РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.01.2026Справа № 910/3592/25

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Інгредія»
доПриватного акціонерного товариства «Київський маргариновий завод»
простягнення 267 842, 80 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Представники сторін:

без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Інгредія» (далі також - позивач, ТОВ «Компанія Інгредія») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київський маргариновий завод» (далі також - відповідач, ПрАТ «Київський маргариновий завод») про стягнення заборгованості за договором поставки № 7423 від 07.04.2023 в розмірі 257 697,70 грн, пені в розмірі 5 946,63 грн, інфляційних втрат в розмірі 3 009,94 грн, 3% річних в розмірі 1 188,53 грн.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 31.03.2025 відкрито провадження у справі № 910/3592/25, вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

15.04.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого він просить закрити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу, а у задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд враховує припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги те, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.04.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Інгредія» (як постачальником) та Приватним акціонерним товариством «Київський маргариновий завод» (як покупцем) було укладено договір поставки № 7423 (дала - договір), за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність покупцю харчові інгредієнти (товар), а покупець, в свою чергу, зобов`язався прийняти належний товар і оплатити його на умовах цього договору.

Умови поставки товару за договором викладені сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «ІНКОТЕРМС» (у редакції 2010 року), застосовуються з урахуванням особливостей внутрішньодержавних поставок DDP, за адресою: місто Київ, проспект Науки, будинок 3, якщо інше не вказано в Замовленнях та Специфікаціях до цього договору. Підставою для здійснення поставки за даним договором є Замовлення, яке надсилається покупцем постачальнику засобами електронної пошти. У Замовлені визначається асортимент (вид) та обсяг товару (кількість), ціна за одиницю товару відповідно до підписаної сторонами Специфікації, загальна ціна партії товару та інші умови, які сторони вважають суттєвими для конкретної поставки партії товару (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 3.6. договору, строк поставки становить 3 календарних днів від дати погодження Замовлення постачальником. Постачальник за погодженням з покупцем має право на дострокову поставку товару, зазначеного в Замовлені.

У розділі 4 договору сторони погодили, що ціна, асортимент та інші характеристики товару, що постачається, відображаються у видаткові накладній на відповідну партію товару, дані якої мають відповідати погоджені сторонами Специфікації. Загальна ціна цього договору складається із суми вартості всіх поставок товару, здійснених відповідно до договору та розраховується шляхом складання сум, зазначених у підписаних видаткових накладних на всі поставки товару протягом строку дії цього договору.

Згідно з положеннями п. 5.1. договору, оплата проводиться покупцем в залежності від виконання постачальником своїх зобов`язань в наступному порядку:

- при наданні постачальником покупцю протягом 5 календарних днів з дати поставки товару податкової накладної, яка пройшла реєстрацію в ЄРПН та отримала статус документа «ЗАРЕЄСТРОВАНА В ЄРПН», покупець оплачує поставлений товар на умовах відтермінування платежу протягом 7 календарних днів з дати, зазначеної у підписані сторонами видаткові (товарній) накладній;

- при наданні постачальником покупцю в строк понад 5 календарних днів з дати поставки товару податкової накладної, яка пройшла реєстрацію в ЄРПН та отримала статус документа «ЗАРЕЄСТРОВАНА В ЄРПН», покупець оплачує поставлений товар на умовах відтермінування платежу протягом 7 календарних днів з дати, реєстрації податкової накладної в ЄРПН.

Відповідно до пункту 10.1 договору, цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками (за наявності) і діє до 31 грудня 2023 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

У разі, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна сторона не виявить бажання розірвати його, то дія цього договору автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік на тих же умовах (п. 10.2. договору).

З доводів позивача вбачається, що ТОВ «Компанія Інгредія» протягом листопада 2024 - січня 2025 поставило відповідачу товар на загальну суму 289 668, 00 грн із ПДВ та зареєстровано відповідні податкові накладні.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач не повністю розрахувався за отриманий товар, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 257 697, 70 грн. А за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню, 3% та інфляційні втрати.

У письмовому відзиві на позовну заяву відповідач посилався, здебільшого, на наступне:

- відповідачем повністю погашено суму основного боргу та надано відповідні докази оплати;

- позивачем невірно здійснено розрахунок штрафних санкцій, тому позовна заява в цій частині задоволенню не підлягає.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору № 7423 від 07.04.2023, суд дійшов висновку, що вказаний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З наявних у матеріалах справи фактичних даних вбачається, що протягом листопада 2024 - січня 2025 позивачем здійснено на користь відповідача поставку товару за договором на загальну суму 289 668, 00 грн, відповідно до видаткових накладних:

- № 1981 від 15.11.2024 на суму 142 150, 80 грн (зареєстрована в ЄРПН 22.11.2024);

- № 2154 від 12.12.2024 на суму 85 016, 40 грн (зареєстрована в ЄРПН 19.12.2024);

- № 106 від 23.01.2025 на суму 62 500, 80 грн (зареєстрована в ЄРПН 07.02.2025).

Вказані накладні згідно з умовами договору мали бути оплачені відповідачем до 29.11.2024, 26.12.2024 та до 14.12.2025 відповідно.

15.04.2025 до відзиву на позовну заяву відповідач долучив докази оплати суми основного боргу в розмірі 257 697, 70 грн, а саме:

- платіжна інструкція № 2645 від 28.03.2025 на суму 57 697, 70 грн;

- платіжна інструкція № 3492 від 31.03.2025 на суму 200 000, 00 грн.

З наведеного вбачається, що відповідачем здійснено повну оплату за договором вже після відкриття провадження в даній справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Так, господарський суд закриває провадження у справі з підстав відсутності предмета спору, якщо наявними в матеріалах справи доказами підтверджується відсутність предмета спору, зокрема, у випадку припинення його існування (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Однак, слід зауважити, що закриття провадження у справі на підставі Господарського процесуального кодексу України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина може зумовлювати відмову в позові, а не закриття провадження у справі (така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 13/51-04).

Тож, з урахуванням наданих відповідачем доказів оплати суми основного боргу, суд дійшов висновку, що провадження у справі в частині стягнення заборгованості в сумі 257 697, 70 грн підлягає закриттю за відсутністю предмета спору відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Крім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 5 946, 63 грн, 3% річних в розмірі 1 188, 53 грн та інфляційні втрати в розмірі 3009,94 грн за загальний період нарахування з 27.12.2024 по 20.03.2025.

Відповідач заперечує правильність здійсненого позивачем розрахунку, однак власний контррозрахунок до відзиву не долучає.

На момент виникнення спірних правовідносин та здійснення позивачем розрахунку штрафних санкцій, діяли положення Господарського кодексу України.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. (стаття 549 ЦК України).

Пунктом 8.2. договору встановлено, що у випадку несвоєчасного виконання покупцем грошових зобов`язань за цим договором покупець сплачує на вимогу постачальника пеню у розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, встановив, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню на суму 5 946, 63 грн в межах розміру заявлених вимог.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, судом встановлено, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню на суму 1188, 53 грн в межах суми заявлених вимог.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в межах заявлених вимог на суму 3009,94 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, враховуючи задоволення позовних вимог та положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Крім того, зважаючи на закриття провадження в справі в частині, суд вважає за необхідне вирішити питання про повернення позивачу з Державного бюджету України сплаченого судового збору у відповідній частині.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 231, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження в справі № 910/3592/25 в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Інгредія» до Приватного акціонерного товариства «Київський маргариновий завод» про стягнення заборгованості за договором поставки № 7423 від 07.04.2023 в розмірі 257 697,70 грн.

2. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Інгредія» задовольнити.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський маргариновий завод» (03039, м. Київ, проспект Науки, 3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Інгредія» (04112, м. Київ, вул. О.Теліги, 4; ) пеню в розмірі 5946, 63 грн, інфляційні втрати в розмірі 3009, 94 грн, 3% річних в розмірі 1188, 53 грн та судовий збір в розмірі 152, 17 грн.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія Інгредія» (04112, м. Київ, вул. О.Теліги, 4; ) з Державного бюджету України 3 865,47 грн судового збору, про що після набрання рішенням законної сили постановити відповідну ухвалу.

5. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 16.01.2026 року.

Суддя Ю.О.Підченко