вирішено нежитловим приміщенням, по вул. (Московській) Маріупольській, 13, які знаходяться в комунальній власності територіальної громади міста Миколаєва та згідно з рішенням міської ради від 04.10.06 № 6/7 підлягають приватизації способом «викуп» ТОВ «Алдіс-Плюс», надати нову адресу: АДРЕСА_2 . Рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 2358 від 24.11.2006 є підтвердженням зміни адреси попереднім власником нежитлових приміщень - ТОВ «Алдіс-ПЛЮС». При цьому, рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 543 від 27.05.2011 підтверджує оформлення права власності ОСОБА_1 на відповідні нежитлові приміщення.

За змістом ст. 13 Конституції України передбачено, зокрема, що власність зобов`язує.

Вказана норма кореспондується зі ст. 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд також зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігрів питної води, інших господарських та технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Вказаним Законом також передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (частини 4, 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання»).

Виконавцем послуги з постачання теплової енергії для будинку за адресою м. Миколаїв, вулиця Маріупольська, будинок 13/4 є позивач - Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль».

При цьому, за даними позивача, не спростованими та не запереченими відповідачем, житловий будинок обладнано єдиним вузлом обліку теплової енергії, а належні відповідачу нежитлові приміщення знаходяться в єдиній системі теплоспоживання житлового будинку.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Приватним акціонерним товариством «Миколаївська теплоелектроцентраль» як виконавцем послуг на своєму офіційному сайті було розміщено Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання.

Таким чином, у позивача з відповідачем діє індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.

Цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України (пункт 1 договору).

Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному веб-сайті виконавця (пункт 2 договору).

Згідно з пунктом 4 договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунку за надані послуги, факт отримання послуг.

Відповідно до пункту 5 договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, визначеними цим договором.

Відповідно до пункту 30 вказаного договору плата за послуги постачання теплової енергії складається з:

- плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022, та Методики розрахунку, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом та обсягу її споживання;

- плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця.

Пунктом 32 договору визначено, що розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця.

Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (пункт 34 договору).

Споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором (частина 3 пункту 41 договору).

Відповідно до пункту 45 договору у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Нарахування пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу.

Пеня не нараховується за умови наявності заборгованості держави за надані населенню пільги та житлові субсидії та/або наявності у споживача заборгованості з оплати праці, підтвердженої належним чином.

Згідно з пунктом 47 договору оформлення претензій споживача щодо ненадання послуги, надання її не в повному обсязі або надання послуги неналежної якості здійснюється в порядку, визначеному статтею 27 Закону України Про житлово-комунальні послуги.

Цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності (пункт 51 договору).

Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (пункт 52 договору).

З метою забезпечення теплом об`єктів з початку опалювальних сезонів 2022-2023, 2023-2024, 2024-2025 після зниження середньодобової температури зовнішнього повітря до + 8°С і нижче, на виконання рішень Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 626 від 17.11.2022, №1189 від 26.11.2023, № 1870 від 29.10.2024 позивачем було розпочато опалювальний сезон 2022-2023, 2023-2024, 2024-2025 та підписано наряди з балансоутримувачем/управителем будинку ТОВ «ЖЕК «Забота», що свідчать про підключення опалення у будинку по вул. Маріупольській, 13 (копії нарядів від 13.11.2022, від 25.11.2023, від 07.11.2024 надано позивачем до матеріалів справи).

Факт здійснення централізованого постачання теплової енергії до вказаного будинку підтверджується також наданими позивачем до матеріалів справи відомостями споживання електричної енергії.

Відповідно до рішень Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №176 від 24.03.2023, №513 від 27.03.2024, № 339 від 24.03.2025 опалювальні періоди закінчено.

З початку опалювальних сезонів 2022-2023, 2023-2024, 2024-2025 відповідно до рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 124 від 09.12.2022 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13.10.2021 № 984 «Про встановлення тарифів на транспортування, постачання теплової енергії та послугу з постачання теплової енергії ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ», рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 566 від 25.10.2022 «Про встановлення тарифів на транспортування, постачання теплової енергії та послугу з постачання теплової енергії ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ», рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1029 від 25.10.2023 «Про встановлення тарифів на транспортування, постачання теплової енергії та послугу з постачання теплової енергії ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ», рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 252 від 14.02.2024 «Про встановлення тарифів на транспортування, постачання теплової енергії та послугу з постачання теплової енергії ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ», рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1792 від 23.10.2024 «Про встановлення тарифів на транспортування, постачання теплової енергії та послугу з постачання теплової енергії ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» законодавчо встановлено економічно обґрунтовані двоставкові тарифи на теплову енергію та послугу з постачання теплової енергії за умовно-зміною частиною та умовно-постійною частиною тарифу.

Крім того, тарифи на транспортування, постачання теплової енергії та послугу з постачання теплової енергії, а також абонентська плата у відповідні опалювальні періоди встановлювалися наказами Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» № 473 від 22.09.2021, № 434 від 13.12.2023, № 32 від 18.01.2024, № 65 від 15.02.2024, № 104 від 21.03.2024, № 340 від 28.10.2024, № 389 від 13.12.2024, № 14 від 17.01.2025, № 45 від 14.02.2025, № 73 від 12.03.2025, № 125 від 25.04.2025.

За даними позивача, 11.01.2024 ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» проведено обстеження житлового будинку по вул. Маріупольська, 13 з метою виявлення у нежитлових приміщеннях централізованого опалення, про що складено відповідний акт про обстеження. Актом підтверджено, що нежитлові приміщення з окремо присвоєною адресою Маріупольська, 13/4 не мають централізованого опалення. Таким чином, відповідно до законодавства відповідачу нараховується оплата за частини обсягу теплової енергії, яка складається із загальнобудинкових потреб та абонентської плата.

Позивач зазначає, що всім своїм абонентам за витрати опалення місць загального користування позивач почав нараховувати лише з 01.11.2022, оскільки методика, відповідно якої проводиться розподіл обсягів спожитої теплової енергії набрала чинності 28.01.2022. Відповідно, з усіма абонентами, які відключені від централізованого опалення, індивідуальні договори укладені з 01.11.2022 та з цього періоду почались нарахування витрат за відшкодування обсягів теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку.

Вказані обставини не були спростовані відповідачем в ході розгляду даної справи.

Так, за даними позивача, не спростованими та не запереченими відповідачем, у період з листопада 2022 року по серпень 2025 року останньому проводились нарахування за теплову енергію загально будинкових потреб та абонплата за які відповідач не сплатив суму 7 182,69 грн.

На підтвердження вказаних обставин позивачем, було подано до матеріалів справи виставлені відповідачу за спірний період:

1. Акти надання послуг з постачання теплової енергії на загальну суму 23 822,32 грн, зокрема: № 6339 від 31.01.2024 на суму 10 792,10 грн; № 6339 від 29.02.2024 на суму 757,28 грн; № 6339 від 31.01.2024 на суму 854,45 грн; № 6339 від 30.04.2024 на суму 32,57 грн; № 6339 від 31.05.2024 на суму 3071,12 грн; № 6339 від 30.06.2024 на суму 32,57 грн; № 6339 від 31.07.2024 на суму 32,57 грн; № 6339 від 31.08.2024 на суму 32,57 грн; № 6339 від 30.09.2024 на суму 32,57 грн; № 6339 від 31.10.2024 на суму 32,57 грн; № 6339 від 30.11.2024 на суму 1029,58 грн; № 6339 від 31.12.2024 на суму 1520,99 грн; № 6339 від 31.01.2025 на суму 1816,09 грн; № 6339 від 28.02.2025 на суму 1998,65 грн; № 6339 від 31.03.2025 на суму 1392,17 грн; № 6339 від 30.04.2025 на суму 223,07 грн; № 6339 від 31.05.2025 на суму 42,85 грн; № 6339 від 30.06.2025 на суму 42,85 грн; № 6339 від 31.07.2025 на суму 42,85 грн; № 6339 від 31.08.2025 на суму 42,85 грн.

2. Рахунки за послугу з постачання теплової енергії на загальну суму 23 822,32 грн, зокрема: № 6339 за послугу з постачання теплової енергії надану в січні 2024 року (з урахуванням перерахунку) на суму 10 792,10 грн; № 6339 за послугу з постачання теплової енергії надану в лютому 2024 року на суму 757,28 грн; № 6339 за послугу з постачання теплової енергії надану в березні 2024 року на суму 854,45 грн; № 6339 за послугу з постачання теплової енергії надану в квітні 2024 року на суму 32,57 грн; № 6339 за послугу з постачання теплової енергії надану в травні 2024 року (з урахуванням перерахунку) на суму 3071,12 грн; № 6339 за послугу з постачання теплової енергії надану в червні 2024 року на суму 32,57 грн; № 6339 за послугу з постачання теплової енергії надану в липні 2024 року на суму 32,57 грн; № 6339 за послугу з постачання теплової енергії надану в серпні 2024 року на суму 32,57 грн; № 6339 за послугу з постачання теплової енергії надану в вересні 2024 року на суму 32,57 грн; № 6339 за послугу з постачання теплової енергії надану в жовтні 2024 року на суму 32,57 грн; № 6339 за послугу з постачання теплової енергії надану в листопаді 2024 року на суму 1029,58 грн; № 6339 за послугу з постачання теплової енергії надану в грудні 2024 року на суму 1520,99 грн; № 6339 за послугу з постачання теплової енергії надану в січні 2025 року на суму 1816,09 грн; № 6339 за послугу з постачання теплової енергії надану в лютому 2025 року на суму 1998,65 грн; № 6339 за послугу з постачання теплової енергії надану в березні 2025 року на суму 1392,17 грн; № 6339 за послугу з постачання теплової енергії надану в квітні 2025 року на суму 223,07 грн; № 6339 за послугу з постачання теплової енергії надану в травні 2025 року на суму 42,85 грн; № 6339 за послугу з постачання теплової енергії надану в червні 2025 року на суму 42,85 грн; № 6339 за послугу з постачання теплової енергії надану в липні 2025 року на суму 42,85 грн; № 6339 за послугу з постачання теплової енергії надану в серпні 2025 року на суму 42,85 грн.

За даними позивача, не спростованими та не запереченими відповідачем, станом на момент пред`явлення позову відповідач здійснив часткові оплати на загальну суму 16 639,63 грн.

Крім того, у подальшому, після відкриття провадження у справі, відповідач додатково здійснив оплату претензійних вимог на суму 7 268,39 грн, що перевищило заявлену суму основного боргу на 85,70 грн та було враховано позивачем в якості поточного платежу в рахунок погашення абонплати.

За такого, та з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог, спірними у даній справі виступають правовідносини щодо стягнення позивачем з відповідача інфляційних втрат внаслідок допущення споживачем прострочення виконання грошового зобов`язання на користь виконавця послуг з постачання теплової енергії.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, внаслідок неналежного виконання грошового зобов`язання позивачем було нараховано відповідачу (згідно наданих до позовної заяви розрахунків) інфляційні втрати за сукупний період прострочення з квітня 2024 року по вересень 2025 року на загальну суму 1 758,77 грн.

Відповідачем контррозрахунку позовних вимог не надано, позовних вимог не спростовано.

Суд зауважує, що за приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні втрати, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Інфляційні нарахування на суму боргу не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів.

Стаття 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат наданий позивачем та встановлено, що нарахування позивача проведені правильно.

Отже, в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо клопотання відповідача б/н від 24.11.2025 (вх. № 16463/25 від 24.11.2025), в якому останній просить суд розглянути питання можливості відміни стягнення з відповідача сум інфляційних втрат у розмірі 1758,77 грн, у зв`язку з погашенням суми основного боргу у добровільному порядку, суд зазначає, що ні умовами укладеного між сторонами договору, ні приписами чинного законодавства України не передбачено можливості скасування чи списання нарахованих позивачем до стягнення інфляційних втрат у випадку, якщо відповідач погашає основну заборгованість після пред`явлення позову. Інфляційні втрати є самостійним видом майнової відповідальності боржника, спрямованим на відновлення майнового стану кредитора, який зазнав негативних наслідків у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання. При цьому, право визначати обсяг та характер позовних вимог належить виключно позивачу. Саме позивач має дискреційні повноваження щодо підтримання чи відкликання заявлених вимог. У даній справі позивач чітко окреслив вимоги про стягнення інфляційних втрат як актуальні та належні до розгляду судом.

Погашення відповідачем основної суми боргу після пред`явлення позову не усуває правових наслідків прострочення виконання зобов`язання, а відтак не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За умовами ч.ч.1, 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказів того, що відповідач належним чином (своєчасно) виконував свої зобов`язання щодо сплати коштів, відповідач, у порушення приписів ст.73,74 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки, підтверджують наявність порушених прав позивача, а відтак і обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

При ухваленні рішення в справі, суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що сторони добровільно реалізували між собою питання розподілу судових витрат, шляхом відшкодування відповідачем позивачу судового збору, відтак, вказане питання не потребує вирішення судом.

При цьому, суд звертає увагу відповідача на те, що нормами господарського процесу не передбачено механізму повернення відповідачу сплаченого ним позивачу судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 11, 13, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 165, 210, 220, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Старкової Любові Георгіївни ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (Україна, 54020, Миколаївська обл., місто Миколаїв, Каботажний узвіз, будинок 18; ) інфляційні втрати в сумі 1 758,77 грн.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складено 19.01.2026.

Суддя Н.О. Семенчук