ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 925/208/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І. М. (головуючий), Власова Ю. Л., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Росущан К. О.,

прокуратури - Красножон О. М. (прокурор),

позивача - не з`явився,

відповідача - Войцеховський М. Ю. (адвокат),

третьої особи - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційні скарги Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури та Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького

на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.06.2025,

постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2025 та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2025

за позовом Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького

до Комунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області,

за участю Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури

про стягнення 1 566 915,48 грн,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Черкаський національний університет імені Богдана Хмельницького (далі - Університет, позивач) звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради (далі - Підприємство, відповідач) про стягнення зайво сплачених коштів з оплати теплової енергії у результаті застосування необґрунтованих тарифів у розмірі 1 566 915,48 грн.

1.2. Позовні вимоги мотивовано тим, що у період з 04.10.2021 до 30.09.2022 Університет сплачував відповідачу за надані послуги з теплопостачання та гарячої води за тарифами які не відповідають категорії споживачів "населення", установленим у пункті 5 рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 04.10.2021 № 1073, що суперечить вимогам закону, в результаті чого позивач сплатив відповідачу завищену вартість послуг з теплопостачання та гарячої води.

1.3. Позивач вказує, що означені порушення встановлені в акті ревізії від 21.05.2024 № 262303-30/04 складеному Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області, за результатами проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Університету за період 01.01.2021 до 31.12.2023. Зокрема, встановлено невірне застосування відповідачем тарифу на оплату послуг з постачання теплової енергії, що призвело до оплати позивачем завищеної вартості послуг відповідача за період з 04.10.2021 до 30.09.2022 за договором від 05.11.2021 № 78 (З ОС. РАХ № 785, № 786) на загальну суму 473 766,74 грн та за договором від 04.03.2022 № 78 (З ОС. РАХ № 785, № 786) на загальну суму 1 093 148,74 грн.

1.4. Від Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури (далі - прокурор) надійшла заява про вступ у справу, з метою захисту інтересів держави. Обґрунтовуючи заяву прокурор зазначає, що спір між сторонами виник з приводу договору теплопостачання, укладеного державним навчальним закладом та оплата за яким здійснювалась за рахунок бюджетних коштів. Укладаючи договори Університет у спірних відносинах діє, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів) та є замовником в обсязі та в межах видатків, що визначені Міністерством освіти і науки України (розпорядником бюджетних коштів вищого рівня). Враховуючи специфіку фінансування державних закладів, ефективне використання бюджетних коштів вже саме по собі становить суспільний інтерес.

1.5. Актом ревізії від 21.05.2024 № 262303-30/04 складеним Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області встановлено безпідставність застосування відповідачем тарифу на оплату послуг з постачання теплової енергії, що призвело до оплати позивачем завищеної вартості послуг відповідача за період з 04.10.2021 до 30.09.2022, що призвело до безпідставної оплати позивачем на користь відповідача 1 566 915,48 грн бюджетних коштів, які, у свою чергу, підлягають стягненню з Підприємства на підставі положень статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

1.6. Водночас, ані Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області, який виявив означені порушення у ході ревізії, ані Міністерство освіти і науки України, якому підпорядкований позивач, самостійно з позовами до суду не зверталися. Нездійснення уповноваженим органом захисту порушених інтересів держави і є тим виключним випадком, який відповідно до вимог статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" покладає на органи прокуратури обов`язок взяти на себе субсидіарну роль у здійсненні представництва інтересів держави у спірних відносинах.

1.7. Ухвалою від 10.04.2025 суд залучив Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача (далі - Офіс Держаудитслужби, третя особа).

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Господарський суд Черкаської області рішенням від 10.06.2025 (суддя Чевгуз О. В.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2025 (колегія суддів: Сибіга О. М., Тищенко О. В., Гончаров С. А.) у цій справі, в задоволенні позову відмовив повністю.

2.2. Північний апеляційний господарський суд додатковою постановою від 17.11.2025 заяву Підприємства про ухвалення додаткового рішення у справі задовольнив. Стягнув з Університету на користь Підприємства 43 717, 59 грн витрат на професійну правничу допомогу. Стягнув з прокуратури на користь Підприємства 49 962,96 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. Короткий зміст вимог касаційних скарг

3.1. Прокурор у касаційній скарзі з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить Верховний Суд: скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 10.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2025 у цій справі, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

3.2. Також не погоджуючись із додатковою постановою суду апеляційної інстанції Прокурор звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив, зокрема: скасувати додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2025 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви відповідача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у апеляційній інстанції.

3.3. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, постановою та додатковою суду апеляційної інстанції, Університет також звернувся до Верховного Суду з касаційними скаргами, в яких з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить Верховний Суд:

- скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 10.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2025 у цій справі, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі;

- додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2025 у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву Підприємства про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково та зменшити витрати на правову допомогу.

4. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4.1. Доводи осіб, які подали касаційні скарги

4.1.1. Касаційні скарги Прокурора та Університету (далі також - скаржники) на ухвалені у справі судові рішення по суті спору подані з обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4.1.2. Так, аналіз змісту касаційних скарг Прокурора та позивача свідчить, що касаційні скарги містять однакове обґрунтування підстав касаційного оскарження рішення суду першої інстанції і постанови суду апеляційної інстанції та містять схожі за змістом доводи щодо наявності підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

4.1.3. На обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржники зазначають про неправильне застосування судами положень частини третьої статті 651, частини четвертої статті 653 та пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України, без урахування висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 25.08.2022 у справі № 903/357/21, від 25.03.2025 у справі № 902/521/24, від 25.03.2020 у справі № 537/4259/15-ц, від 31.03.2021 у справі № 363/3555/17, від 22.12.2021 у справі №465/5790/17 (якщо одна зі сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно / сплатила кошти, і суд встановив порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно / сплатила кошти, має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання).

4.1.4. Посилаючись на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржники також вказують про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування у подібних правовідносинах положень статей 4, 6, 127 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), з урахуванням роз`яснення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 29.03.2013 № п0064866-13 "Щодо надання роз`яснень (про категорії споживачів)" у системному зв`язку із положеннями статті 24 Конституції України.

4.1.5. За твердженням скаржників, суди у вирішенні цього спору не врахували, що відповідно до наведених вище положень ЖК України до категорії споживачів "населення" відносяться також споживачі, які проживають у будинках житлового фонду незалежно від відомчого підпорядкування, в кооперативних будинках, у гуртожитках підприємств, організацій, установ та учбових закладів, а також у будинках, квартирах, що належать громадянам на правах приватної власності. Зазначене, у свою чергу, свідчить про те, що громадяни, які проживають в гуртожитках, прирівнюються до населення, що мешкає в багатоквартирних будинках.

4.1.6. Натомість застосування відповідачем до мешканців гуртожитків Університету, які знаходяться за адресами: вул. Крилова, 51, вул. Хрещатик, 53, вул. Хрещатик, 64; вул. Хрещатик, 62, вул. Хрещатик, 51 у м. Черкаси, тарифу визначеного спірними договорами, як тариф "населення" породжує дискримінацію громадян у залежності від місця їх проживання.

4.1.7. Суди не врахували, що кінцевим "фактичним" споживачем, наданих відповідачем послуг, є здобувачі освіти та працівники Університету. У цьому аспекті Прокурор наголошує, що поза увагою та належною оцінкою судів залишилися істотні обставини цього спору, зокрема, що застосований Підприємством тариф перевищував розмір тарифів на аналогічні комунальні послуги, які застосовувалися до відповідних споживачів "населення" в кінці опалювального періоду 2020/2021 років.

4.1.8. Крім того, скаржники вважають, що поза увагою судів залишилось те, що на теперішній час відповідач надає аналогічні послуги позивачу за тарифом "населення" та отримує відповідну компенсацію з державного бюджету. Вказане, на думку скаржників, свідчить про амбівалентний характер поведінки відповідача у господарських правовідносинах із позивачем.

4.1.9. Скаржники також вважають, що суди першої та апеляційної інстанції в основу оскаржуваних судових рішень безпідставно поклали лист Міністерства розвитку громад на території України від 19.08.2025 за № 6555/25/10-25 (відносно того, що підставою для застосування до споживачів тарифу, який установлено для категорії "населення", як для кінцевих споживачів, є наявність індивідуальних договорів, укладених кінцевими споживачами - фізичними особами). За твердженнями скаржників, означений лист Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України не є нормативно-правовим актом обов`язковим до застосування сторонами, а містить лише інформацію рекомендаційного характеру.

4.1.10. Позивач та Прокурор також наголошують на тому, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права у вигляді вимоги про стягнення зайво сплачених коштів з оплати теплової енергії у результаті застосування необґрунтованих тарифів, за фактичних обставин цієї справи є належним та ефективним, а відтак позовні вимоги підлягали задоволенню.

4.1.11. На обґрунтування підстав касаційного оскарження додаткової постанови суду апеляційної інстанції Прокурор посилається на те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки щодо застосування положень статей 126, 129 ГПК України, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19 та у постановах Верховного Суду від 25.05.2023 у справі № 906/959/21, від 17.05.2023 у справі № 903/127/22, від 20.07.2021 у справі № 922/2604/20, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19.

4.1.12. У частині оскарження висновків суду апеляційної інстанції щодо стягнення з позивача та прокуратури на корить Підприємства витрат на професійну правничу допомогу, Прокурор вказує на те, що суд апеляційної інстанції мав обов`язок надати оцінку заявленій відповідачем сумі на предмет її обґрунтованості, необхідності та неминучості та оцінити, чи відповідають такі витрати, критерію реальності та розумності їхнього розміру.

4.1.13. Університет у касаційній скарзі на додаткову постанову суду апеляційної інстанції з посиланням на положення пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України вказує про порушення судом апеляційної інстанції положень статей 126, 129 ГПК України та неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування означених норм, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.09.2021 у справі № 910/13034/20, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 910/906/18 та від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19.

4.1.14. У цьому аспекті Університет наголошує, що сума витрат відповідача на професійну правничу допомогу яку стягнув суд апеляційної інстанції з позивача не є співмірною зі складністю справи та не відповідає критерію реальності витрат.

4.2. Доводи інших учасників справи

4.2.1. У відзиві на касаційні скарги Підприємство просить Суд закрити касаційне провадження в частині підстав касаційного оскарження визначених пунктом 1 частини другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані судові рішення, ухвалені по суті спору без змін, у частині підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.

4.2.2. Також Підприємством заявлено про вирішення питання розподілу судових витрат, понесених відповідачем у суді касаційної інстанції.

5. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

5.1. Між Підприємством (постачальник) та Університетом (споживач) 05.11.2021 укладений договір № 78 (З ОС. РАХ.№ 785, 786) купівлі-продажу теплової енергії за державні кошти (далі - Договір1), за умовами якого постачальник зобов`язався у 2021 році здійснити постачання пари та гарячої води (ДК 021:2015-0932000-8 Пара, гаряча вода та пов`язана продукція), на потреби опалення (теплову енергію), а споживач зобов`язався прийняти і оплатити теплову енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію обладнання, що ним використовується.

5.2. Згідно з пунктом 1.2 Договору 1 постачальник зобов`язується поставити споживачу теплову енергію в період з 01.10.2021 до 31.12.2021 в обсязі 2350 Гкал на потреби приміщень Університету, які належать йому на підставі балансової належності, з яких по ос. рах № 78 1100 Гкал, ос. рах № 785 50 Гкал, ос. рах № 786 1200 Гкал.

5.3. Пунктом 3.1 Договору 1 сторони погодили, що загальна вартість договору на дату його укладання становить 5 347 261,79 грн.

5.4. Відповідно до пункту 4.1 Договору 1 оплата за теплову енергію здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати в грошовій формі згідно з діючими тарифами, затвердженими та оприлюдненими у встановленому законодавством порядку.

5.5. Згідно з пунктом 4.3 Договору 1, з 04.10.2021 за відпущену теплову енергію споживач сплачує постачальнику щомісячно вартість теплової енергії відповідно до двоставкового тарифу, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1073 від 04.10.2021, а саме: умовно змінну частину двоставкового тарифу на теплову енергію: 1155,43 грн/Гкал з ПДВ (житло); умовно-постійну частину двоставкового тарифу на теплову енергію (місячну абонентську плату на одиницю теплового навантаження) 151 297,13 грн/Гкал/год з ПДВ (житло).

5.6. Договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2021. Сторони домовилися, що всі умови цього Договору розповсюджують свою дію на відносини, які виникли між сторонами з 01.10.2021 (пункт 10.1 Договору 1).

5.7. Додатковою угодою № 1 від 19.11.2021 сторони внесли зміни до пункту 4.3 Договору 1 та пункту 3 Додатку № 1 до нього та виклали їх у новій редакції, відповідно до якої по ос.рах. № 786 (житло) з 13.10.2021 за відпущену теплову енергію споживач сплачує постачальнику щомісячно вартість теплової енергії відповідно до двоставкового тарифу, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 28.10.2021 № 1199, а саме: умовно змінна частина 1237,52 грн/Гкал з ПДВ; умовно-постійна частина двоставкового тарифу на теплову енергію (місячну абонентську плату на одиницю теплового навантаження) 153 839,04 грн/Гкал/год з ПДВ.

5.8. Додатковою угодою від 31.12.2021 № 2 сторони внесли зміни в пункт 1.2 Розділу І та пункт 3.1 Розділу 3 Договору 1, зокрема, зменшили загальну суму Договору та обсяги закупівлі.

5.9. У період дії Договору 1 на виконання його умов постачальник поставив, а споживач прийняв теплову енергію, що підтверджується актами наданих послуг: від 12.11.2021 № 786 за жовтень 2021 року, від 08.12.2021 № 786 за листопад 2021 року, від 22.12.2021 № 786 за грудень 2021 року, які підписані сторонами без зауважень. У означених актах наданих послуг вартість послуг визначена згідно з тарифами по ос. рах. № 786, визначеними у Договорі 1 (з урахуванням додаткової угоди № 1).

5.10. За поставлену у період жовтень - грудень 2021 року теплову енергію споживач розрахувався в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями наявними у матеріалах справи.

5.11. У подальшому 04.03.2022 між Підприємством (постачальник) та Університетом (споживач) укладений договір купівлі продажу теплової енергії за державні кошти № 78 (З ОС. РАХ.№ 785, 786), за умовами якого постачальник зобов`язується у 2022 році здійснити постачання пари та гарячої води (ДК 021:2015-0932000-8 Пара, гаряча вода та пов`язана продукція), на потреби опалення (теплову енергію), а споживач зобов`язаний прийняти і оплатити теплову енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму ї використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію обладнання, що ним використовується (далі - Договір 2).

5.12. Згідно з пунктом 1.2 Договору 2 постачальник зобов`язується поставити споживачу теплову енергію в період з 01.10.2022 до 31.12.2022 в обсязі 4400 Гкал на потреби приміщень Університету, які належать Університету на підставі балансової належності, з яких по ос. рах. № 78 1850 Гкал, ос. рах. № 785 50 Гкал, ос. рах. № 786 2500 Гкал.

5.13. Відповідно до пункту 4.1 Договору 2 оплата за теплову енергію здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати в грошовій формі згідно з діючими тарифами, затвердженими та оприлюдненими у встановленому законодавством порядку.

5.14. За умовами пункту 4.3 Договору 2 із 01.01.2022 за відпущену теплову енергію споживач сплачує постачальнику щомісячно вартість теплової енергії відповідно до двоставкового тарифу, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 28.12.2021 № 1571, а саме: умовно змінну частину двоставкового тарифу на теплову енергію: 1242,59 грн/Гкал з ПДВ (житло); умовно-постійну частину двоставкового тарифу на теплову енергію (місячну абонентську плату на одиницю теплового навантаження) 170 324,57 грн/Гкал/год з ПДВ (житло).

5.15. Пунктом 3.1 Договору 2 сторони погодили, що Загальна вартість договору на дату його укладання становить 13 246 862,50 грн.

5.16. Договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2022. Сторони домовились, що всі умови цього договору розповсюджують свою дію на відносини, які виникли між сторонами з 01.01.2022 (пункт 10.1 Договору 2).

5.17. Додатковою угодою від 31.05.2022 № 2 сторони внесли зміни до пункту 4.3 та пункту 3 Додатку № 1 до Договору 2, виклавши їх у новій редакції, зокрема: для потреб "житло" (З ОС. РАХ № 786) з 14.04.2022 за відпущену теплову енергію споживач сплачує постачальнику щомісячно вартість теплової енергії відповідно до двоставкового тарифу, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 12.04.2022 № 290, а саме: умовно змінна частина 1239,01 грн/Гкал із ПДВ; умовно-постійна 171 113,03 грн/Гкал/год з ПДВ.

5.18. Додатковою угодою від 24.11.2022 № 3 сторони внесли зміни до пункту 4.3 Договору 2 та виклали його у новій редакції, зокрема: для потреб "населення" (З ОС. РАХ № 786) з 01.10.2022 за відпущену теплову енергію споживач сплачує постачальнику щомісячно вартість теплової енергії відповідно до двоставкового тарифу, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 12.04.2022 № 290, а саме: умовно змінна частина 1130,21 грн/Гкал з ПДВ; умовно-постійна 67 251,66 грн/Гкал/год із ПДВ.

5.19. Додатковою угодою від 29.12.2022 № 4 сторонами зменшено загальну суму Договору 2 та обсяги закупівлі (зміни внесені до пунктів 1.2 та 3.1 Договору 2).

5.20. На виконання умов Договору 2 постачальник поставив, а споживач прийняв теплову енергію, що підтверджується актами наданих послуг: від 14.03.2022 № 786 за січень 2022 року, від 14.03.2022 № 786 за лютий 2022 року, від 15.04.2022 № 786 за березень 2022 року, від 19.05.2022 № 786 за квітень 2022 року, від 03.06.2022 № 786 за травень 2022 року, від 30.06.2022 № 786 за червень 2022 року, від 31.07.2022 № 786 за липень 2022 року, від 15.09.2022 № 786 за серпень 2022 року, від 05.10.2022 № 786 за вересень 2022 року, які підписані сторонами без зауважень. У означених актах наданих послуг вартість послуг визначена згідно з тарифами по ос. рах. № 786, визначених у Договорі 2 з урахуванням додаткових угод.

5.21. За поставлену у період березень - жовтень 2022 року теплову енергію споживач розрахувався в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями наявними у матеріалах справи.

5.22. Суди також встановили, що згідно з пунктом 4.2.1.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Офісу Держаудитслужби на І квартал 2024 року проведена ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності Університету за період з 01.01.2021 до 31.12.2023.

5.23. За результатами перевірки Офісом Держаудитслужби складений акт ревізії від 21.05.2024 № 262303-30/04, зі змісту якого слідує, що при наданні послуг з теплопостачання для гуртожитків за категорією споживачів "населення" тарифи не відповідали умовам та розмірам, що затверджені рішеннями Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 04.10.2021 № 1073, від 28.10.2021 № 1199, від 28.10.2021 № 1206, від 30.11.2021 № 1410, від 28.12.2021 № 1571, від 12.04.2022 № 290, що призвело до проведення Університетом завищеної вартості послуг з постачання теплової енергії за період з 04.10.2021 до 30.09.2022 в загальній сумі 1 566 915,48 грн. Зокрема, за період жовтень - грудень 2021 року - за Договором 1 на суму 473 766,74 грн та січень - вересень 2022 року - за Договором 2 на суму 1 093 148,74 грн.

5.24. Зокрема, у акті ревізії від 21.05.2024 № 262303-30/04 встановлено, що Університетом у період з 01.01.2021 до 31.12.2023 з Підприємством укладено 12 договорів на постачання теплової енергії на загальну суму 40 048 865,99 грн.

5.25. Згідно з актом ревізії протягом жовтня - грудня 2021 року та січня - вересня 2022 року оплата отриманих послуг з постачання теплової енергії здійснювалася Університетом згідно з умовами Договору1 та Договору 2, укладених з відповідачем, рахунків та актів наданих послуг.

5.26. За умовами укладених Договорів для проведення розрахунків використовувалися тарифи, затверджені рішеннями виконавчого комітету Черкаської міської ради від 04.10.2021 № 1073, від 28.10.2021 № 1199, від 28.12.2021 № 1571, від 12.04.2022 № 290.

5.27. Крім того, умовами Договорів передбачено тарифи для таких категорій споживачів: "бюджет", "госпрозрахункові" та "житло".

5.28. Відповідно до пункту 1.5. Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, затвердженого постановою НКРЕКП 25.06.2019 № 1174, тарифи формуються для таких категорій споживачів: "населення", "бюджетні установи", "релігійні організації (крім обсягів, що використовуються для провадження виробничо-комерційної діяльності)", "інші споживачі".

5.29. У відповідності до Положення про користування гуртожитками, затвердженого наказом Університету від 31.12.2021 № 307, яке регламентує функціонування гуртожитків Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького, визначає порядок надання житлової площі, умови проживання, правила внутрішнього розпорядку в гуртожитках:

- гуртожитки можуть бути: для проживання здобувачів вищої освіти (житлові приміщення знаходяться в загальному користуванні декількох осіб, які не знаходяться між собою в сімейних відносинах); для проживання сімей здобувачів вищої освіти (житлові приміщення, що складаються з однієї або декількох кімнат, знаходяться в користуванні однієї сім`ї). Ці приміщення можуть розташовуватися в окремих секціях гуртожитку.

5.30. Окрім того, відповідно даних розміщених на офіційному сайті Черкаської міської ради (https://chmr.gov.ua/ua/text.php?s=4&s1=31&s2=166) до житлового фонду, віднесено гуртожитки, балансоутримувачем яких є Університет (за адресами: Крилова, 51; вул. Хрещатик, 53; вул. Хрещатик, 64; вул. Хрещатик, 62; вул. Хрещатик, 51) та визначено, що житловий фонд - житлові будівлі, що призначені для задоволення житлових потреб населення і належать державним і муніципальним комунальним установам, кооперативам, колективним організаціям, та будівлі, які є приватною власністю громадян і використовуються за призначенням, а не для виробничо-підприємницької діяльності.

5.31. З огляду на викладене, при наданні послуг з теплопостачання для гуртожитків за категорією споживачів "населення", тарифи не відповідали умовам та розмірам, що затверджені рішеннями виконавчого комітету Черкаської міської ради від 04.10.2021 № 1073, від 28.10.2021 № 1199, від 28.10.2021 № 1206, від 30.11.2021 № 1410, від 28.12.2021 № 1571 та від 12.04.2022 № 290 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води, які надаються КПТМ "Черкаситеплокомуненерго".

5.32. У акті ревізії встановлено, що загальний обсяг спожитої гуртожитками Університету теплової енергії протягом періоду з 04.10.2021 до 30.09.2022 склав 1318,408 Гкал та умовно-постійна частина двоставкового тарифу (приєднане теплове навантаження) в кількості 9,138 Гкал/год на загальну суму 4 976 007,89 грн, яка оплачена Університетом у повному обсязі, зокрема: за рахунок коштів спеціального фонду бюджету за КПКВК 2201160 за КЕКВ 2282 в сумі 4 703 836,88 грн та коштів загального фонду за КПКВК 2201160 за КЕКВ 2282 в сумі 272 171,00 грн).

5.33. Враховуючи розбіжність тарифів, мораторій на підвищення тарифів на послуги з постачання теплової енергії з 29.07.2022 та те, що згідно даних бухгалтерського обліку Університету (за договорами № 78 (З ОС. РАХ №785, №786) від 05.11.2021 та № 78 (З ОС. РАХ №785, №786) від 04.03.2022) проведено розрахунки в повному обсязі і станом на 01.01.2022 та 01.01.2023 заборгованість перед Підприємством - відсутня. Означене призвело до оплати завищеної вартості послуг з постачання теплової енергії за період з 04.10.2021 до 30.09.2022 у загальній сумі 1 566 915,48 грн. Зокрема, за період жовтень - грудень 2021 року - за Договором 1 (З ОС. РАХ №785, №786) на суму 473 766,74 грн та за січень - вересень 2022 року - за Договором 2 (З ОС. РАХ№785, №786) на суму 1 093 148,74 грн.

5.34. Зазначене порушення (в частині застосування невірних тарифів) призвело до проведення зайвих виплат внаслідок завищення вартості наданих послуг з постачання теплової енергії за період з 04.10.2021 до 30.09.2022 на загальну суму 1 566 915,48 грн, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) Університету на відповідну суму.

5.35. Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача зайво сплачених коштів в розмірі 1 566 915,48 грн, внаслідок застосування необґрунтованих тарифів.

5.36. Відповідач заперечуючи проти заявлених вимог вказує, що у Договорах 1 та 2 сторони узгодили конкретні тарифи (економічно обґрунтовані), які будуть застосовані до послуг із постачання теплової енергії і підстави застосовувати знижені тарифи за спірний період відсутні, а заявлені позивачем вимоги суперечать положенням частини третьої статті 632 ЦК України.

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

6.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2. Імперативними приписами частини другої статті 300 ГПК України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

7. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

7.1. Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності/відсутності підстав для стягнення зайво сплачених коштів з оплати теплової енергії у результаті застосування необґрунтованих тарифів.

7.2. Причиною подання касаційних скарг стала незгода Прокурора та Університету з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

7.3. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

7.4. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

7.5. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційних скарг, які наведені скаржниками і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

7.6. Предметом касаційного перегляду є рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

7.7. Так, із посиланням на положення пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України Прокурор та університет зазначають, що судами попередніх інстанцій не враховані висновки Верховного Суду, які викладені у постановах від 25.08.2022 у справі № 903/357/21, від 25.03.2025 у справі № 902/521/24, від 25.03.2020 у справі № 537/4259/15-ц, від 31.03.2021 у справі № 363/3555/17, від 22.12.2021 у справі № 465/5790/17. Зокрема, щодо застосування положень частини третьої статті 651, частини четвертої статті 653 та пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України.

7.8. У вирішенні доводів скаржників Суд виходить з такого.

7.9. Верховний Суд неодноразово вказував, що за змістом пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

7.10. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

7.11. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

7.12. Верховний Суд також звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 902/1076/24, від 09.08.2024 у справі № 127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 753/11009/19, від 27.07.2021 у справі № 585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

7.13. Суд зауважує, що предметом спору у цій справі (№ 925/208/25) є вимоги Університету до Підприємства про стягнення зайво сплачених коштів з оплати теплової енергії, внаслідок застосування останнім необґрунтованих тарифів.

7.14. Відмовляючи у задоволенні позову, суди зазначили про відсутність підстав для застосування у спірних відносинах тарифів, передбачених для категорії споживачів "населення", у зв`язку з тим, що платником за послугу та безпосередньою стороною спірних договорів є Університет. Застосування тарифів на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у спірних відносинах має здійснюватися виходячи з умов укладених договорів між виконавцем послуг та бюджетною установою (юридичною особою, що має на балансі відповідні гуртожитки). Мешканці гуртожитків, які знаходяться на балансі бюджетних установ та утримання яких повністю здійснюється за рахунок коштів державних чи місцевих бюджетів не є стороною договору про надання послуг з постачання теплової енергії і постачання гарячої води та не сплачують за спожиті комунальні послуги безпосередньо виконавцю.

7.15. За висновками судів, віднесення сторонами спору за умовами укладених договорів, гуртожитків Університету до категорії "житло" та/або "населення" дозволяє застосовувати до спірних відносин економічно обґрунтовані тарифи Підприємства, які затверджені для категорії "населення", що і було узгоджено між сторонами спору.

7.16. З огляду на те, що правовідносини сторін спору щодо оплати теплової енергії виникли на підставі договорів, ціна кожного з яких визначена шляхом вільного волевиявлення сторін, акти приймання-передачі теплової енергії підписані сторонами спору без зауважень та заперечень, у т.ч. і проведена оплата в межах узгодженої ціни, суди дійшли висновків, що виявлені Офісом Держаудитслужби порушення не впливають на умови укладених сторонами договорів та не можуть їх змінювати. Суди у цій частині дійшли висновків, що виявлені у акті ревізії порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами приймання-передачі теплової енергії. Тобто, акт ревізії не породжує обов`язкових юридичних наслідків для відповідача у цій справі, а обставини, викладені в акті підлягають доведенню на рівні з іншими обставинами, якими обґрунтовані вимоги та заперечення учасників справи.

7.17. Встановивши відсутність порушення відповідачем положень законодавства у визначенні тарифів для позивача за укладеними договорами, суди дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

7.18. Колегія суддів зауважує, що у постановах Верховного Суду на які звертають увагу скаржники, визначено, зокрема, що тлумачення частини третьої статті 651, частини четвертої статті 653, пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України.

7.19. При цьому, Суд зауважує, що зміст заявлених позовних вимог у цій справі, а також зміст оскаржуваних судових рішень свідчить, що фактично спірна сума грошових коштів набута відповідачем на підставі та на умовах укладених між сторонами спору Договорів 1 та 2. При цьому, як встановили суди означені Договір 1 та Договір 2 сторонами повністю виконані. Факту відмови жодною із сторін спору від Договорів (1 та 2 ) судами не встановлено.

7.20. Разом із цим, враховуючи запроваджені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 критерії оцінки подібності правовідносин, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відхиляє посилання скаржників на правові висновки, які викладені у наведених ними постановах, зважаючи на таке:

- у справі № 903/357/21 предметом спору були вимоги про стягнення / повернення позивачу грошових коштів, сплачених відповідачу на підставі рішення виконавчого комітету міської ради, яке в подальшому було скасовано у судовому порядку. У постанові від 25.08.2022 Верховний Суд скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, погодився із судом першої інстанції в частині висновків про про те, що скасування рішень виконавчого комітету фактично скасовує правову підставу для утримання відповідачем коштів, а тому, в розумінні статті 1212 ЦК України, спірна сума грошових коштів підлягає стягненню з відповідача, як безпідставно отримана;

- у справі № 902/521/24 предметом спору були вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів, у зв`язку з невиконанням відповідачем договірних зобов`язань, зокрема, нездійсненням перегляду середньозважених регульованих тарифів на теплову енергію у зв`язку з їх зміною, незважаючи на договірний обов`язок відповідача їх переглянути відповідно до умов договору та встановлених тарифів згідно з рішеннями органів місцевого самоврядування, що фактично мало наслідком його збагачення за рахунок позивача. Верховний Суд у постанові від 25.03.2025 врахував фактичні обставини спору встановлені судами попередніх інстанції, зокрема, що згідно з умовами Договору у разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію, а виконавець зобов`язаний продовжувати надавати теплову енергію за наявними погодженими цінами / тарифами до встановлення органами місцевого самоврядування нових цін / тарифів) та скасував ухвалені у справі судові рішення першої та апеляційної інстанції. Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд з огляду на фактичні обставини спору (недотримання відповідачем вимог законодавства щодо застосування у своїй діяльності регульованих державою тарифів на теплову енергію / незастосування відповідачем середньозважених тарифів у разі їх зміни) виснував таке: за загальним правилом договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом приписів статті 1212 ЦК України, виключенням є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку із зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов. Отже, у разі встановлення обставин, що сторони належним чином виконали свої зобов`язання за договором, однак позивач сплатив більшу суму, ніж це було передбачено домовленістю сторін, грошові кошти можуть бути стягнуті з відповідача на підставі статті 1212 ЦК України;

- у справі № 537/4259/15-ц предметом спору були вимоги фізичної особи до підрядника (забудовника) про стягнення суми внесених інвестором (позивачем) коштів за договором про пайову участь у будівництві житлового будинку. Верховний Суд у постанові від 25.03.2020 врахував фактичні обставини спору встановлені судами попередніх інстанції, зокрема, що після надходження справи на новий розгляд до суду першої інстанції, позивачем подано заяву про зміну підстав позову, в якій, із врахуванням позиції та висновків Верховного Суду, він просив постановити рішення про стягнення коштів з інших правових підстав ніж ті, що були визначенні ним, при первісному судовому розгляді, обґрунтовуючи свою заяву захистом його прав у зв`язку зі зміною фактичних обставин справи. Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд з огляду на фактичні обставини спору вказав таке: спірні правовідносини склалися щодо питання повернення суми внесених інвестором коштів за договором про пайову участь у будівництві житлового будинку, який прямо передбачав право інвестора на дострокове розірвання договору та повернення суми внесених коштів. У контексті фактичних обставин спору Верховний Суд виснував, що якщо одна сторона заплатила кошти, проте інша сторона не виконала свого зобов`язання, то сторона, яка сплатила кошти, може відмовилась від договору і вимагати свої кошти згідно пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України, оскільки підстава зберігання майна відпала одночасно з відмовою від договору;

- у справі № 363/3555/17 предметом спору були вимоги фізичної особи до відповідача про повернення безпідставно набутих грошових коштів, упущеної вигоди та моральної шкоди. Спірні відносини сторін стосувалися питання щодо повернення авансу, сплаченого позивачем за майнові авторські і суміжні права на твори, які мав створити відповідач. У зв`язку з тим, що між сторонами так і не було укладено договору, позивач заявив позов у порядку статті 1212 ЦК України. Верховний Суд погодився із судом першої інстанції про те, що правова підстава отримання коштів між сторонами не виникала, договір між сторонами не укладався, а тому оспорювана сума вважається отриманою безпідставно у розумінні статті 1212 ЦК України та є такою, що підлягає поверненню;

у справі № 465/5790/17 предметом спору були вимоги фізичної особи до відповідача про повернення безпідставно набутих грошових коштів за розпискою. Спірні відносини сторін стосувалися питання щодо повернення авансу, сплаченого позивачем з метою укладення з відповідачем у майбутньому договору купівлі-продажу квартири. У зв`язку з тим, що договір так і не було укладено, а квартира продана іншій особі, позивач заявив позов у порядку статті 1212 ЦК України про повернення авансу. Верховний Суд у постанові від 22.12.2021 погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що договір купівлі-продажу квартири між сторонами не укладений, а тому отримана відповідачем сума вважається отриманою безпідставно та підлягає поверненню на підставі положень статті 1212 ЦК України.

7.21. Наведене свідчить, що у зазначені скаржниками справи № 537/4259/15-ц та № 363/3555/17 не є подібними до справи № 925/208/25 та суттєво різняться з нею за предметом спору, предметом і підставами позову, суб`єктним складом та нормативно-правовим регулюванням спірних правовідносин.

7.22. Разом із тим у справі, що розглядається (№ 925/208/25) на відміну від справ № 903/357/21 та № 902/521/24, як вже було зазначено вище, суди встановили, що: згідно з умовами Договору 1 та Договору 2, а також додаткових угод до них, для потреб гуртожитків Університету сторонами погоджено економічно обґрунтовані тарифи, установлені для категорії споживачів "населення", які затверджені пунктом 2 рішень виконавчого комітету Черкаської міської ради від 04.10.2021 № 1073, а не зменшені тарифи попереднього опалювального сезону, передбачені пунктом 5 відповідних рішень виконавчого комітету; у зв`язку з тим, що платником за послугу та безпосередньою стороною спірних Договорів 1 та 2 є Університет, то відповідно, в цій частині тариф за договорами підлягав застосуванню як для категорії "бюджетні установи".

7.23. Тобто, у справі, що розглядається на відміну від означених вище справ (№ 903/357/21 та № 902/521/24) судами не встановлено недотримання відповідачем вимог законодавства щодо застосування у своїй діяльності регульованих державою тарифів на теплову енергію, як і не встановлено обставин застосування відповідачем тарифів, які в подальшому було скасовано та/або змінено.

7.24. Ухвалюючи судові рішення у цій справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, врахувавши, що між сторонами виникли договірні правовідносини та не встановивши ознак безпідставності набуття Підприємством спірних грошових коштів і дійшли висновків про відсутність підстав для задоволення вимог позову.

7.25. Водночас означені скаржниками справи не можуть бути релевантними до спірних правовідносин у справі, що розглядається (№ 925/208/25) оскільки істотно різняться підставами позову, а також встановленими господарськими судами фактичними обставинами справи, що формують зміст правовідносин.

7.26. З огляду на наведене вище Суд відхиляє посилання скаржників у касаційних скаргах на правові висновки, які викладені в означених вище постановах Верховного Суду, оскільки відповідна оцінка наданих заявником доказів здійснюється судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин конкретної справи.

7.27. Таким чином, доводи касаційних скарг із посиланням на вказані постанови Верховного Суду ніяким чином не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції, оскільки зводяться лише до виокремлення скаржниками певних висновків Суду без урахування їх дійсного змісту та до власних бачень скаржників стосовно можливості їх застосування у спірних правовідносинах.

7.28. Наведене свідчить про непідтвердження Прокурором та Університетом підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, та, як наслідок, виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави.

7.29. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

7.30. Також, із посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України у касаційних скаргах Прокурор та позивач посилаються на необхідність формування висновків Верховного Суду щодо застосування положень статей 4, 6, 127 ЖК України, з урахуванням роз`яснення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 29.03.2013 № п0064866-13 "Щодо надання роз`яснень (про категорії споживачів)" у системному зв`язку із положеннями статті 24 Конституції України, у подібних правовідносинах.

7.31. Відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

7.32. Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

7.33. Зі змісту пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики, шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

7.34. Суд також виходить з того, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

7.35. Верховний Суд виходить з того, що суд касаційної інстанції здійснює перевірку правильності застосування норми права (тлумачить норми права), ураховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи.

7.36. Отже, формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. При цьому формування правового висновку не може здійснюватися поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

7.37. Як свідчить зміст оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій досліджували та оцінювали доводи учасників справи через призму предмету, підстав позову та кола доказування, які входять у такій категорії справ.

7.38. Так, згідно з положеннями статті 4 ЖК України жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським об`єднанням (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення). До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до законодавства України до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду. До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

7.39. Відповідно до статті 6 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

7.40. Положення статті 127 ЖК України визначають, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ради.

7.41. Відповідно до пункту 1.5 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.06.2019 №1174, тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії формуються для таких категорій споживачів: населення; бюджетні установи; релігійні організації (крім обсягів, що використовуються для провадження виробничо-комерційної діяльності); інші споживачі.

7.42. Статтею 714 ЦК України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

7.43. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

7.44. Частиною першою статті 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

7.45. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом (частина друга статті 632 ЦК України).

7.46. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається (частина третя статі 632 ЦК України).

7.47. Як встановлено судами, за період з 04.10.2021 до 30.09.2022 взаємні господарські відносини між сторонами спору здійснювалися відповідно до Договору 1 та Договору 2 купівлі продажу теплової енергії. Судами також встановлено, що розрахунки за послуги у спірний період здійснювалися відповідно до умов цих Договорів. Відповідач виконав свої договірні зобов`язання та надав позивачу послуги в обсязі погодженому сторонами. Позивач, у свою чергу, виконав свої грошові зобов`язання та сплатив відповідачу вартість наданих послуг у розмірі погодженому сторонами.

7.48. Суди також встановили, що у спірному періоді тарифи для Підприємства були встановлені рішеннями Виконавчого комітету Черкаської міської ради, а саме: з 01.10.2021 до 13.10.2021 - рішенням від 04.10.2021 № 1073, з 14.10.2021 до 01.12.2021 - рішенням від 28.10.2021 № 1199, з 01.12.2022 до 31.12.2021 - рішенням від 30.11.2021 № 1410, з 01.01.2022 до 13.04.2022 - рішенням від 28.12.2021 № 1571, з 14.04.2022 до 30.09.2022 - рішенням від 12.04.2022 № 290.

7.49. Зокрема, рішенням від 04.10.2021 № 1073 виконавчим комітетом Черкаської міської ради затверджено Підприємству тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання для категорії споживачів "населення" (пункт 1 рішення); двоставкові тарифи на послугу з постачання теплової енергії (з ПДВ) для населення (пункт 2 рішення); тариф на послугу з постачання гарячої води для населення (пункт 3 рішення).

7.50. При цьому, вказані вище тарифи Виконавчим комітетом Черкаської міської ради вирішено не застосовувати до кінцевого споживача (населення), про що зазначено у пунктах 1 - 3 рішення від 04.10.2021 № 1073.

7.51. Згідно з пунктом 5 рішення від 04.10.2021 № 1073 Підприємство зобов`язане в опалювальний період 2021 - 2022 років застосовувати до кінцевих споживачів (населення) тарифи на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води встановлені уповноваженими органами, що застосовувалися до відповідних споживачів в кінці опалювального періоду 2020 - 2021 років, а саме двоставковий тариф на теплову енергію: умовно-змінна частина двоставкового тарифу на теплову енергію - 1130,21 грн/Гкал; умовно-постійна частина двоставкового тарифу місячна плата за одиницю теплового навантаження - 67 251,66 грн/Гкал/год.

7.52. Аналогічний підхід Виконавчого комітету Черкаської міської ради щодо застосування до кінцевого споживача (населення) у опалювальному періоді 2021 - 2022 роках тарифів, установлених наприкінці попереднього опалювального періоду 2020 - 2021 років, та компенсації Підприємству різниці в тарифах закріплено у рішеннях від 28.10.2021 № 1199, від 30.11.2021 № 1410, від 28.12.2021 № 1571, від 12.04.2022 № 290, які діяли у спірному періоді.

7.53. Рішенням від 23.11.2021 № 1369 виконавчим комітетом Черкаської міської ради затверджено Порядок розрахунків, обліку та відшкодування Підприємству різниці в тарифах, що підлягають відшкодуванню. У подальшому, 28.04.2022 виконавчим комітетом Черкаської міської ради прийнято рішення № 319, яким виключено з пунктів 1 - 3 рішення № 290 від 12.04.2022 слова "та не застосовувати до кінцевого споживача Підприємства, а також виключено пункти 5, 6 із тексту рішення. Відповідно до пункту 2 вказане рішення набрало чинності з 14 квітня, відтак, із цієї дати було припинено заборону на застосування економічно обґрунтованих тарифів для категорії "населення".

7.54. Тобто, для Підприємства означеними вище рішеннями виконавчим комітетом Черкаської міської ради було затверджено окремо економічно обґрунтований двоставковий тариф на послугу з постачання теплової енергії для населення (пункт 2 рішень), та окремо тимчасовий (на опалювальний період 2021 - 2022 років) зменшений тариф для населення, як кінцевого споживача (пункт 5 рішень) з компенсацією Підприємству різниці між економічно обґрунтованим та зменшеним тарифом (пункт 6 рішень).

7.55. При цьому, суди встановили, що за умовами Договору 1 та Договору 2, а також додаткових угод до них, для потреб гуртожитків Університету (ос. рах. № 768) сторони погодили застосовувати економічно обґрунтовані тарифи, установлені для категорії споживачів "населення", затверджені пунктом 2 рішень виконавчого комітету Черкаської міської ради.

7.56. У контексті доводів касаційних скарг Верховний Суд зазначає, що посилання скаржників на неправильне застосування судами наведених вище норм матеріального права у контексті підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини третьої статті 287 ГПК України, зводяться лише до доводів про існування у відповідача обов`язку здійснювати нарахування при наданні послуг з теплопостачання за спірними договорами Університету для гуртожитків за тарифами, які встановлені для категорії споживачів "населення".

7.57. Однак, судами попередніх інстанцій з належною повнотою оцінено та відхилено ці доводи позивача та Прокурора, зокрема, з огляду на те, що:

- підставою для застосування до споживачів тарифу, який установлено для категорії "населення" (зменшений тариф попереднього опалювального сезону, передбачені пунктом 5 відповідних рішень виконавчого комітету Черкаської міської ради), як для кінцевих споживачів, є наявність індивідуальних договорів, укладених відповідно до вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та типових договорів, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 та від 11.12.2019 № 1182 саме з кінцевими споживачами - фізичними особами;

- водночас відповідно до положень наказу Міністерства освіти і науки України від 21.11.2019 № 1452 "Про затвердження Положення про особливості користування гуртожитками закладів фахової передвищої та вищої освіти" та відповідно до вимог наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, Міністерства фінансів України, Міністерства охорони здоров`я України від 28.03.2011 № 284/423/173, плата за проживання у гуртожитках закладу освіти вноситься мешканцями у порядку та строки, встановлені договором найму жилого приміщення у гуртожитку закладу освіти;

- при цьому до суми такої плати включені, зокрема, й витрати на оплату комунальних послуг, які надаються навчальному закладу (на балансі якого перебуває гуртожиток) відповідними підприємствами (виконавцями послуг) згідно з умовами укладених між ними договорів.

7.58. Встановивши обставини, що мешканці гуртожитків, які знаходяться на балансі Університету не є стороною Договору 1 та Договору 2 про надання послуг з постачання теплової енергії та, відповідно, не сплачують за спожиті комунальні послуги безпосередньо Підприємству, як виконавцю, суди дійшли заснованого на вимогах закону висновку, що у спірних відносинах сторін платником за послугу та безпосередньою стороною спірних Договорів є Університет, а тому застосування тарифів на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води має здійснюватися виходячи з умов укладених Договорів (1 та 2). Водночас тарифи передбачені для категорії споживачів "населення", які визначені пунктом 5 відповідних рішень виконавчого комітету Черкаської міської ради не підлягали застосуванню.

7.59. Водночас Верховний Суд, враховуючи характер спірних правовідносин, зазначає, що оскільки судами встановлено, що стороною спірних Договорів є безпосередньо позивач (юридична особа / бюджетна установа) а відповідач не є стороною індивідуальних договорів укладених між відповідачем та мешканцями гуртожитків, що перебувають на балансі Університету, то відповідно у Суду відсутні підстави для формування висновків щодо застосування до спірних правовідносин у цій справі зазначених скаржниками у касаційних скаргах норм права.

7.60. Доводи скаржників про те, що застосований Підприємством тариф до мешканців гуртожитків, які перебувають на балансі Університету перевищував розмір тарифів на аналогічні комунальні послуги, які застосовувалися до відповідних споживачів "населення" та про дискримінаційний підхід відповідача у застосуванні тарифів до громадян у залежності від місця їх проживання, у відповідній частині фактично ґрунтуються на власних тлумаченнях скаржниками норм чинного законодавства та правового регулювання спірних відносин сторін.

7.61. У зв`язку з викладеним Верховний Суд дійшов висновку про не підтвердження підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.

7.62. Інші доводи касаційних скарг не обґрунтовані підставами касаційного оскарження, визначеними частиною другою статті 287 ГПК України, не спростовують наведених висновків та не впливають на них.

Щодо доводів касаційних скарг на додаткову постанову суду апеляційної інстанції

7.63. На обґрунтовування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України Прокурор вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній додатковій постанові застосував положення статей 123, 126, 129 ГПК України, без урахування висновків щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, які наведені у пункті 4.1.11 цієї постанови.

7.64. Університет у своїй касаційній скарзі також з посиланням на положення пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній додатковій постанові застосував положення статей 123, 126, 129 ГПК України, без урахування висновків щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, які наведені у пункті 4.1.13 цієї постанови.

7.65. Узагальнено доводи касаційних скарг зводяться до того, що суд апеляційної інстанції порушив положення частини четвертої статті 126 ГПК України, оскільки не врахував фактичні обставини справи, зокрема, щодо рівня складності цієї справи та фактичних витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем під розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Скаржник вважають, що стягнута судом апеляційної інстанції сума витрат відповідача на правову допомогу є значно неспівмірною.

7.66. У вирішенні доводів касаційних скарг в цій частині Суд враховує, зокрема, що як встановив суд апеляційної інстанції:

- у відзиві на апеляційну скаргу Університету, Підприємство зазначило, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у суді апеляційної інстанції;

- 20.10.2025 відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з Університету на свою користь 43 717,59 грн та з Прокуратури на свою користь 49 962,96 грн судових витрат на професійну правничу допомогу;

- у порядку Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" між Підприємством та Адвокатським об`єднанням "Юридична фірма "Антіка" (Адвокатське об`єднання) укладений договір про надання правничої допомоги № 2025/2;

- пунктом 4.1 Договору передбачено, що надання Адвокатським об`єднанням правничої допомоги може здійснюватися, зокрема, на підставі додаткових угод, які укладаються між сторонами Договору. Відповідно до пункту 5.1 Договору клієнт сплачує винагороду за надання правничої допомоги, яка визначається на основі фактично витраченого часу Адвокатським об`єднанням виходячи з погодинної ставки, наведеної у пункті 5.2 Договору;

- у пункті 5.2 Договору сторонами встановлено ставку гонорару на рівні еквіваленту 150 доларів США в гривнях за курсом НБУ на момент пред`явлення рахунку для оплати, за кожну годину часу витраченого Адвокатським об`єднанням на надання правничої допомоги клієнту;

між Адвокатським об`єднанням та Підприємством 18.03.2025 підписано Додаткову угоду № 3 до Договору, у якій сторони дійшли згоди про надання правничої допомоги клієнту у справі № 925/208/25;

- зі Звіту від 17.10.2025 № АО2025-23 про надані клієнту послуги за Договором вбачається, що загальна вартість послуг становить 93 680,55 грн;

- 17.10.2025 між Адвокатським об`єднанням та клієнтом складено Акт прийому-передачі наданих послуг правничої допомоги за Договором, який підписано сторонами без претензій та зауважень.

7.67. Суд апеляційної інстанції встановив, що під час надання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції, Адвокатським об`єднанням надані клієнту такі послуги:

- підготовка та подача відзиву на апеляційну скаргу Прокурора на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.06.2025 у справі № 925/208/25 (7 годин);

- підготовка та подача відзиву на апеляційну скаргу Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.06.2025 у справі № 925/208/25 (6 годин);

- участь у судовому засіданні 16.10.2025 у суді апеляційної інстанції у справі № 925/208/25 (2 години).

7.68. Загальний витрачений Адвокатським об`єднанням час на правничу допомогу клієнту (Підприємству) становить 15 годин.

7.69. Як свідчить зміст оскаржуваної додаткової постанови, суд апеляційної мотивуючи додаткову постанову, виходив із того, що відповідачем належними та допустимими доказами підтверджено обсяг витрат на надану професійну правничу допомогу, а тому наявні підстави для покладення на позивача та на прокуратуру витрат Підприємства на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 93 680,55 грн.

7.70. У вирішенні заяви відповідача про стягнення з позивача та з Прокуратури на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу (понесених у суді апеляційної інстанції), суд апеляційної інстанції, врахував, зокрема, рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених і поданих до суду Підприємством заяв та матеріалів та виходячи із принципу змагальності сторін, а також загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, у т.ч. і враховуючи всі аспекти та складність справи, дійшов висновку, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу у сумі 93 680,55 грн відповідає встановленим критеріям.

7.71. Щодо посилань скаржників на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України про те, що суд апеляційної інстанції під час прийняття додаткової постанови не врахував правові позиції Верховного Суду, то Суд зазначає таке.

7.72. Згідно з частинами першою - другою статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

7.73. Норми ГПК України передбачають, зокрема:

стаття 15:

- суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо;

стаття 16:

- учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом;

стаття 123:

- судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду;

стаття 126:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами;

частини п`ята статті 129:

- під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

7.74. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

7.75. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 ГПК України.

7.76. Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

7.77. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).

7.78. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

7.79. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справ № 922/1964/21).

7.80. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

7.81. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

7.82. У постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд вказав про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

7.83. Критерії реальності та розумності застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

7.84. Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33- 34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

7.85. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

7.86. Зміст оскаржуваної додаткової постанови суду апеляційної інстанції свідчить, що відхиляючи аргументи Університету та Прокурора, які викладені у запереченнях щодо заявленого Підприємством до стягнення розміру судових витрат, суд апеляційної інстанції врахував, зокрема, обумовлену Підприємством та адвокатським об`єднанням вартість погодинної ставки, наведену у пункті 5.2. Договору, а також фактично витрачений адвокатський об`єднанням час на надання професійної правничої допомоги.

7.87. Прокурор та Університет у касаційних скаргах фактично оспорюють висновки суду в частині вирішення питання щодо рівня складності цієї справи та фактичних затрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем під час участі в ній. Як позивач, так і Прокурор наголошують на порушенні судом апеляційної інстанції вимог частини четвертої статті 126 ГПК України та неналежне дослідження доказів, поданих відповідачем на підтвердження суми витрат, що на думку скаржників, свідчить про неспівмірність стягнутої судом суми витрат на правову допомогу у співвідношенні до складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціні позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

7.88. У вирішенні наведених доводів Суд, першочергово, враховує те, що суд апеляційної інстанції надавав означеним позивачем та Прокурором, які викладені у заперечення х на заяву відповідача про стягнення судових витрат. Зокрема, як убачається зі змісту оскаржуваної додаткової постанови, апеляційний господарський суд надаючи оцінку наведеному заявником розрахунку витрат на правову допомогу, з урахуванням наданих ним доказів на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації та фактичного обсягу наданих послуг правничої допомоги, а також беручи до уваги принципи диспозитивності та змагальності господарського судочинства, критерії реальності, співмірності та розумності судових витрат, що узгоджується з процесуальними нормами права, визнав обґрунтованою сумою витрат відповідача на правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції саме 93 680,55 грн.

7.89. Зміст оскаржуваної постанови в цій частині свідчить, що суд апеляційної інстанції оцінив розмір заявлених витрат з урахуванням критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, характеру та обсягу наданих адвокатом послуг.

7.90. Водночас аргументи касаційних скарг по суті зводяться до незгоди сторони та Прокурора із здійсненим судом розподілом судових витрат та необхідності відмови у задоволенні заяви відповідача про відшкодування йому витрат на правничу допомогу, що однак не свідчить про неправильне здійснення судом розподілу цих витрат.

7.91. При цьому, колегія суддів зазначає, що обставини відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є предметом оцінки у кожному конкретному випадку, а сама лише незгода скаржників з наданою судом оцінкою відповідних доказів, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, розумності їх розміру тощо не свідчить про незаконність оскаржуваного судового рішення та про неправильне застосування судом статті 126 ГПК України.

7.92. Так при розгляді даної касаційної скарги Суд покликається до висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 № 910/14524/22 в якій зазначено, що суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, які суди встановили під час вирішення справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежено винятково перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та суто в межах доводів касаційної скарги.

7.93. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою суду, що вирішує питання про розподіл судових витрат. Якщо оцінка доказів зроблена судом першої та/або апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів, що випливає з меж розгляду справи судом касаційної інстанції, які передбачені в статті 300 ГПК України.

7.94. Верховний Суд акцентує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява N 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги. ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

7.95. Також Верховний Суд виходить з того, що ЄСПЛ (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)) присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

7.96. Верховний Суд при касаційному перегляді додаткової постанови суду апеляційної інстанції, не виявив у діях суду порушень приписів статей 126, 129 ГПК України, неправильного застосування норм матеріального права або інших порушень норм процесуального права, які б призвели до ухвалення судом незаконного рішення.

7.97. Разом із тим ні Прокурор, ані Університет не навели доводів, які б містили належне обґрунтування, що доводить неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при ухваленні рішення в цій частині, з урахуванням вимог частини другої статті 287 ГПК України.

7.98. Колегія суддів не вбачає підстав вважати, що висновки, на які посилаються скаржники у касаційних скаргах, не були враховані судом апеляційної інстанції, а застосування судом апеляційної інстанції приписів статей 126, 129 ГПК України не суперечить жодному із вказаних скаржником висновків Верховного Суду. У відповідних постановах питання можливості розподілу витрат на професійну правничу допомогу залежало від обґрунтованості і співмірності відповідних витрат, обсягу наданих до суду доказів на підтвердження здійснення таких витрат, а також оцінки та дослідження доказів в силу статей 86, 210 ГПК України.

7.99. Аргументи скаржників щодо неправильної оцінки судом доказів щодо обставин надання послуг професійної правничої допомоги, процесуальних дій, зводяться лише до їх переоцінки і не можуть бути предметом розгляду в касаційному порядку, оскільки відповідно до частини другої статті 300 ГПК України.

7.100. Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, наведена міра обґрунтування оскаржуваного судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати скаржнику, що він був почутий.

7.101. З урахуванням наведеного вище (у розділі 7 цієї постанови), доводи касаційних скарг у своїй сукупності не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, що виключає можливість скасування оскаржуваних судових рішень, ухвалених по суті позовних вимог, з цих підстав.

7.102. Верховний Суд вважає частково прийнятними доводи, викладені Підприємством у відзиві на касаційну скаргу, з огляду на вказані вище висновки Верховного Суду, наведені у цій постанові.

7.103. Верховний Суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

7.104. Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

7.105. Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

7.106. У цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

8.1. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

8.3. Згідно з частинами першою, другою статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

8.4. Наявності визначених законом підстав для скасування судових рішень попередніх інстанцій скаржниками не доведено.

8.5. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд дійшов про закриття касаційного провадження у справі з підстав касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України й залишення касаційних скарг, поданих з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, без задоволення.

9. Судові витрати

9.1. З огляду на те, що Верховний Суд касаційне провадження за касаційними скаргами (поданими по суті спору) в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закриває, а в частині підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, касаційні скарги залишає без задоволення, витрати зі сплати судового збору покладаються на Прокурора та на Університет.

Керуючись статтями 129, 296, 300, 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження у справі № 925/208/25 за касаційними скаргами Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури та Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького в частині підстави, касаційного оскарження передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційні скарги Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури та Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 10.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2025 у справі № 925/208/25 залишити без змін.

3. Касаційні скарги Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури та Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2025 залишити без задоволення, а оскаржувану додаткову постанову суду апеляційної інстанції у справі № 925/208/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова