ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2026 р. Справа № 910/9259/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

секретар Місюк О.П.

за участю

представників: позивача - не з`явилися;

відповідача - ОСОБА_1.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_1»

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 (повне рішення складене 19.11.2025)

у справі №910/9259/25 (суддя - Зеленіна Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_1»

до Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_3 визнання недійсною повідомлення-вимоги про стягнення штрафних санкцій.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_1» звернулося з позовом до Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_5», правонаступником якого є Державне підприємство ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_4», про визнання недійсною повідомлення-вимоги про стягнення штрафних санкцій №2165/4861/06-2025 від 14.07.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем як постачальником, належним чином виконано вимоги п. 1 додатку №3 до договору НОМЕР_2 про закупівлю, а саме в частині направлення документів, тому у відповідача відсутні підстави для застосування штрафних санкцій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2025 відкрито провадження у справі №910/9259/25, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 (повне рішення складене 19.11.2025) у справі №910/9259/25 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_1» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким визнати недійсною з моменту підписання повідомлення-вимогу Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_5» №2165/4861/06-2025 від 14.07.2025 про стягнення штрафних санкцій.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Доводи скаржника зводяться до наступного:

- позивачем обрано належний та ефективний спосіб захисту, оскільки він спрямований безпосередньо на усунення несприятливих наслідків для позивача, пов`язаних з вчиненням відповідачем оспорюваного правочину шляхом визнання його недійсним, так як він вчинений з порушенням умов договору та вимог чинного законодавства;

- суд першої інстанції мав врахувати, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання правочину недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно позивача, надати позовним вимогам належну інтерпретацію, надати оцінку дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, а не тлумачити їх лише буквально, застосувавши надміру формалізований підхід до заявлених позовних вимог;

- постачальником у визначені терміни надані замовнику копії документів, які вимагаються додатком №3 до договору, а отже застосування штрафу, передбаченого п. 7.3.2 договору, є передчасним та таким, що не відповідає умовам договору.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2025 апеляційну скаргу у справі №910/9259/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 апеляційну скаргу у справі №910/9259/25 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України.

12.12.2025 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_1» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 відкрито апеляційне провадження у справі №910/9259/25, призначено її до розгляду на 20.01.2026, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву.

29.12.2025 від Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_5» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить відмовити у її задоволенні в повному обсязі.

20.01.2026 до суду від Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_4» надійшло клопотання про заміну сторони, згідно якого заявник просив замінити відповідача у справі - Державне підприємство ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_5» його правонаступником - Державним підприємством ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_4».

В судове засідання 20.01.2026 з`явилася представник Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_4» та підтримала клопотання про заміну сторони у справі. Натомість, представники сторін у призначене судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду апеляційної скарги шляхом надсилання копії ухвали до електронних кабінетів.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Разом з цим, як було зазначено вище, Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_1» та Державне підприємство ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_5» належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги та, у свою чергу, не повідомили суд про причини неявки у судове засідання уповноважених представників. Отже, неявка у судове засідання їх представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

У судовому засіданні, розглянувши клопотання Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_4» про заміну сторони, колегія суддів дійшла висновку про його задоволення та замінила відповідача у справі - Державне підприємство ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_5» його правонаступником - Державним підприємством ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_4», про що постановлено відповідну ухвалу.

Надалі представником відповідача надано пояснення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин даної справи убачається, що 16.06.2025 між Державним підприємством ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_5» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_1» (постачальник) укладений державний контракт (договір) про закупівлю НОМЕР_3 відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити замовнику продукти ІНФОРМАЦІЯ_6, номер оголошення про проведення закупівлі, присвоєний електронною системою закупівель, яких визначені в специфікації (додаток №1), а замовник - прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Умовами п. 1 додатку №3 до договору сторони погодили, що постачальник зобов`язаний надати засобами поштового зв`язку (за власний рахунок) замовнику протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати укладання і набрання чинності цим договором, але не пізніше дня першої поставки товару, завірені належним чином (пронумеровані, прошнуровані, засвідчені підписом та печаткою постачальника):

- перелік потужностей постачальника, які задіяні у зберіганні товару за цим договором (довільна форма);

- копії державної реєстрації потужностей та/або експлуатаційних дозволів (для товарів тваринного походження), які задіяні у зберіганні та виробництві товару за цим договором;

- асортимент товару, який постачається згідно цього договору (додаток №3.4);

- повні копії нормативно-технічного документа (ТУ або специфікації (для імпортної продукції)), відповідно до якого виробляється товар ІНФОРМАЦІЯ_7

Перелік потужностей постачальника має відповідати поданим потужностям в тендерній пропозиції. У разі ненадання документів до постачальника застосовуються санкції, передбачені п. 7.3.2 цього договору.

Пунктом 7.3.2 договору передбачено, що у разі відмови з боку постачальника у наданні доступу або будь-якому іншому перешкоджанню в проведені аудиту складських або виробничих потужностей, у тому числі суб`єктів господарювання, які виготовляють та/або постачають товар за цим договором на замовлення постачальника, на відповідність критеріям аудиту та/або відбору зразків, яке не дає розпочати, провести та/або закінчити аудит та/або відбір зразків та/або проведення лабораторних та/або простих випробувань, у тому числі ненадання зразків товару та/або відмова у сплаті вартості проведення випробувань та/або ненадання у визначені терміни документів/копій документів, які вимагаються додатком №3 до цього договору, з постачальника стягується штраф у розмірі 0,05 (нуль цілих п`ять сотих) відсотка від вартості договору.

Листом №2165/4342/06-2025 від 16.06.2025 Державне підприємство ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_5» повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_1» про необхідність надання документів, зазначених в п. 1 додатку №3 до договору, на адресу: м. Київ, поштомат нової пошти №40079, отримувач Державне підприємство ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_5», моб. тел. НОМЕР_1 .

На виконання умов договору постачальник супровідним листом №11/07-5/2 від 11.07.2025 направив замовнику належним чином засвідчені копії документів, про які йдеться в п. 1 додатку №3 до договору, на адресу: м. Київ, поштомат нової пошти №40079, отримувач Державне підприємство ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_5», моб. тел. НОМЕР_1 , що підтверджується експрес-накладною Нової пошти №2572.

Зазначені документи були доставлені в поштомат 12.07.2025 та отримані 17.07.2025 (за поясненнями співробітника Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_5» ОСОБА_2, у зв`язку з перебуванням у відпустці співробітника Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_5», відповідального за отримання документів).

Додатково постачальником згідно з супровідним листом №14/07-1 від 14.07.2025 направлено належним чином засвідчену копію ветеринарного документу на ввезення консерв рибних «ІНФОРМАЦІЯ_8» на адресу: м. Київ, поштомат нової пошти №40079, отримувач Державне підприємство ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_5», моб. тел. НОМЕР_1 , що підтверджується експрес-накладною Нової пошти №1542.

Зазначені документи були доставлені в поштомат 15.07.2025 та отримані 17.07.2025 (за поясненнями співробітника Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_5» ОСОБА_2, у зв`язку з перебуванням у відпустці співробітника Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_5», відповідального за отримання документів).

Водночас, Державним підприємством ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_5» було надіслано Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_1» повідомлення-вимогу про стягнення штрафних санкцій №2165/4861/06-2025 від 14.07.2025, згідно з яким відповідач вимагав сплатити на свою користь штрафні санкції в сумі 151602,00 грн на підставі п. 7.3.2 договору у зв`язку з ненаданням станом на 11.07.2025 документів, зазначених в п. 1 додатку №3 до договору.

У своєму листі №18/07-7 від 18.07.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_1» заперечило щодо обставин порушення умов договору та нарахування штрафних санкцій і просило відкликати повідомлення-вимогу про стягнення штрафних санкцій №2165/4861/06-2025 від 14.07.2025.

Замовник листом №2165/5056/06-2025 від 21.07.2025 надав відповідь постачальнику та вказав на відсутність підстав для відмови від нарахування штрафних санкцій і повторно вимагав їх сплати.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача з даним позовом про визнання недійсною повідомлення-вимоги про стягнення штрафних санкцій №2165/4861/06-2025 від 14.07.2025 як одностороннього правочину, на підставі ст. ст. 203 та 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), в обґрунтування якого позивач зазначив, що ним у визначені терміни надані замовнику копії документів, які вимагаються додатком №3 до договору, а отже застосування штрафу, передбаченого п. 7.3.2 договору, є передчасним та таким, що не відповідає умовам договору, оскільки постачальником було вчасно, в передбачені договором терміни, відправлені відповідні документи.

Відповідач, у свою чергу, заперечив щодо задоволення позовних з наступних підстав:

- позивач невірно трактує зміст п. 1 додатку №3 до договору, згідно якого постачальник зобов`язаний надати замовнику документи засобами поштового зв`язку (за власний рахунок) протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати укладення і набрання чинності договором, але не пізніше дня першої поставки товару. При цьому, крайнім строком для подання документів є 23.06.2025 включно, а не 11.07.2025, як помилково вважає позивач;

- оспорюючи повідомлення-вимогу №2165/4861/06-2025 від 14.07.2025, позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, який слід застосувати при зверненні з позовом до суду, оскільки сама по собі повідомлення-вимога не є окремою підставою для примусового виконання рішення щодо сплати заборгованості (штрафних санкцій), а є лише повідомленням замовника про недотримання з боку постачальника умов договору та, як наслідок, нарахування за це штрафних санкцій.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, дійшов наступних висновків:

- такий спосіб захисту цивільного права, як визнання недійсною претензії (вимоги) про сплату боргу, штрафних санкцій у визначеному ст. 16 ЦК України переліку не міститься;

- частиною 2 ст. 4 ГПК України визначено, що позивач може звернутися до господарського суду за захистом свого порушеного або оспорюваного права і охоронюваних законом інтересів, проте пред`явлення відповідачем позивачу повідомлення-вимоги про стягнення штрафних санкцій жодним чином не порушує права та охоронювані законом інтереси позивача.

З наведеними висновками Господарського суду міста Києва погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Зазначені норми матеріального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права.

У ст. 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Право на звернення до господарського суду в установленому ГПК України порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

З огляду на положення ст. 4 ГПК України та ст. ст. 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, - до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2023 у справі №513/879/19).

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Належним є ефективний спосіб захисту, застосування якого не може призводити до порушення прав третіх осіб. При цьому, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16, 19.05.2020 у справі №922/4206/19 та 22.06.2021 у справі №200/606/18).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним та належним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним чи неналежним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним і належним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного і належного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачами з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

Як було зазначено вище, у своєму позові позивач вважає безпідставною повідомлення-вимогу №2165/4861/06-2025 від 14.07.2025 про стягнення штрафних санкцій та просить визнати її недійсною як односторонній правочин, на підставі ст. ст. 203 та 215 ЦК України, оскільки відповідачем невірно трактуються строки надання документів, визначені п. 1 додатку №3 до договору НОМЕР_2 про закупівлю.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Незважаючи на односторонній характер дій особи, вони можуть породжувати певні правові наслідки як для цієї особи, так і для інших осіб. Таким чином, правочин вважається одностороннім у тому разі, коли до виникнення цивільних прав та обов`язків призводить волевиявлення одного суб`єкта цивільного права.

У постанові від 24.05.2023 у справі №756/420/17 Верховний Суд вказав, що до односторонніх правочинів, зокрема, належить: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини, згода іншого співвласника на розпорядження спільним майном, одностороння відмова від договору.

При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) однією стороною. Разом з тим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може бути видання довіреності двома і більше особами, спільний заповіт подружжя тощо. Результат аналізу розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків).

Залежно від сприйняття волі сторони одностороннього правочину такі правочини поділяються на:

- суто односторонні - не адресовані нікому та без потреби в прийнятті їх іншою (іншими) особою. До них, зокрема, належить відмова від права власності, відмова від спадщини, прийняття спадщини;

- такі, що розраховані на їх сприйняття іншими особами, до яких можливо віднести, зокрема, оголошення конкурсу, публічну обіцянку винагороди, відмову від спадщини на користь іншої особи, видачу довіреності, видачу векселя, розміщення цінних паперів, односторонню відмову від договору.

Здійснивши аналіз вказаних положень закону та тлумачення поняття одностороннього правочину, наданого Верховним Судом, колегія суддів зазначає, що повідомлення-вимога про сплату штрафних санкцій, що по своїй суті є претензією про досудове врегулювання спору, не є одностороннім правочином, а тому не може бути визнана недійсною на підставі положень цивільного законодавства.

Отже, правомірними є висновки місцевого господарського суду про те, що такий спосіб захисту цивільного права, як визнання недійсною претензії (вимоги) про сплату боргу чи штрафних санкцій у визначеному ст. 16 ЦК України переліку не міститься, а тому є неналежним.

Додатково апеляційний суд звертає увагу на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №924/199/20, відповідно до якого якщо суд уже розглядає справу про стягнення з боржника коштів, він має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування. Належним способом захисту боржника є заперечення проти позову кредитора в судовому процесі про стягнення з нього коштів. Наприклад, на підставі припинення поруки. Окремий позов про визнання поруки недійсною є неналежним способом захисту.

Отже, свої заперечення щодо наявності підстав для нарахування та стягнення штрафних санкцій позивач може заявити лише в судовому процесі про стягнення з нього коштів з підстав неналежного виконання умов договору НОМЕР_2 про закупівлю.

Також, як вірно зазначено судом першої інстанції, пред`явлення відповідачем повідомлення-вимоги про стягнення штрафних санкцій №2165/4861/06-2025 від 14.07.2025 жодним чином не порушує права та охоронювані законом інтереси позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував також на те, що за несплату протягом 10 (десяти) банківських днів від дати направлення замовником повідомлення, останній на підставі п. 7.6 договору має право притримати оплату за фактично прийнятий товар до моменту сплати постачальником суми пені/штрафу, а у випадку несплати суми пені/штрафу у строк, передбачений п. 7.5 договору, замовник може зменшити суму оплати постачальнику, яка підлягає сплаті постачальнику за поставлений та прийнятий товару, в безакцептному порядку на суму пені та/або штрафу.

Водночас, чинне законодавство не передбачає можливості визнання недійсною претензії (вимоги), що в майбутньому може, на думку позивача, призвести до порушення його прав.

З урахуванням всього вищезазначеного колегія суддів погоджується з висновками Господарського суду міста Києва, що позивачем не доведено наявності обставин та не надано належних доказів, які свідчили б про порушення його прав або охоронюваних законом інтересів у зв`язку з пред`явленням відповідачем повідомлення-вимоги про стягнення штрафних санкцій, а також про те, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає передбаченим законом способам захисту цивільних прав та охоронюваних законом інтересів.

Як наслідок, твердження позивача, викладені ним в апеляційній скарзі, повністю спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заявленого позову про визнання недійсною повідомлення-вимоги про стягнення штрафних санкцій №2165/4861/06-2025 від 14.07.2025.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76 та 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 у справі №910/9259/25 ухвалене з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_1» не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_1» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 у справі №910/9259/25 залишити без змін.

3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_1».

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 26.01.2026.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко