ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/3721/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Чабан А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод гофротари "Придніпровський", м. Городище, Городищенський район, Черкаська область,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВП Роганський м`ясокомбінат", м. Харків,
про стягнення 2216349,52 грн.
за участю представників:

позивача - Кужелєва С.В.

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод гофротари "Придніпровський" (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВП Роганський м`ясокомбінат" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором поставки № 6748/4/2024 від 22 лютого 2024 року за поставлений товар у розмірі 1976925,99 грн., пені у розмірі 208419,57 грн., інфляційних втрат у розмірі 10834,33 грн., 3% річних у розмірі 20169,63 грн. та судового збору у розмірі 26596,19 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.10.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

Позивач 04.12.2025 за вх.№ 28282 подав до суду заяву про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості за Договором поставки № 6748/4/2024 від 22 лютого 2024 року за поставлений товар у розмірі 1976925,99 грн. у зв`язку зі сплатою заборгованості відповідачем.

Відповідач 22.12.2025 за вх.№ 29976 подав до суду клопотання про застосування ч. 3 ст. 551 ЦКУ, згідно якого просить суд зменшити розмір неустойки (пені) до 1000,00 грн. При цьому згідно заяви відповідач вказує, що нарахування позивачем штрафних санкцій (пені) у сумі 208419,57 грн. є непомірно великими для відповідача, враховуюче складене фінансове становище та події, які наразі відбуваються в Україні. Під час повномасштабного вторгнення ТОВ "ВП Роганський м`ясокомбінат" понесло суттєвих збитків та втратило велику кількість активів таких як виробничі потужності у місті Вовчанськ. Також, товариство отримало пошкоджень виробничих потужностей у місті Харків. Але не зважаючи на зазначені обставини було відновлено і на даний час здійснюється забезпечення Харківського регіону продукцією власного виробництва, товариство надає робочі місця, сплачує податки та забезпечує стабільність економіки прифронтового регіону України. Товариство виконало зобов`язання щодо оплати боргу та вело перемови щодо погашення заборгованості без судового розгляду, але позивач не погодився та звернувся до суду. Мирову угоду яку пропонувало ТОВ "ВП Роганський м`ясокомбінат" позивач не має бажання укладати.

Позивач 09.01.2026 за вх.№ 649 подав до суду письмові заперечення на клопотання про застосування ч. 3 ст. 551 ЦКУ, згідно яких просить суд відмовити в задоволені клопотання відповідача про застосування ч. 3 ст. 551 ЦКУ (зменшення розміру неустойки (пені)) в повному обсязі. При цьому у наданих до суду письмових запереченнях позивач вказує, що відповідачем не конкретизовано коли саме виникли вказані пошкодження виробничих потужностей, та не доведено, що вони взагалі мали місце, що має суттєве значення для оцінки можливості їх впливу на договірні правовідносини між позивачем та відповідачем, адже договір поставки № 6748/4/2024 укладений 22 лютого 2024 року, тобто під час повномасштабного вторгнення, з розумінням сторонами всіх можливих наслідків не виконання його умов в зв`язку з ризиками пов`язаними з військовою агресією. Відповідач розпочав ведення перемовин щодо погашення заборгованості лише після подання позивачем позову до суду. До цього представники відповідача лише відтягували момент оплати і так наявної заборгованості. Мирову угоду на розгляд позивача відповідач не надавав, тому говорити про те, що ТОВ "ВП Роганський м`ясокомбінат" пропонувало мирову угоду, а позивач не бажає її укладати не коректно, та є не зрозумілим для сторони позивача, що саме в термін мирова угода вкладає відповідач. Позивач не виходить в розрахунку штрафних санкцій за межі розміру пені погодженої сторонами в Договорі поставки №6748/4/2024 від 22 лютого 2024 року. За наведеним Договором сторони погодили паритетний розмір пені як для постачальника (за порушення строків поставки) так і для покупця (за порушення строків оплати) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення. Наведений розмір пені є звичайною практикою у сфері господарських правовідносин, і має на меті, насамперед, стимулювати боржника до належного виконання грошового зобов`язання. До того ж, сума неустойки (пені) у співвідношенні до суми несвоєчасно сплаченого основного боргу є незначною. Тобто, стягнення пені у такому розмірі не створить для відповідача надмірного фінансового навантаження. За умовами Договору сторони погодили відстрочку оплати у 30 (тридцять) календарних днів з моменту поставки товару, що вказує на те, що покупець укладав договір на вкрай вигідних для себе умовах.

Також, позивач 09.01.2026 за вх.№ 622 подав до суду згідно клопотання документи в підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 48000,00 грн.

Відповідач 12.01.2026 за вх.№ 782 подав до суду заперечення на клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 48000,00 грн., згідно яких просить суд зменшити розмір витрат на правову допомогу у відповідності до принципів співмірності витрат.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

22.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод гофротари "Придніпровський" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВП Роганський м`ясокомбінат" (покупець) було укладено Договір поставки № 6748/4/2024 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити в порядку передбаченому Договором гофрокартонну продукцію (надалі - товар), найменування кількість, ціна та інші індивідуально визначені відомості про Товар визначаються в Специфікації та видатковій накладній, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно пункту 7.1. Договору строк дії Договору сторони визначили до 31.12.2024 року.

Відповідно до п. 7.2. Договору сторони погодили, що даний Договір вважається кожного разу пролонгованим (продовженим) на таких самих умовах на кожен наступний календарний рік за умови відсутності письмових заперечень однієї із сторін щодо пролонгації даного Договору, отриманих іншою стороною в останній місяць строку дії даного Договору.

В матеріалах справи відсутні письмові заперечення сторін щодо пролонгації даного Договору.

Відповідно до п. 4.2. Договору сторони визначили, що покупець робить оплату на умовах відстрочки платежу у 30 (тридцять) календарних днів з моменту поставки товару, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Згідно п. 4.4. Договору моментом виконання покупцем своїх зобов`язань по здійсненню розрахунків за товар є дата надходження відповідної суми на банківський рахунок постачальника.

На виконання умов договору Сторони підписали Специфікації № 3 від 17.02.2025 та № 4 від 22.05.2025 до Договору, якими погодили ціни на Товар (гофроящики).

Відповідно до п. 3. зазначених специфікацій сторони узгодили умови поставки (згідно заявки від покупця): СРТ (згідно Інкотермс 2010) склад Покупця за адресою: м. Харків, вул. Роганська, 151.

На виконання умов договору за період з квітня 2025 року по червень 2025 року включно позивач здійснив поставку та передав у власність відповідача товар, а покупець прийняв його без жодних зауважень, що підтверджується відповідними видатковими накладними та товарно-транспортними накладними (том 1 а.с. 50 - 79).

Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за Договором станом на момент відкриття провадження у справі становила 1976925,99 грн.

Позивач подав до суду заяву про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості за Договором поставки № 6748/4/2024 від 22 лютого 2024 року за поставлений товар у розмірі 1976925,99 грн. у зв`язку зі сплатою заборгованості відповідачем. Дані обставини підтверджені відповідачем у поданому до суду клопотанні про застосування ч. 3 ст. 551 ЦКУ.

За таких обставин провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором поставки № 6748/4/2024 від 22 лютого 2024 року за поставлений товар у розмірі 1976925,99 грн. підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до п. 8.3. Договору сторони погодили, що покупець за даним Договором несе наступну відповідальність: за порушення строків оплати поставленого товару покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

У відповідності до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а тому обов`язок покупця сплатити продавцеві повну ціну переданого товару складає зміст основних його зобов`язань відповідно до ст. 692 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом зазначеної норми закону нарахування трьох процентів річних та збитків від інфляції входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Згідно частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, враховуючи умови Договору та наявність у відповідача заборгованості за Договором у розмірі 1976925,99 грн. станом на момент відкриття провадження у справі, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача пеня у розмірі 208419,57 грн., інфляційні втрати у розмірі 10834,33 грн. та 3% річних у розмірі 20169,63 грн.

Щодо заяви відповідача про застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України суд зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно статей 546, 549 ЦК України неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки, як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності, є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, а не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

У відповідності до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Доводи відповідача, що нарахована позивачем пеня у розмірі 208419,57 грн. є непомірна велика для відповідача враховуючи складне фінансове становище та події, які наразі відбуваються в Україні, є необґрунтованими та вони не підтверджені відповідними доказами, у зв`язку з чим такі доводи не є виключними обставинами, які можуть стати підставою для зменшення пені.

Верховний Суд у постанові від 21.06.2021 у справі № 904/3177/20 вказав, що зміст положень статті 551 ЦК України не зобов`язує кредитора доводити наявність у нього збитків для того, щоб притягнути боржника до відповідальності у вигляді штрафних санкцій, а посилання відповідача, в обґрунтування заяви про зменшення штрафних санкцій, на понесені ним збитки у вигляді виконавчого збору та збитковість його підприємства не може вважатися такими винятковими підставами для їх зменшення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені до 1000,00 грн. та відхилення заяви відповідача про застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

З огляду на положення ст. 129 ГПК України, та те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд покладає витрати з оплати судового збору в сумі 26596,19 грн. на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76-80, 86, 91, 120, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі № 922/3721/25 в частині стягнення заборгованості за Договором поставки № 6748/4/2024 від 22 лютого 2024 року за поставлений товар у розмірі 1976925,99 грн.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВП Роганський м`ясокомбінат" (61172, м. Харків, вул. Роганська, 151, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод гофротари "Придніпровський" (19501, Черкаська область, Городищенський район, м. Городище, вул. Чехова, 2, ) пеню у розмірі 208419,57 грн., інфляційні втрати у розмірі 10834,33 грн., 3% річних у розмірі 20169,63 грн. та 26596,19 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод гофротари "Придніпровський" (19501, Черкаська область, Городищенський район, м. Городище, вул. Чехова, 2, ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ВП Роганський м`ясокомбінат" (61172, м. Харків, вул. Роганська, 151, ).

Повне рішення складено "22" січня 2026 р.

СуддяА.М. Буракова