ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 204/9551/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О. А. - головуючий, Баранець О. М., Студенець В. І.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2025 (головуючий - Чередко А. Є., судді Мороз В. Ф., Парусніков Ю. Б.)

та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2025 (суддя - Ліпинський О. В.)

за скаргою ОСОБА_1

на дії державного виконавця Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м Дніпра ПМУМЮ (м. Одеса) Кравченко Євгена Сергійовича

у справі № 204/9551/18

за позовом ОСОБА_1

до: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КАВЕРІНА-1"

про визнання дій такими, що порушують право на отримання якісних та в повному обсязі послуг, зобов`язання здійснити перерахунок та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

1. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Каверіна-1", у якому просила:

1) визнати дії ОСББ під керівництвом голови Трубіциної Ніни Михайлівни такими, що порушують права ОСОБА_1 та її родини, як споживачів послуг і співвласників квартири АДРЕСА_1 на отримання якісних та в повному обсязі послуг з управління будинком і прибудинковою територією й утримання будинку та прибудинкової території. Вона зауважила, що документально не встановлені особи членів правління;

2) визнати дії ОСББ такими, що порушують права мешканців названого багатоквартирного будинку, які підписали акт-претензію від 24.10.2018, на отримання якісних та в повному обсязі послуг з управління будинком і прибудинковою територією й утримання будинку та прибудинкової території;

3) скасувати внесені 13.11.2016 зміни до статуту ОСББ, які суперечать вимогам чинного законодавства України, і зобов`язати ОСББ з дня його утворення привести статут у відповідність до типових статутів, зокрема з 02.10.2007 по день ухвалення рішення у цій справі, здійснити перереєстрацію статуту;

4) зобов`язати ОСББ привести штат за період з 01.06.2014 по день ухвалення рішення у цій справі у відповідність із Законами України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку", "Про житлово-комунальні послуги", класифікатора професій ДК 003:2010 Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 № 327, довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, випуск № 1 "Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності", затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004 № 336, довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, випуск № 87 "Житлове та комунальне господарство населених пунктів", затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 17.06.1999 № 144;

5) скасувати із загального розміру внесків до ОСББ, затвердженого загальними зборами від 13.11.2016, послуги, які фактично не виконані виконавцями робіт, і послуги за укладеними з ОСББ договорами про надання послуг і підряду, та послуги, яких не повинно бути у загальному розмірі внесків до ОСББ згідно із названими вище нормативно-правовими актами;

6) зобов`язати ОСББ здійснювати нарахування за послуги з утримання будинку і прибудинкової території за площею місць загального користування у будинку і прибудинкової території, поділену рівними частинами між усіма співвласниками будинку, а не за площею, яка знаходиться у приватній власності співвласників будинку, на підставі роз`яснень щодо статусу власників спільного майна, наведеного у листі Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2011 № 7/15-4687;

7) зобов`язати ОСББ здійснити родині ОСОБА_1 , як співвласникам названої вище квартири, перерахунок за період з 01.06.2014 по 24.04.2023, тобто по день подання позову з уточненими вимогами до суду, за фактично надані послуги з управління будинком і прибудинковою територією й утримання будинку і прибудинкової території (із загального розміру внесків до ОСББ виключити роботи та послуги, які не виконані та яких не повинно бути у загальному розмірі внесків до ОСББ, через те, що ці послуги включені до калькуляції внесків всупереч Закону України "Про житлово-комунальні послуги"), станом на 24.04.2023 орієнтовна сума, яка підлягає поверненню у разі перерахунку, складає 6 427 грн;

8) зобов`язати ОСББ скасувати співвласникам названої вище квартири з нарахувань за послуги з утримання будинку та прибудинкової території пеню за період карантину (COVID-19) і воєнного стану;

9) зобов`язати ОСББ не нараховувати співвласникам названої вище квартири за виконавчим провадженням між ОСББ та Комунальним підприємством "Теплоенерго" з 01.06.2014 у зв`язку з тим, що ця квартира повністю відключена від централізованого опалення й гарячого водопостачання, а місця загального користування у під`їзді № 5 будинку АДРЕСА_2 з 22.05.2014 не облаштований системою централізованого опалення;

10) зобов`язати ОСББ включити до загального розміру внесків ОСББ витрати на управління будинком;

11) зобов`язати ОСББ здійснити перерахунок за фактично надані послуги з управління будинком і прибудинковою територією й утримання будинку та прибудинкової території мешканцям багатоквартирного будинку за названою вище адресою, які підписали акт-претензію від 24.10.2018, за період з 01.06.2014 та по 24.04.2023, при цьому ОСОБА_1 звернула увагу на те, що перерахунки по цим квартирам не здійснила за відсутності початкових даних від їх співвласників, але орієнтовна сума повернення коштів співвласникам будинку складає 189 965 грн (282 квартири + 13 орендарів ) * 6 427 грн;

12) визнати дії голови ОСББ ОСОБА_2 й інших членів такими, що порушують право ОСОБА_1 перебувати у складі правління ОСББ;

13) зобов`язати ОСББ за період з 01.06.2014 по теперішній час підготувати договір доручення для укладання його зі співвласниками названої вище квартири і згоду на обробку персональних даних. До цього договору доручення підготувати калькуляції внесків до ОСББ за 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки і надати ОСОБА_1 для підписання;

14) установити реальних виконавців, які надавали житлово-комунальні послуги та виконували роботи за договорами підряду замовнику ОСББ на підставі укладених договорів, вартість цих послуг за період з 01.06.2014 по теперішній час для визначення частки сплати внесків до ОСББ родиною Єрашових як співвласників квартири;

15) зобов`язати ОСББ здійснити офіційне та належне оформлення перебування ОСОБА_1 у складі правління на посаді члена згідно з вимогами чинного законодавства на підставі Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та Законів України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", а також зобов`язати ОСББ внести до трудової книжки працівника ОСОБА_1 записи про працевлаштування та звільнення, подати до податкової інспекції, пенсійного фонду, фонду соціального страхування, Дніпровського міського центру зайнятості дані фактичного працевлаштування;

16) стягнути з ОСББ на користь позивача ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за листопад 2016 року у розмірі 856,82 грн, за грудень 2016 року 5 913 грн, на рівні показника середньої заробітної плати із загального розміру заробітної плати за листопад і грудень 2016 року у розмірі 6 769,82 грн за утриманням податків, зборів й обов`язкових платежів у розмірах ПДФО 18%, що дорівнює 1 218,57 грн, 5%, що дорівнює 101,55 грн, на фактично виплачену заробітну плату нарахувати ЄСВ 22% = 1 198,93 грн;

17) стягнути з ОСББ на користь ОСОБА_1 у порядку статей 44, 116, 117, 235, 236 КЗпП України вихідну допомогу час вимушеного прогулу та інші передбачені законодавством України про працю виплати за період з 01.01.2017 по день її звільнення з ОСББ (унесення запису у трудову книжку) і вручення наказу про звільнення з посади члена правління на рівні встановлених Міністерством фінансів України щомісячних показників середніх заробітних плат по Україні. Станом на день подання уточненої позовної заяви цей розрахунок складає 854 808 грн. З загального розміру вихідної допомоги з утриманням податків, зборів й обов`язкові платежів у розмірах ПДФО 18 % = 155 084,81 грн, ВС 1,5% = 13 012,36 грн, на фактично виплачену працівнику заробітну плату у сумі 698 330,11 грн нарахувати ЄСВ 22% = 153 632,62 грн;

18) стягнути з ОСББ на користь ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 40 000 грн за розгляд цієї справи, зокрема по 5 000 грн в одній інстанції (5 000 грн * 8 = 40 000 грн), а саме за:

- ігнорувальну поведінку голови ОСББ та небажання ОСОБА_2 урегульовувати договірні відносини з родиною ОСОБА_4 , як споживачами послуг з управління будинком та прибудинковою територією та утримання будинку та прибудинкової території;

- небажання здійснювати співвласникам названої вище квартири перерахунок по внескам до ОСББ;

- втручання в інші договірні відносини між співвласниками названої вище квартири та виконавцями житлово-комунальних послуг, які надають послуги у межах приватної власності співвласникам будинку;

- порушення прав співвласників названої вище квартири родини ОСОБА_4 на отримання якісних та в повному обсязі послуг з управління будинком та прибудинковою територією та утримання будинку та прибудинкової території;

- порушення права ОСОБА_1 на перебування у складі правління ОСББ та невиконання заходів щодо належного оформлення її у складі правління ОСББ згідно з вимогами КЗпП України, що призвело до значних хвилювань стосовно відсутності доходів на існування й утримання дитини з інвалідністю, зростання кредитної заборгованості у банку та відсутності можливості сплати відсотків за користування кредитом, позбавило можливості працевлаштуватися на нове місце роботи за допомогою Дніпровського міського центру зайнятості, оскільки ОСОБА_1 не звільнена з посади члена правління ОСББ відповідно до Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та КЗпП України;

19) стягнути з ОСББ на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 2 797,30 грн, витрачену на судовий процес по вирішенню проблемних питань з ОСББ станом на 07.05.2019, ОСОБА_1 зауважила, що решту боргу розрахує по закінченню розгляду цієї справи, що розглядатиметься в іншому провадженні як позов про відшкодування збитків;

20) через протизаконні дії в ОСББ заборонити ОСОБА_2 і деяким особам з правління ОСББ ( ОСОБА_5 і чоловік похилого віку, який не вміє рахувати заробітну плату) перебувати у складі правління та виконувати будь-які обов`язки;

21) визнати протиправним перебування ОСОБА_2 на посаді голови ОСББ через те, що вона не має власності у названому вище будинку;

22) зобов`язати ОСББ переобрати правління і голову правління.

2. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2024 відмовлено у задоволенні позову та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України 5 378,80 грн судового збору.

3. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2025 скасовано рішення місцевого господарського суду у відмовлених частинах позову про зобов`язання ОСББ оформити перебування ОСОБА_1 у складі правління на посаді члена й унести до її трудової книжки записи про працевлаштування та звільнення, подання до податкової інспекції, пенсійного фонду, фонду соціального страхування, Дніпровського міського центру зайнятості інформації щодо фактичного її працевлаштування; стягнення з ОСББ на користь ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу невиплаченої заробітної плати та вихідної допомоги; закрито провадження у справі у цих частинах, позаяк такі вимоги підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства; у решті рішення залишено без змін.

4. На виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2024 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2025, які набрали законної сили 04.02.2025, господарським судом видано наказ від 03.03.2025 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України 5 378,80 грн судового збору.

5. Постановою Верховного Суду від 27.05.2025 Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2025 у справі № 204/9551/18 залишено без змін.

Короткий зміст скарги на дії державного виконавця

6. ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області зі скаргою на дії Державного виконавця Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра ПМУМЮ (м. Одеса) Кравченка Євгена Сергійовича, за змістом якої просила суд:

- визнати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2024 у справі № 204/9551/18 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з тим, що дане рішення прийнято з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права та станом на 23.04.2025 року не набуло законної сили;

- скасувати виконавчий наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2025 у справі № 204/9551/18 невідомо якого провадження у зв`язку з тим, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2024 у справі № 204/9551/18 невідомо якого провадження станом на 23.04.2025 року не набуло законної сили;

- витребувати з Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра ПМУМЮ (м. Одеса) всі постанови про накладання арештів на рахунки боржника в банках м. Дніпра у виконавчому провадженні № НОМЕР_1;

- скасувати всі постанови про накладання арешту на рахунки боржника в банках м. Дніпра у виконавчому провадженні №77882850, бо їх оформлення є безпідставним;

- витребувати з Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра ПМУМЮ (м. Одеса) всі постанови про виконавчі збори та виконавчі витрати у виконавчому провадженні № НОМЕР_1;

- скасувати всі постанови про виконавчі збори та виконавчі витрати у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, бо їх оформлення є безпідставним;

- зняти арешти з всіх рахунків боржника в банках м. Дніпра, накладених постановами державного виконавця Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра ПМУМЮ (м. Одеса) Кравченко Євгена Сергійовича у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, у зв`язку з тим, що відсутнє остаточне рішення у справі № 204/9551/18, яке б набуло законної сили.

7. Звертаючись до суду зі скаргою на дії органу ДВС, скаржниця зазначає про безпідставність відкриття виконавчого провадження, оскільки на її думку, судове рішення, на виконання якого видано наказ, не набрало законної сили, через подання нею касаційної скарги. Також в обґрунтування поданої скарги, скаржниця стверджує про невірний розрахунок стягнутого з неї судового збору (5378,80 грн), а також виконавчих витрат у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. Додатково, в обґрунтування поданої скарги боржник зазначає, що відповідно до вимог частини другої статті 68 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець безпідставно наклав арешт на суму стягнення, яка не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Окремо, скаржниця зазначає, що за спірною постановою про арешт коштів боржника, було накладено арешт на її рахунок у Приватбанку, який є рахунком зі спеціальним режимом.

8. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2025 скаргу прийнято до розгляду в частині вимог про скасування всіх постанов про накладання арешту на рахунки боржника в банках м. Дніпра у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, а також вимог про зняття арешту з усіх рахунків боржника в банках м. Дніпра, накладених постановами державного виконавця Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра ПМУМЮ (м. Одеса) Кравченко Євгена Сергійовича у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. У відкритті провадження за скаргою в частині вимог щодо скасування постанов про виконавчі збори та виконавчі витрати у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 - відмовлено.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

9. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2025, яка залишена без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2025 у задоволенні скарги Єрашової Ольги Валеріївни на дії державного виконавця Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра ПМУМЮ (м. Одеса) Кравченко Євгена Сергійовича відмовлено.

10. Ухвала суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний господарський суд, мотивована тим, що факт звернення позивача з касаційною скаргою на рішення судів першої та другої інстанції, не зумовлює зупинення їх виконання або зупинення їх дії, без вирішення цього питання судом касаційної інстанції в порядку статті 294 Господарського процесуального кодексу України.

11. Відносно доводів боржника щодо безпідставного накладення виконавцем арешту на суму стягнення, яка не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати, суди зазначили, що норма статті 68 Закону України "Про виконавче провадження" не виключає обов`язку виконавця накласти арешт на кошти боржника для забезпечення реального виконання рішення суду, відповідно до статей 18, 48, 56 цього Закону.

12. Щодо арешту рахунку зі спеціальним режимом, суди зазначили, що матеріали виконавчого провадження не містять повідомлень Банку, з наданням документів в підтвердження того, що на кошти, які знаходяться на рахунку боржника заборонено звертати стягнення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

13. ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2025 і ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2025 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

14. У касаційній скарзі скаржник не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, при цьому, зазначає, що місцевий і апеляційний господарський суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень порушили норми матеріального та процесуального права, оскільки не з`ясували усіх обставин справи та не дослідили зібрані у справі докази.

15. Так, за доводами скаржника рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2024 і постанова Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2025 у цій справі є необґрунтованими і незаконними, судове рішення, на виконання якого видано наказ у цій справі, не набрало законної сили, а здійснений судом першої інстанції розподіл судових витрат є невірним.

16. Також скаржник доводить, що державний виконавець в порушення приписів чинного Закону України "Про виконавче провадження" не повідомив її, як боржника, про відкриття виконавчого провадження, а про накладення арешту на рахунки остання дізналась випадково, саме через блокування банком її рахунків.

17. Щодо накладення арешту на рахунки скаржника, остання зазначає, що державним виконавцем було накладено арешт на її рахунок у Приватбанку, який є рахунком зі спеціальним режимом, на який здійснюються соціальні виплати та виплачуються аліменти на утримання дитини, яка має інвалідність.

18. Також скаржник стверджує, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята за відсутності державного виконавця, суд першої інстанції не повідомляв учасників справи про дату час і місце судових засідань, що є порушенням норм чинного процесуального законодавства. Окрім цього, за доводами скаржника, в ухвалі від 15.05.2025 відсутня мотивувальна частина.

19. Скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили зібрані у справі докази, що призвело до ухвалення необґрунтованих і незаконних судових рішень з розгляду її скарги на дії державного виконавця.

Позиція інших учасників справи

20. Учасники справи не надали відзивів на касаційну скаргу, що відповідно до частини третьої статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень.

Позиція Верховного Суду

21. Перевіривши повноту встановлення судами першої і апеляційної інстанцій обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

22. Відповідно до статті 129-1 Конституції України, статті 18 та частини першої статті 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх на території України, а в окремих випадках - і за її межами. Їх мають виконувати всі органи влади, посадові особи, фізичні та юридичні особи.

23. Умови й порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначається приписами Закону України "Про виконавче провадження".

24. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

25. Частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

26. Права та обов`язки виконавців передбачені статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження".

27. Згідно зі статтею 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

28. При розгляді скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, суди попередніх інстанцій, зокрема, встановили таке:

- на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2024 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2025, які набрали законної сили 04.02.2025, господарським судом видано наказ від 03.03.2025 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України 5 378,80 грн судового збору;

- згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, 23.04.2025, на підставі заяви стягувача - Державної судової адміністрації України, державним виконавцем Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м Дніпра ПМУМЮ (м. Одеса) Кравченко Є. С. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 щодо виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2025 у справі № 204/9551/18 про стягнення з ОСОБА_1 5 378,80 грн судового збору, про що винесено постанову;

- крім того, 23.04.2025 державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 369,00 грн, а також, постанову про стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 537,88 грн;

- постановою про арешт коштів боржника від 23.04.2025, державний виконавець наклав арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, яка становить 6 285,68 грн (5 378,80 + 537,88 + 369,00 = 6 285,68).

29. Відмовляючи у задоволенні скарги суди попередніх інстанцій виходили з такого:

- рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2024, в тому числі в частині стягнення з позивача судового збору, залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2025, а отже, в силу положень статті 241 ГПК України, відповідне рішення набрало законної сили 04.02.2025; факт звернення позивача з касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанції, не зумовлює зупинення їх виконання або зупинення їх дії, без вирішення цього питання судом касаційної інстанції в порядку статті 294 ГПК України. При цьому, ухвалою Верховного Суду від 21.04.2025, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні її клопотання про зупинення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2024 у справі № 204/9551/18; наказ від 03.03.2025 видано на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2024 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2025 року, які набрали законної сили 04.02.2025;

- відносно доводів скаржника про неотримання 23.04.2025 постанов про відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та постанови про арешт коштів боржника, суди зазначили, що данні Автоматизованої системи виконавчого провадження свідчать про те, що всі постанови, які винесені державним виконавцем при примусовому виконанні наказу господарського суду у даній справі, були надіслані сторонам виконавчого провадження, в тому числі на адресу боржника супровідними листами від 23.04.2025. Крім того, суди встановили, що звертаючись з даною скаргою до суду ОСОБА_1 сама підтвердила факт отримання нею 24.04.2025 постанови про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором, про що на постанові міститься відмітка. З урахуванням зазначених обставин, маючи ідентифікатор повного доступу до інформації про виконавче провадження, боржник мав можливість самостійно ознайомитися зі всіма матеріалами відповідного виконавчого провадження.

- відносно доводів боржника щодо безпідставного накладення виконавцем арешту на суму стягнення, яка не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати, суди зазначили, що згідно приписів статті 68 Закону України "Про виконавче провадження", на яку посилається скаржниця у своїй скарзі, зазначена норма регулює питання звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, та не виключає обов`язку виконавця накласти арешт на кошти боржника для забезпечення реального виконання рішення суду, відповідно до статей 18, 48, 56 Закону України "Про виконавче провадження";

- стосовно доводів скарги, що постановою про арешт коштів заблоковано рахунок боржника у Приватбанку, який є рахунком зі спеціальним режимом, суди зазначили, що за змістом абз.2 частини другої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом. Відтак, за висновками судів, з огляду на приписи Закону України "Про виконавче провадження" зняття арешту з коштів боржника, на які заборонено звернення стягнення, здійснюється виконавцем на підставі поданих банком підтверджуючих документів. При цьому, суди встановили, що матеріали виконавчого провадження не містять повідомлень Банку, з наданням документів в підтвердження того, що на кошти, які знаходяться на рахунку боржника заборонено звертати стягнення.

30. Верховний Суд, перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій положень Закону України "Про виконавче провадження", виходить із такого.

31. Частиною першою статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

32. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до пункту 1 частини другої статті 8 Закону України "Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (частина друга статті 48 Закону України "Про виконавче провадження").

33. Згідно зі статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

34. Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

35. Статтею 68 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

36. Зазначене правило визначає ті кошти, що складають заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

37. За змістом частини першої статті 70 Закону України "Про виконавче провадження" розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

38. Отже, згідно з наведеними приписами Закону України "Про виконавче провадження" кошти, що складають заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, можуть бути об`єктом звернення стягнення за виконавчим документом, а виконавець має повноваження звернути стягнення на такі кошти боржника, однак лише за певних умов: 1) якщо у боржника відсутні інші кошти та/або об`єкти для стягнення; 2) якщо стягнення за виконавчим документом має характер періодичних платежів; 3) якщо сума стягнення за виконавчим документом не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

39. Відповідно до статті 72 Закону України "Про виконавче провадження" на допомогу з державного соціального страхування, що виплачується в разі тимчасової непрацездатності та в інших випадках, допомогу по безробіттю та соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства, призначену відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", стягнення може бути звернено виключно за рішеннями про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також втратою годувальника.

40. Водночас 26.03.2022 набрав чинності Закон України №2129-IX "Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про виконавче провадження", яким зазначений розділ Закону України «Про виконавче провадження» був доповнений, зокрема, пунктом 10-2.

41. Підпунктом 3 пункту 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, припиняється звернення стягнення на пенсію, стипендію (крім рішень про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення, та рішень, боржниками за якими є громадяни російської федерації).

42. З огляду на наведені приписи розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" Верховний Суд зазначає, що в період дії воєнного стану з пенсійного/стипендійного рахунку боржника - громадянина України не можуть бути списані кошти, отримані боржником як пенсія/стипендія, при примусовому виконанні судових рішень, які не пов`язані зі стягнення аліментів, відшкодуванням шкоди заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення.

43. При цьому, Верховний Суд звертає увагу, що накладення арешту на кошти (майно) боржника є стадією виконавчого провадження - першим етапом звернення стягнення на майно боржника, питання про накладення якого виконавець вирішує під час відкриття виконавчого провадження. Проте, з урахуванням викладеного, ті застереження, що містилися в абзаці 9 пункту 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження", не можна тлумачити у такий спосіб, що під час воєнного стану на території України припиняються усі виконавчі дії, оскільки це нівелюватиме принцип обов`язковості судових рішень, що набрали законної сили, та призначення інституту виконавчого провадження.

44. Такому тлумаченню відповідає зміст абзаців 7, 8 пункту 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження", оскільки наведеними нормами права фактично передбачається можливість накладення арешту виконавцем на кошти боржника. Приписи, які б забороняли накладати арешт на грошові кошти (доходи) боржника, згаданий пункт не містить.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06.12.2023 у справі № 712/6304/23, від 24.01.2024 у справі № 338/1549/21, від 28.03.2024 у справі № 508/181/23, від 30.05.2024 у справі № 638/8943/21, від 26.09.2024 у справі № 338/1549/21, від 10.01.2025 у справі № 755/9274/23, від 29.01.2025 у справі № 279/809/24, від 19.06.2025 у справі № 922/2424/21

45. Разом з цим, у постанові від 19.05.2020 у справі № 905/361/19 Велика Палата Верховного Суду надала правовий висновок про те, що: "...виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження". Отже, виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом".

46. У постанові від 20.04.2022 у справі № 756/8815/20 Велика Палата Верховного Суду надала правовий висновок, що "…державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей вказати про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкрити після накладення арешту. Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження". У випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів".

47. Разом із тим, у випадках, коли рахунок боржника не має спеціального режиму використання та на нього зараховуються кошти з різним цільовим призначенням (не лише пенсійні/соціальні), банк може не мати інформації про характер таких надходжень і, відповідно, не знати, які саме кошти підлягають арешту, а які - ні. У такому разі арешт підлягає зняттю виконавцем на підставі поданих боржником документів із підтвердженням, що арештовані кошти є саме пенсійними коштами боржника (соціальними виплатами).

48. Суд зауважує, що зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки відповідно до підпункту 1 частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

49. Для боржника надання вказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку із накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною, встановленою законом.

50. У разі, якщо банк не повідомив державного виконавця, що рахунок, на якому знаходяться кошти боржника, є рахунком зі спеціальним режимом використання, або боржник не довів належність арештованих коштів до пенсійних (або інших соціальних виплат), то дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти на цьому банківському рахунку та їх подальше списання не можна вважати протиправними. Помилковим є твердження, що саме на виконавця покладений обов`язок здобувати докази для з`ясування правового режиму арештованого банківського рахунку, водночас як роз`яснено Верховним Судом обов`язок державного виконавця полягає у знятті арешту з рахунку боржника саме за умови надання такої інформації про рахунок банком або боржником.

Подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 14.08.2024 у справі № 338/1125/23 та від 10.01.2025 у справі № 755/9274/23, від 19.06.2025 у справі № 922/2424/21.

51. Отже, Верховний Суд вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій про те, за відсутності відповідного повідомлення від банку та/або боржника, із наданням відповідних підтверджуючих документів, виконавцем під час винесення постанови про накладення арешту на грошові кошти боржника не було допущено порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження", з огляду на таке.

52. По-перше, на момент винесення постанови про накладення арешту на кошти боржника, розміщені на його рахунках, виконавець діяв у межах наданих йому повноважень, оскільки на той момент не мав інформації про те, що рахунок, про який зазначає скаржник використовується для отримання пенсійних/соціальних виплат. Закон України "Про виконавче провадження" не покладає на виконавця обов`язку здійснювати попереднє дослідження цільового призначення кожного банківського рахунку боржника до накладення арешту. Частина третя статті 52 зазначеного Закону прямо покладає такий обов`язок на банк - саме він повинен перевірити, чи підпадає рахунок під спеціальний режим, і в разі виявлення цільового призначення, яке виключає арешт, зобов`язаний повідомити виконавця та повернути постанову без виконання.

53. По-друге, арешт накладено у межах суми звернення стягнення. Сам факт накладення арешту на рахунок не є тотожним зверненню стягнення на кошти, що на ньому перебувають. Наявність арешту лише блокує розпорядження коштами, однак не передбачає автоматичного списання пенсій чи інших соціальних виплат, що охороняються законом. Відтак такий арешт може бути знятий після з`ясування спеціального правового режиму рахунку.

54. По-третє, боржник ОСОБА_1 , звертаючись зі скаргою, не довела, що вона надавала виконавцю відповідні документи (які б підтверджували статус коштів на відповідному рахунку) чи заяву про зняття арешту саме з посиланням на цільове призначення рахунку та наявність спеціального режиму використання коштів. Відповідно, виконавець об`єктивно не мав підстав для зняття арешту до моменту, коли б банк або сам боржник не надали відповідної інформації разом з підтверджуючими документами. Крім того, боржник, як сторона, є заінтересованою в захисті цільового призначення своїх рахунків.

55. Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій у цій частині є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються правильному застосуванні норм матеріального права. Відповідно, доводи касаційної скарги у цій частині не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень у справі, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цих підстав.

56. Разом з цим, Суд відхиляє доводи скаржника про недотримання державним виконавцем вимог Закону України "Про виконавче провадження", в частині неповідомлення останньої про відкриття виконавчого провадження та про накладення арешту на рахунки, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи, встановленими судами попередніх інстанцій обставинами та самим скаржником у поданій до суду скарзі дії державного виконавця.

57. Що стосується доводів касаційної скарги в частині незаконності та необґрунтованості рішень судів у цій справі по суті спору, а також невірного обрахунку судами розміру судового збору, що підлягав стягненню з позивача в дохід Державного бюджету, то Верховний Суд не бере їх до уваги, оскільки обставини законності рішень судів у цій справі по суті спору по-перше, не входять до предмету розгляду скарги на дії/бездіяльність державного/приватного виконавця, а по-друге, вже були предметом розгляду судом касаційної інстанції і висновки щодо їх законності, викладені у постанові Верховного Суду від 27.05.2025 у цій справі.

58. Разом з цим, стосовно доводів скаржника про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята за відсутності державного виконавця, а суд першої інстанції не повідомляв учасників справи про дату час і місце судових засідань, що є порушенням норм чинного процесуального законодавства Верховний Суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2025 про відкриття провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця та призначення судового засідання на 13.05.2025, а також ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2025 про повідомлення відповідача та державного виконавця про оголошення перерви в судовому засіданні до 15.05.2025, направлялась сторонам у справі до їх електронних кабінетів в системі "Електронний суд", про що свідчать відповідні довідки про доставлення процесуальних документів адресатам. При цьому, в силу приписів частини другої статті 342 ГПК України неявка, зокрема, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають розгляду скарги. З огляду на наведене, доводи касаційної скарги у цій частині визнаються Судом безпідставними та необґрунтованими.

59. Також Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що в ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2025 відсутня мотивувальна частина, оскільки такі доводи спростовуються змістом оскаржуваної ухвали.

60. Разом з цим, стосовно заперечень скаржника щодо встановлених обставин, а також оцінки відповідних доказів, то Верховний Суд зазначає, що у даному випадку слід виходити з того, що відповідно до статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

61. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16 (провадження № 12-17гс19) зазначено, що з огляду на імперативні приписи статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (пункт 240 постанови).

62. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо оцінка доказів зроблена судом першої та/або апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів, що випливає з меж розгляду справи судом касаційної інстанції, що закріплені в частині другій статті 300 ГПК України.

63. Відтак, інші доводи та заперечення скаржника Судом не розглядаються, оскільки фактично зводяться до необхідності переоцінки Верховним Судом вже оцінених судами першої і апеляційної інстанцій доказів у справі з метою встановлення інших обставин, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

64. За таких обставин, перевіривши застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість скарги та про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

65. Відповідно статті 300 ГПК України до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

66. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

67. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 309 ГПК України).

68. Таким чином, перевіривши ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в межах вимог та доводів касаційної скарги, встановивши, що доводи касаційної скарги про порушення і неправильне застосування місцевим і апеляційним господарськими судами норм матеріального і процесуального законодавства при прийнятті оскаржуваних судових рішень не знайшли свого підтвердження, Верховний Суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення.

Розподіл судових витрат

69. За подання касаційної скарги на судові рішення, якими розглянуто скаргу на рішення, дії (бездіяльність) органу державної виконавчої служби судовий збір не сплачується, а відтак і не покладається.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2025 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2025 у справі № 204/9551/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. А. Кролевець

Судді О. М. Баранець

В. І. Студенець