ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2026 Справа № 914/2556/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «ТЕХНО ТАРАС», м. Київ, Київська область

до відповідача ОСОБА_1 , с. Старі Стрілища, Львівський район, Львівська область

про стягнення грошових коштів за непоставлений товар в сумі 139 200,00 грн.

Без виклику представників сторін.

ПРОЦЕС.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «ТЕХНО ТАРАС» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення стягнення грошових коштів за непоставлений товар в сумі 139 200,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2025, справу №914/2556/25 передано на розгляд судді Гоменюк З.П.

Ухвалою суду від 01.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи, надано сторонам строк для подання відзиву та відповіді на відзив.

Станом на 19.01.2026 від відповідача відзиву на позовну заяву, заяв та клопотань по справі не надходило. Крім того, суд звертає увагу на те, що ухвала суду про відкриття провадження у справі повернулася на адресу суду «адресат відсутній за вказаною адресою».

Як встановлено судом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, юридичною адресою відповідача є адреса: 82402, Львівська область, Львівський район, с. Старі Стрілища, вул. Героїв Небесної сотні, 19, куди і надсилалася поштова кореспонденція суду, зокрема, ухвала про відкриття провадження у справі, яка повернулася без вручення її адресату «адресат відсутній за вказаною адресою».

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними унормований Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270.

За правилами абзаців першого, другого пункту 116 Правил у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення "EMS" - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод. За письмовою заявою відправника/адресата строк зберігання поштових відправлень, внутрішніх поштових переказів може бути продовжений за додаткову плату до двох місяців з дня надходження до об`єкта поштового зв`язку місця призначення.

Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику (абзац перший пункту 117 Правил).

Таким чином, Правила надання послуг поштового зв`язку передбачають, що у разі невручення рекомендованого поштового відправлення під час доставки до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення. Саме ж рекомендоване поштове відправлення ще протягом одного місяця зберігається об`єктом поштового зв`язку місця призначення, забезпечуючи тим самим адресату можливість отримати таке поштове відправлення на підставі вищевказаного повідомлення.

Таким чином, судом було вчинено всі дії для належного повідомлення відповідача про розглядувану справу, інших альтернативних адрес для повідомлення відповідача про розгляд справи судом не встановлено, натомість, останній, нехтуючи своїм обов`язком протягом тридцяти днів з моменту надходження кореспонденції на його поштове відділення не забрав такого та був відсутній у місці реєстрації.

Більше того, як з`ясовано судом, позовну заяву з додатками, яку позивач надсилав на адресу відповідача за тією самою юридичною адресою (82402, Львівська область, Львівський район, с. Старі Стрілища, вул. Героїв Небесної сотні, 19) теж не забирав та був відсутній у місці реєстрації, що свідчить про суперечливу поведінку відповідача щодо отримання поштової кореспонденції.

Отже, суд прийшов до висновку, що вчинені судом дії, тривалий час розгляду даної справи та суперечлива поведінка відповідача щодо отримання поштової кореспонденції свідчить про необхідність збереження судом балансу прав та обов`язків сторін, а отже можливість розгляду даної справи та ухвалення судового рішення по суті спору.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що сторони належним чином повідомлялися про розгляд справи судом і від них не надходило жодних заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження чи клопотань про її розгляд у судовому засіданні з повідомленням сторін, дослідивши наявні у справі докази та викладені в позовній заяві пояснення, суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення у справі.

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН.

Аргументи позивача.

Як стверджує позивач, на підставі рахунку №1 від 08.07.2025р. ним було оплачено на рахунок відповідача 139200,00 грн. за наступний товар: TBS Crossfire Micro TX V2 18 шт. та TBS Crossfire Nano RX (Pro) 50 шт, що підтверджується платіжною інструкцією №1440 від 08.07.2025р. Водночас, поставку товару відповідач так і не здійснив.

В порядку досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з вимогою протягом 7 днів з моменту отримання вимоги повернути кошти сплачені за непоставлений товар, однак відповідач вимогу не виконав, що стало підставою для звернення до Господарського суду Львівської області про стягнення грошових коштів за непоставлений товар в сумі 139 200,00 грн.

Аргументи відповідача.

Відповідач відзиву та заперечень щодо позовних вимог не подав.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Як було встановлено, 08 липня 2025 року ТОВ «ВП «ТЕХНО ТАРАС» (позивач) до платіжної інструкції №1440 від 08.07.2025р. на підставі рахунку №1 від 08.07.2025 р. було оплачено 139200,00 грн. на користь ФОП ОСОБА_1 (відповідач) за наступний товар:

1. TBS Crossfire Micro TX V2 18 шт.

2. TBS Crossfire Nano RX (Pro) 50 шт.

Позивач зазначає, що оплачений ним товар відповідачем поставлений не був. Натомість ФОП ОСОБА_1 перестала відповідати на повідомлення та дзвінки, взагалі не виходила на зв`язок. Більш того, 10 липня 2025 року ТОВ «ВП «ТЕХНО ТАРАС» позивачу стало відомо з інформації на офіційному сайті Міністерства юстиції України, що 9 липня 2025 року було припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1.

Крім того, зареєстровано підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 було лише 7 липня 2025 року, отримано оплату від позивача 8 липня 2025 року, а припинено підприємницьку діяльність 9 липня 2025 року, що свідчить про недобросовісність намірів відповідача.

15 липня 2025 року позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою вих. № 14/07-2 від « 14» липня 2025р. (трекінг-номер відправлення АТ Укрпошта 259), відповідно до якого просив відповідача протягом семи календарних днів з дати вимоги поставити ТОВ «ВП «ТЕХНО ТАРАС» оплачений товар або повернути сплачені ТОВ «ВП «ТЕХНО ТАРАС» грошові кошти в розмірі 139200,00 грн. Вимогу виконано відповідачем не було. Згідно з даними офіційного сайту АТ Укрпошта відправлення 259 не було вручено відповідачу у зв`язку із його відсутністю за адресою. 07.08.2025 року відправлення 259 було повернено позивачу.

З огляду на наведене, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області з вимогою стягнути з відповідача кошти за непоставлений товар у розмірі 139 200,00 грн. в судовому порядку.

ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти (ст. 11 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до приписів статті 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення, а згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

За положеннями частини 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом для даного виду договорів не вимагається (частина 2 вказаної статті).

Частинами 1 та 2 статті 642 ЦК України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Як встановлено судом, між сторонами у даній справі не виникли договірні відносини шляхом укладення договору купівлі-продажу у спрощений спосіб шляхом оплати позивачем рахунку.

Так, суд прийшов до такого висновку з огляду на те, що долучений до матеріалів справи та наданий позивачем рахунок № 1 від 08.07.2025 не підтверджує волю відповідача на укладення договору купівлі-продажу, так як не містить ні підпису, ні печатки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Натомість, долучена до матеріалів справи платіжна інструкція №1440 від 08.07.2025 свідчить про перерахування позивачем на рахунок відповідача грошових коштів у розмірі 139 200,00 грн.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами носять характер позадоговірних та підлягають регулюванню ст. 1212 ЦК України.

Згідно з положеннями статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Верховний Суд у постанові від 20.11.2018 у справі № 922/3412/1 зазначив, зокрема, що відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Якщо правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі (аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 12.08.2021 року у справі № 910/17567/19).

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність правової підстави для набуття відповідачем грошових коштів у розмірі 139 200,00 грн, то останній зобов`язаний повернути такі кошти позивачу, як такі що набуті безпідставно.

Відповідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має на меті усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Як передбачено п. 2 ч. 5 ст.238 Господарського процесуального кодексу України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за звернення до Господарського суду Львівської області із позовною заявою здійснив оплату судового збору у розмірі 3028,00 грн.

З огляду на те, що судом позовні вимоги задоволено у повному обсязі, з відповідача підлягає до стягнення 3028,00 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 20, 73,74, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 326 Господарського процесуального кодексу України суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничого підприємства «ТЕХНО ТАРАС» (02141, м. Київ, вул. Руденко Лариси, 6-А, офіс 58, ідентифікаційний код 45209117) 139 200,00 грн. боргу та 3028,00 грн витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законно сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане 19.01.2026.

Суддя Гоменюк З.П.