УХВАЛА

15 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 915/1394/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Власова Ю. Л. (головуючого), Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Бутенка А. О.,

представників учасників справи:

позивача - Сафронова Ю. І.,

відповідача - Любченка В. М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Добраноса Сергія Олександровича

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22 вересня 2025 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді: Поліщук Л.В., Таран С.В.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Джит Транс"

до Фізичної особи-підприємця Добраноса Сергія Олександровича

про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень

1.1. 08 вересня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Джит Транс" (далі - ТОВ "Джит Транс", позивач) звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просило стягнути в солідарному порядку з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (далі - ПрАТ "УПСК", Страхова компанія) та Фізичної особи-підприємця Добраноса Сергія Олександровича (далі - ФОП Добранос С. О., відповідач) на користь позивача матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 2 305 220, 63 грн, а також судові витрати.

1.2. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач зазнав майнової шкоди в результаті пошкодження в ДТП належних йому транспортних засобів, проте ні роботодавець водія (який помер) - Добранос С. О. (власник транспортних засобів), ні Страхова компанія (страхувальник цивільної відповідальності власника та водія) не вчинили жодних дій, спрямованих на виплату власнику транспортних засобів ТОВ "Джит Транс" матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП.

1.3. У підготовчому засіданні позивач відмовився від вимог до Страхової компанії та змінив предмет позову, заявивши вимогу про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 2 176 520, 00 грн. Суд першої інстанції закрив провадження у справі в частині позовних вимог ТОВ "Джит Транс" до ПрАТ "УПСК".

1.4. Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що ФОП Добранос С. О. не є особою, яка вчинила будь-які протиправні дії, внаслідок яких майну позивача було завдано шкоди. Крім того, у наданих позивачем доказах відсутня постанова, прийнята в порядку розгляду справи про адміністративні правопорушення, та/або вирок суду в кримінальній справі, відповідно до яких водія ОСОБА_2 було б визнано винним у вчиненні ДТП.

2. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

2.1. 28 січня 2021 року близько 08:00 год водій ОСОБА_2 , керуючи вантажним автомобілем MAN TGX 18.440 (р.н. НОМЕР_1 ) у з`єднанні з напівпричепом DONBUR PM 39AP (р.н. НОМЕР_2 ), рухався по вологій з частковими елементами ожеледі та насипу снігу, без пошкоджень та руйнувань асфальтованій проїзній частині автодороги М-14 "Одеса - Мелітополь - Новоазовськ", із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, на території Березанського району Миколаївської області, з боку м. Одеса у напрямку м. Миколаєва, з допустимою в межах видимості проїзної частини та дорожньої розмітки швидкістю близько 50-60 км/год.

2.2. Біля 95 км вищевказаної дороги назустріч ОСОБА_2 , в межах своєї смуги, рухався вантажний автомобіль MAN TGX 18.440 (р.н. НОМЕР_3 ) у з`єднанні з напівпричепом WIELTON NS3K (р.н. НОМЕР_4 ), під керуванням водія ОСОБА_3 . Ці транспортні засоби належать на праві власності позивачу.

2.3. Позивач зазначає, що водій ОСОБА_2 грубо порушивши вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3 "б", 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - Правила дорожнього руху), а саме: будучи зобов`язаним знати і неухильно виконувати вимоги цих правил, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, якою в цей час рухався вантажний автомобіль позивача під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок чого допустив зіткнення з ним.

2.4. В результаті ДТП водій транспортних засобів позивача отримав тілесні ушкодження, а транспортні засоби позивача - MAN TGX 18.440 (р.н. НОМЕР_3 ) та напівпричіп WIELTON NS3K (р.н. НОМЕР_4 ) - механічні пошкодження.

2.5. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження 0000024 від 29 січня 2021 року, в якому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України) - порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. У вказаному кримінальному провадженні складено та спрямовано до суду обвинувальний акт.

2.6. Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 11 травня 2022 року у справі № 469/575/21 кримінальне провадження № 0000024 було закрито на підставі пункту 5 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

2.7. Під час проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000024 було проведено ряд слідчих (розшукових) дій, зокрема:

1) проведено автотехнічні експертизи по визначенню технічного стану транспортних засобів, за результатами яких Миколаївським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром складено висновки про те, що на момент ДТП ходова частина, робоча гальмівна система та рульове керування транспортних засобів позивача та відповідача знаходились в працездатному стані; несправностей не виявлено;

2) проведено судово-автотехнічну експертизу по дослідженню механізму і обставин дорожньо-транспортної пригоди, на вирішення якої передані наступні питання: як з технічної точки зору повинен був діяти в даній дорожній ситуації водій ОСОБА_3 ; як з технічної точки зору повинен був діяти в даній дорожній ситуації водій ОСОБА_2 ; чи знаходяться з технічної точки зору дії водія автомобіля MAN TGX 18.440 р/н НОМЕР_5 з напівпричепом WIELTON NS3K р/н НОМЕР_6 ОСОБА_3 у причинному зв`язку з даною ДТП; чи знаходяться з технічної точки зору дії водія автомобіля MAN TGX 18.440 р/н НОМЕР_1 з напівпричепом DONBUR PM 39 AP р/н НОМЕР_2 ОСОБА_2 у причинному зв`язку з даною ДТП.

За результатами проведення вказаної експертизи Миколаївським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром складено висновок експерта №СЕ19/115-21/68585ІТ від 17 червня 2021 року, відповідно до якого: у вказаній дорожній ситуації водій автомобіля MAN TGX 18.440 р/н НОМЕР_5 з напівпричепом WIELTON NS3K р/н НОМЕР_6 повинен був діяти у відповідності з вимогами пункту 12.3 Правил дорожнього руху; водій автомобіля MAN TGX 18.440 р/н НОМЕР_1 з напівпричепом DONBUR PM 39 AP р/н НОМЕР_2 повинен був діяти у відповідності з вимогами пунктів 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху; в наведеній дорожній ситуації дії водія автомобіля MAN TGX 18.440 р/н НОМЕР_5 з напівпричепом WIELTON NS3K р/н НОМЕР_6 з технічної точки зору не знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди; дії водія автомобіля MAN TGX 18.440 р/н НОМЕР_1 з напівпричепом DONBUR PM 39 AP р/н НОМЕР_2 з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди;

3) проведено автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання, яка середньо-ринкова ціна колісного транспортного засобу автомобіля марки МАН д.н. НОМЕР_5 з причепом д.н. НОМЕР_6 на момент дорожньо-транспортної пригоди, станом на 28 січня 2021 року.

За результатами експертного дослідження Миколаївським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром складено висновок експерта №СЕ19/115-21/6196-АВ від 22 червня 2021 року, відповідно до якого середня ринкова ціна КТЗ MAN TGX 18.440, 2015 року випуску, номер шасі НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , об`єм двигуна 12420 см3, станом на 28 січня 2021 року могла становити 899 369, 33 грн. Визначити середню ринкову ціну КТЗ WIELTON NS3K, 2020 року випуску, номер шасі НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , не є можливим.

2.8. За даними позивача, ОСОБА_2 на момент ДТП та керуючи автомобілем MAN TGX 18.440 (р.н. НОМЕР_1 ) у з`єднанні з напівпричепом DONBUR PM 39AP (р.н. НОМЕР_2 ), знаходився у трудових відносинах з власником транспортних засобів Добраносом С. О. та був водієм, найнятим останнім для управління автомобілем.

2.9. Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_2 від 28 січня 2021 року він працює у ФОП Добраноса С. О. на посаді водія протягом 3-х днів.

2.10. За змістом листа Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №1100-0605-07/62042 від 27 вересня 2024 року, ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ФОП Добраносом С. О. у період з 27 січня 2021 року до 25 лютого 2021 року.

2.11. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Добраноса С. О. на момент ДТП була застрахована страховою компанією ПрАТ "УПСК" за страховим полісом № АР/8179104 від 03 липня 2020 року (строк дії з 29 липня 2020 року до 29 липня 2021 року) на суму 130 000 грн за шкоду, заподіяну майну, з розміром франшизи 1 300 грн.

2.12. Відповідно до звітів №012/02-21 від 15 лютого 2021 року та №013/02-21 від 10 березня 2021 року, складених суб`єктом оціночної діяльності ФОП Смаровоз Ю. О., вартість матеріального збитку, завданого власнику вантажного сідлового тягача MAN TGX 18.440 (р.н. НОМЕР_3 ) в результаті його пошкодження складає 2 051 440, 78 грн, вартість матеріального збитку, завданого власнику вантажного напівпричепу WIELTON NS3K (р.н. НОМЕР_4 ) в результаті його пошкодження складає 253 779, 85 грн.

2.13. Таким чином, за розрахунком позивача, загальна сума прямої майнової (матеріальної) шкоди, завданої ТОВ "Джит Транс" в результаті пошкодження в ДТП належних йому транспортних засобів склала 2 305 220, 63 грн.

2.14. 22 листопада 2023 року між позивачем та ПрАТ "УПСК" була укладена угода про припинення зобов`язань відповідно до якої страховик зобов`язався сплатити ТОВ "Джит транс" 120 000, 00 грн, після чого його зобов`язання вважаються виконаними.

2.15. Позивач зазначив суду, що зобов`язання ПрАТ "УПСК" за вказаною угодою виконані повністю, з урахуванням чого позивач зменшив розмір позовних вимог на 128 700, 00 грн (сума, на отримання якої позивач мав право в якості страхового відшкодування: 130 000,00 грн - 1 300,00 грн), та визначено розмір матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП в сумі 2 176 520 грн (2 051 440,78 грн + 253 779,85 грн - 128 700,00 грн).

3. Короткий зміст судових рішень попередніх інстанцій

3.1. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 15 січня 2025 року у справі № 915/1394/23 у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

3.2. Суд першої інстанції врахував, що у спірних правовідносинах відсутній обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні № 0000024 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, а отже факт вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, на яке посилається позивач у позові, належно не встановлений.

3.3. Також місцевий господарський суд зауважив, що положення статті 1177 ЦК України, на які позивач посилається як на підставу заявлених вимог, передбачають порядок відшкодування шкоди, завданої лише фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, і не можуть за аналогією застосовуватися до відносин щодо відшкодування шкоди, завданої злочином юридичній особі.

3.4. Посилання позивача на приписи частини першої статті 1172 ЦК України, відповідно до яких юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, суд відхилив на тій підставі, що позивачем не надано суду жодних доказів (наприклад, маршрутні листи, товарно-транспортні накладні, або інша товарно-транспортна документація) на підтвердження того, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 28 січня 2021 року близько 08:00 год, сталася саме під час виконання ОСОБА_2 своїх трудових (службових) обов`язків. При цьому за правилами цивільного законодавства саме позивач має довести як наявність та розмір збитків, так і вину особи, яку він вважає винною в заподіянні шкоди.

3.5. Таким чином, на переконання суду першої інстанції, ТОВ "Джит Транс" помилково визначило ФОП Добраноса С. О. як особу, яка відповідає за завдані внаслідок ДТП збитки; судом не встановлено порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача у спірних правовідносинах, виходячи із заявлених останнім предмету та підстав позовних вимог.

3.6. Крім того, ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 07 серпня 2024 року у справі № 915/1394/23 відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про витребування доказів в частині витребування у Березанського районного суду Миколаївської області кримінальної справи №469/575/21 за фактом ДТП, в якому ОСОБА_2 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.

3.7. У зазначеній ухвалі суду першої інстанції встановлено наступне: у підготовчому засіданні 07 серпня 2024 року судом було, в тому числі, здійснено розгляд клопотання позивача б/н від 03 квітня 2024 року про витребування доказів, яке в частині витребування з Березанського районного суду кримінальної справи №469/575/21 було обґрунтовано необхідністю встановлення обставин ДТП, які можуть характеризувати ступінь вини та відповідальності відповідача та Страхової компанії у цій справі; суд дійшов висновку про поновлення позивачу строку на подання вказаного клопотання про витребування доказів та про розгляд відповідного клопотання по суті; за результатами розгляду вказаного клопотання суд відмовив в його задоволенні в частині витребування у Березанського районного суду Миколаївської області кримінальної справи №469/575/21 за фактом ДТП, оскільки ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 11 травня 2022 року у справі № 469/575/21 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, було закрито у зв`язку зі смертю обвинуваченого, при цьому зазначена ухвала суду не встановлює факт вчинення кримінального правопорушення та не встановлює особу, винну у вчиненні кримінального правопорушення; водночас, господарський суд не наділений повноваженнями встановлювати вину обвинуваченої фізичної особи у закритому кримінальному провадженні.

3.8. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22 вересня 2025 року у справі №915/1394/25 рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у сумі 1 033 149, 18 грн; у цій частині прийнято нове рішення про задоволення позову; в іншій частині рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

3.9. Колегія суддів апеляційної інстанції під час розгляду справи дослідила матеріали наглядового провадження за кримінальним провадженням №0000024 та зазначила, що хоча за результатом розгляду кримінальної справи № 469/575/21 не було постановлено обвинувальний вирок, але наявні в матеріалах цього кримінального провадження докази свідчать про те, що саме дії водія автомобіля MAN TGX 18.440 р/н НОМЕР_1 з напівпричепом DONBUR PM 39 AP р/н НОМЕР_2 ОСОБА_2 з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди; тобто саме ОСОБА_2 є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 28 січня 2021 року у результаті зіткнення автомобіля MAN TGX 18.440 р/н НОМЕР_1 з напівпричепом DONBUR PM 39 AP р/н НОМЕР_2 та автомобіля MAN TGX 18.440 р/н НОМЕР_5 з напівпричепом WIELTON NS3K р/н НОМЕР_6 .

3.10. Суд апеляційної інстанції зазначив, що на момент вчинення ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ФОП Добраносом С. О. та знаходився за кермом транспортних засобів, які належать на праві власності відповідачу. В межах звіту №012/02-21 від 15 лютого 2021 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту сідлового тягача MAN TGX 18.440 (р.н. НОМЕР_3 ) перевищує його ринкову вартість, тому доцільним є розраховувати розмір збитків саме виходячи з ринкової вартості тягача, що наведена у висновку експерта №СЕ19/115-21/6196-АВ від 22 червня 2021 року, крім того, цей висновок експерта було виготовлено саме в межах кримінального провадження щодо розслідування факту ДТП, яке і стало причиною завданням збитків, і експерт є попередженим про кримінальну відповідальність. Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції виснував, що розмір збитків, завданих ТОВ "Джит Транс" у зв`язку з пошкодженням вантажного сідлового тягача MAN TGX 18.440 (р.н. НОМЕР_3 ) становить 899 369, 33 грн, розмір збитків, завданих у зв`язку з пошкодженням напівпричепа бортового тентованого WIELTON NS3K (р.н. НОМЕР_6 ) становить 253 779, 85 грн, оскільки інші відомості щодо розміру цих збитків у матеріалах справи відсутні. Загальний розмір збитків, завданих позивачу у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що відбулася 28 січня 2021 року, становить 1 153 149,18 грн.

3.11. На переконання апеляційного господарського суду, наявний прямий причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та завданням позивачу збитків, адже відповідну шкоду було завдано саме в результаті дорожньо-транспортної пригоди; встановлені обставини свідчать про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у сумі 1 033 149,18 грн, що є різницею між сумою завданої майнової шкоди та майнової шкоди, відшкодованої за рахунок страхувальника відповідача.

3.12. Крім того, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24 квітня 2025 року задоволено клопотання ТОВ "Джит Транс" про витребування доказів; витребувано у Березанського районного суду Миколаївської області матеріали кримінальної справи №469/575/21. У цій ухвалі зазначено, що позивач звернувся до суду апеляційної інстанції із зазначеним клопотанням; колегія суддів встановила, що позивач звертався з аналогічним клопотанням до суду першої інстанції, однак в його задоволенні було відмовлено; при цьому позивач не є учасником кримінальної справи №469/575/21, тому не має змоги отримати доступ до матеріалів даної справи; в той же час, апеляційна скарга, зокрема, обґрунтована тим, що водій ОСОБА_2 , який на момент ДТП працював у відповідача та керував належним йому транспортним засобом, грубо порушивши вимоги Правил дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом позивача; ТОВ "Джит Транс" зазначало, що під час досудового слідства в межах кримінального провадження за обвинуваченим ОСОБА_2 органами слідства було вчинено увесь комплекс заходів, в тому числі проведені необхідні експертизи для встановлення його вини та дані матеріали містяться у матеріалах кримінальної справи №469/575/21; суд апеляційної інстанції з метою повного та всебічного розгляду справи, зокрема задля дослідження висновків експертиз та інших документів за результатами процесуальних дій, які проводилися під час розслідування органами досудового слідства та доводять вину ОСОБА_2 у скоєнні ДТП, вважав за потрібне задовольнити клопотання позивача про витребування доказів.

3.13. Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12 червня 2025 року витребувано у Головного управління Національної поліції у Миколаївській області та у Миколаївської окружної прокуратури матеріали кримінального провадження №0000024. У цій ухвалі зазначено, що до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали кримінальної справи №469/575/21, при цьому матеріали досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000024 у матеріалах кримінальної справи №469/575/21 відсутні; оскільки метою витребування кримінальної справи №469/575/21 було дослідження висновків експертиз та інших документів за результатами процесуальних дій, які проводилися під час розслідування органами досудового слідства та доводять вину ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, і ця мета фактично не була досягнута, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне витребувати відповідні докази у органів досудового розслідування.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги

4.1. ФОП Добранос С. О. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати повністю постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22 вересня 2025 року у справі № 915/1394/25, рішення Господарського суду Миколаївської області від 15 січня 2025 року у цій справі залишити без змін.

4.2. Відповідач у касаційній скарзі зазначає, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права без врахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду. Отже, касаційна скарга подана з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

5. Рух справи в суді касаційної інстанції

5.1. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 жовтня 2025 року для розгляду зазначеної касаційної скарги у справі №915/1394/23 визначено колегію суддів у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Булгакова І. В., Колос І. Б.

5.2. Ухвалою від 28 жовтня 2025 року Верховний Суд залишив касаційну скаргу ФОП Добраноса С. О. без руху, надав скаржнику строк для усунення недоліків.

5.3. Відповідач усунув недоліки касаційної скарги у визначений Верховним Судом строк.

5.4. Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 26 листопада 2025 року № 32.2-01/2965 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи №915/1394/23 у зв`язку з відпусткою судді Колос І. Б.

5.5. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 листопада 2025 року справу №915/1394/23 передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Булгакова І. В., Малашенкова Т. М.

5.6. Ухвалою від 02 грудня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

6. Доводи касаційної скарги відповідача

6.1. У касаційній скарзі відповідач наголошує на порушенні порядку подання позивачем клопотання про витребування доказів (матеріалів кримінальної справи) та розгляду судом апеляційної інстанції цього клопотання.

6.2. Зокрема, відповідач зазначає, що позивачу було відомо про існування матеріалів кримінального провадження, більше того, він був потерпілою особою і ним подавався цивільний позов у кримінальному процесі. Водночас, сторона позивача не вчиняла заходів з метою отримання матеріалів кримінального провадження та не заявляла клопотання про їх витребування у Головного управління Національної поліції у Миколаївській області, а також у Миколаївської окружної прокуратури. Позивач пропустив строк для подачі відповідного клопотання, оскільки не зазначив у позовній заяві про докази, які він не може отримати. Незважаючи на все це, суд апеляційної інстанції 12 червня 2025 року без будь яких клопотань зі сторони позивача прийняв рішення про витребування у Головного управління Національної поліції у Миколаївській області та у Миколаївської окружної прокуратури матеріалів кримінального провадження №0000024 за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України. Вказаними процесуальними діями апеляційний господарський суд порушив частину четверту статті 74 ГПК України щодо заборони суду збирати докази з власної ініціативи, а також порушив основні принципи судочинства щодо диспозитивності та змагальності сторін.

6.3. Зазначаючи про неправильне застосування судом апеляційної інстанції статей 74, 80, 269 ГПК України, відповідач посилається на практику Верховного Суду, зокрема, вказує про постанови Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі №909/722/14 та від 27 червня 2023 року у справі №910/161/181/18, а також постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі №990/102/22.

6.4. Відповідач стверджує про те, що Південно-західний апеляційний господарський суд не мав права самостійно витребовувати, приймати докази, а тим більше брати їх за основу при ухваленні оскаржуваної постанови. У зв`язку із взяттям до уваги апеляційним господарським судом висновків експертиз із матеріалів кримінального провадження відповідач був позбавлений права на захист, оскільки не міг ставити питання на вирішення експертів, не міг брати участі під час проведення експертиз, робити зауваження з приводу неправильності їх проведення або неповноти, у визначений законом спосіб оскаржувати відповідні висновки тощо.

6.5. Відповідач наголошує, що за приписами статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Вина водія ОСОБА_2 у встановленому законом порядку не доведена, також немає доказів які б прямо вказували на його винуватість, апеляційним судом не взяті до уваги пояснення водія ОСОБА_2 , в яких зазначено, що саме водій ОСОБА_3 виїхав на зустрічну смугу, а також протокол відтворення подій, якій містився в матеріалах кримінального провадження, і з якого випливає, що водій ОСОБА_2 та ФОП Добранос С. О. не брали участі у цьому відтворенні.

6.6. Крім того, відповідач вважає, що судом апеляційної інстанції було неправильно застосовано пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України, однак не наводить постанов Верховного Суду, в яких вказана норма права була би застосована інакше у подібних правовідносинах.

7. Заперечення позивача на касаційну скаргу відповідача

7.1. Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу у встановлений Верховним Судом процесуальний строк.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права

8.1. Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

8.2. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

8.3. За частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

8.4. Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

8.5. Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

8.6. У статті 80 ГПК України зазначено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

8.7. За змістом статті 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

8.8. Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

8.9. Відповідно до статті 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

8.10. За частинами першою - третьою статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

8.11. Відповідно до частин першої, другої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

9. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

9.1. Як встановлено судами попередніх інстанцій, предметом цього судового спору є майнова вимога позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої його працівником внаслідок вчинення ДТП. До предмета доказування у цій справі належить встановлення обставин щодо наявності підстав для стягнення з відповідача збитків у спірних правовідносинах.

9.2. Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування відповідачем завданої його працівником матеріальної шкоди у розмірі 1 033 149, 18 грн. Висновки апеляційного господарського суду оскаржуються відповідачем в касаційному порядку.

9.3. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

9.4. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на справедливий суд) застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France", № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gуmez de la Torre v. Spain", № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

9.5. Усталена практика ЄСПЛ наголошує, що право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це зумовлено виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким має на меті забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай запроваджуються для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 910/4647/18).

9.6. Процесуальні фільтри доступу до касаційного суду визначені у статті 287 ГПК України. Зокрема, касаційний перегляд рішень суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанов суду апеляційної інстанції є можливим виключно за наявності підстав касаційного оскарження, зазначених у частині другій статті 287 ГПК України, що повністю узгоджується з прецедентною практикою ЄСПЛ, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.

9.7. Виходячи зі змісту касаційної скарги, відповідач називає лише одну з підстав касаційного оскарження, названих у частині другій статті 287 ГПК України, а саме, витребування судом апеляційної інстанції та прийняття нових доказів у справі з порушенням норм ГПК України та без урахування висновків Верховного Суду, сформульованих у подібних правовідносинах, що призвело до ухвалення незаконної постанови про часткове задоволення позовних вимог.

9.8. Отже, Верховний Суд переглядає постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22 вересня 2025 року лише в межах вказаних доводів касаційної скарги.

9.9. Доводи позивача стосовно неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема, статті 62 Конституції України, статті 1188 ЦК України колегією суддів Верховного Суду не розглядаються, оскільки скаржник не зазначає підстав касаційного оскарження, визначених у частині другій статті 287 ГПК України, які б дозволили здійснити касаційний перегляд правильності застосування апеляційним судом вказаних правових норм.

9.10. Також Верховний Суд наголошує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, він виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

9.11. Верховний Суд позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

Стосовно підстави касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України

9.12. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

9.13. В обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, позивач у касаційній скарзі посилається на висновки Верховного Суду, зроблені у постановах від 13 квітня 2021 року у справі №909/722/14, від 27 червня 2023 року у справі №910/161/181/18, від 08 грудня 2022 року у справі №990/102/22.

9.14. За змістом постанови Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі №909/722/14 розглядався спір про визнання права власності на будівельні матеріали та збудованої з них конструкції на фундаменті, що включені до ліквідаційної маси боржника; виключення з ліквідаційної маси банкрута вказаного майна. З-поміж висновків Верховного Суду у цій справі є такі: "Відносно посилання скаржника на відмову судом апеляційної інстанції у задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи висновку експертного дослідження, як письмового доказу, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини третьої статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Тобто, наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи", і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Зі змісту оскарженої постанови апеляційного господарського суду вбачається, що серед іншого, підставою для відмови у прийнятті та врахуванні наданого позивачем висновку експертного дослідження було те, що згаданий висновок не існував на момент винесення рішення місцевого господарського суду та не досліджувався ним. Недоведеність того, що поданий позивачем експертний висновок не міг бути складений до прийняття рішення судом першої інстанції, а відповідно і не міг бути поданий до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача, виключало процесуальні підстави для дослідження його апеляційним судом у сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах справи, що не спростовано скаржником.

9.15. Відповідно до постанови Верховного Суду від 27 червня 2023 року у cправі №910/16181/18 розглядався спір про стягнення заборгованості за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами. У цій постанові Верховний Суд зазначив, що при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає. Разом із тим надання судом апеляційної інстанції оцінки доказам, які були подані стороною у справі лише до суду апеляційної інстанції (додані до апеляційної скарги) без дослідження причин неподання цих доказів до суду першої інстанції є порушенням вимог статей 80 та 269 ГПК України. Наведені положення ГПК України пов`язують вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів з одночасним виконанням критеріїв: "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи". При цьому тягар доведення зазначених обставин покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) про долучення доказів. Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність. Отже, у розумінні наведених процесуальних норм саме суд апеляційної інстанції мав оцінити винятковість випадку прийняття додаткових доказів на стадії апеляційного провадження. Проте, суд апеляційної інстанції взявши до уваги та поклавши в основу оскарженої у справі постанови надані позивачем на стадії апеляційного провадження докази в порушення вимог статей 80, 269 ГПК України не встановлював та не мотивував в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів суду першої інстанції у встановлений законом строк та не досліджував причин їх неподання позивачем суду першої інстанції за обставин, які від нього не залежали.

9.16. Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 990/102/22 розглядався спір за позовом до Президента України про визнання протиправними та скасування указів. Аналізуючи причини пропуску позивачем строку звернення до суду із позовом у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду, у тому числі, наголосила, що поважними визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Натомість у справі, яка переглядалася, скаржник як у заяві про поновлення строку звернення до суду, так і в апеляційній скарзі не вказав, які саме об`єктивні поважні (непереборні) причини унеможливили його звернення до суду у встановлений процесуальним законодавством строк. Позивач не навів змістовних і вагомих доводів щодо вчинення ним всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати його процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку; не довів, що в цій справі можливість вчасного подання ним позовної заяви не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від його волевиявлення. Натомість пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.

9.17. Проаналізувавши висновки щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, зроблені Верховним Судом у наведених скаржником постановах від 13 квітня 2021 року у справі №909/722/14, від 27 червня 2023 року у справі №910/161/181/18, від 08 грудня 2022 року у справі №990/102/22, колегія суддів Верховного Суду вважає, що відповідні правовідносини не є подібними правовідносинам у цій справі.

9.18. Зокрема, у справі №909/722/14 висновки Верховного Суду стосувалися доказів, що не існували на момент прийняття рішення судом першої інстанції; у справі №910/161/181/18 Верховний Суд зауважував, що апеляційний суд оцінив надані стороною докази без дослідження причин неподання цих доказів до суду першої інстанції; у справі № 990/102/22 аналізувалися причини пропуску позивачем строку звернення до суду із адміністративним позовом.

9.19. Натомість у цій справі № 915/1394/23, як випливає з ухвали суду першої інстанції від 07 серпня 2024 року, позивачем у підготовчому засіданні заявлено клопотання про витребування доказів, у якому ТОВ "Джит Транс" просило суд поновити строк для витребування доказів та витребувати від Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління ДПС у Кіровоградській області та Березанського районного суду Миколаївської області докази на підтвердження правової позиції позивача, які він не може отримати самостійно. Проаналізувавши обставини справи, суд першої інстанції поновив позивачу строк на подання клопотання про витребування доказів та, розглянувши його по суті, відмовив у частині витребування з Березанського районного суду кримінальної справи №469/575/21, оскільки вважав, що господарський суд не наділений повноваженнями встановлювати вину обвинуваченої фізичної особи у цьому кримінальному провадженні, яке було закрите у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 .

9.20. Під час апеляційного перегляду справи позивач повторно заявив клопотання про витребування у Березанського районного суду Миколаївської області матеріалів кримінальної справи №469/575/21, мотивуючи його тим, що під час досудового слідства в межах кримінального провадження за обвинуваченим ОСОБА_2 органами слідства було вчинено увесь комплекс заходів, в тому числі проведені необхідні експертизи для встановлення його вини та дані матеріали містяться у матеріалах вказаної кримінальної справи.

9.21. Отже, доводи скаржника про те, що позивач пропустив строк для подачі відповідного клопотання до суду першої інстанції, а суд апеляційної інстанції прийняв його до розгляду та задовольнив з порушенням статей 80, 269 ГПК України - необґрунтовані. Строк на подання клопотання про витребування цих доказів був поновлений судом першої інстанції, отже, суд апеляційної інстанції не мав підстав досліджувати питання стосовно пропуску позивачем строку подання до суду клопотання про витребування доказів, оскільки це питання було досліджено та позитивно вирішено судом першої інстанції.

9.22. Крім того, колегія суддів Верховного Суду додатково зауважує про те, що, як зазначено у клопотанні позивача про витребування доказів, необхідність його подання виникла у позивача після надання відповідачем відзиву та пояснень, у яких відповідач заперечував всі підстави позовної заяви - як щодо наявності вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, так і стосовно того, що в момент ДТП ОСОБА_2 виконував трудові обов`язки. Під час подання позову ТОВ "Джит Транс" не могло передбачити, що позиція відповідача буде саме такою.

9.23. Розглядаючи клопотання позивача про необхідність витребування у Березанського районного суду Миколаївської області матеріалів кримінальної справи №469/575/21, апеляційний господарський суд мав проаналізувати доводи заявника щодо неможливості самостійно отримати та подати до суду відповідні докази, а також важливість дослідження цих доказів під час розгляду та вирішення справи № 915/1394/23.

9.24. За змістом ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 24 квітня 2025 року суд апеляційної інстанції врахував неможливість самостійного отримання позивачем доказів з матеріалів кримінальної справи №469/575/21, оскільки він не є її учасником. Також суд апеляційної інстанції не погодився з висновком місцевого господарського суду про недоцільність витребування вказаних доказів та вважав, що з метою повного та всебічного розгляду справи, зокрема задля дослідження висновків експертиз та інших документів за результатами процесуальних дій, які проводилися під час розслідування органами досудового слідства, необхідним є задоволення вказаного клопотання.

9.25. Крім того, зі змісту клопотання позивача про витребування у Березанського районного суду Миколаївської області кримінальної справи №469/575/21 та ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 24 квітня 2025 року про задоволення цього клопотання очевидно, що доказами, які витребовував суд апеляційної інстанції з метою повного та всебічного розгляду справи №915/1394/23, були саме матеріали кримінального провадження №0000024, які містили висновки експертиз та інші документи за результатами процесуальних дій, що проводилися під час досудового розслідування.

9.26. У подальшому, оскільки в матеріалах витребуваної у Березанського районного суду Миколаївської області кримінальної справи №469/575/21 не виявилося доказів, стосовно яких позивач фактично заявляв клопотання та які витребовувалися апеляційним господарським судом для повного та всебічного розгляду справи № 915/1394/23, суд апеляційної інстанції витребував матеріали кримінального провадження №0000024 від тих державних органів, у яких вони перебували.

9.27. Колегія суддів Верховного Суду не розцінює процесуальні дії апеляційного господарського суду, зазначені в ухвалі від 12 червня 2025 року, стосовно витребування у національної поліції та прокуратури матеріалів кримінального провадження №0000024 як такі, що спрямовані на витребування доказів за власною ініціативою суду, оскільки не йдеться про будь-які нові докази, які би не були заявлені позивачем та витребовувалися судом з власної ініціативи. Ініціатива щодо витребування вказаних доказів була проявлена позивачем, водночас, оскільки позивач не володів точною інформацією стосовно того, де перебувають зазначені ним у клопотанні докази, суд витребував їх у місці фактичного знаходження.

9.28. За таких обставин пов`язувати відсутність матеріалів кримінального провадження (які суд фактично ухвалив витребувати) в державному органі, якому адресована ухвала суду про витребування цих доказів, з обов`язковим заявленням позивачем повторного клопотання про витребування тих самих доказів, але уже в іншого державного органу, та необхідністю його повторного розгляду судом було би надмірним формалізмом.

9.29. Задовольнивши ухвалою від 24 квітня 2025 року клопотання позивача про витребування матеріалів кримінального провадження №0000024 за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, з метою повного та об`єктивного розгляду справи № 915/1394/23, суд апеляційної інстанції досягнув поставлену мету шляхом витребування ухвалою від 12 червня 2025 року цих доказів у поліції та прокуратури.

9.30. Верховний Суд не раз наголошував, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

9.31. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій подібній справі.

9.32. Колегія суддів Верховного Суду вважає, що правові висновки Верховного Суду у справах №909/722/14, 910/161/181/18, 990/102/22, наведені відповідачем у касаційній скарзі в аспекті прийняття та дослідження судом апеляційної інстанції нових доказів у справі, є такими, що зроблені у неподібних до цієї справи правовідносинах, тому вони не можуть свідчити про неправильне застосування судом апеляційної інстанції у цій справі положень статей 74, 80, 269 ГПК України, без урахування висновків Верховного Суду у зазначених справах.

9.33. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

9.34. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку чим касаційне провадження за касаційною скаргою ФОП Добраноса С. О. в частині вказаної підстави підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу.

9.35. Крім того, колегія суддів Верховного Суду зауважує, що, як неодноразово виснував Верховний Суд, господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, від 16 листопада 2022 року у справі №910/6355/20, постанови Верховного Суду від 24 вересня 2025 року у справі №910/11999/21, від 07 жовтня 2025 року у справі № 555/66/24 та інші).

9.36. Суд апеляційної інстанції врахував положення частини першої статті 1188 ЦК України відповідно до яких шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Також апеляційний господарський суд взяв до уваги, що умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (стаття 1187 ЦК України), є: (1) протиправність поведінки заподіювача шкоди, (2) наявність цієї шкоди у потерпілого і (3) причинного зв`язку між ними. Суд проаналізував висновки експерта, відповідно до яких в наведеній дорожній ситуації дії водія позивача з технічної точки зору не знаходилися у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, натомість дії водія відповідача з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, вивчив наявну в матеріалах справи інформацію стосовно розміру завданої внаслідок ДТП шкоди транспортним засобам позивача. Суд апеляційної інстанції виснував, що відповідальність за завданні збитки у даному випадку необхідно покласти саме на власника транспортного засобу - ФОП Добраноса С. О.

9.37. У частині другій статті 287 ГПК України зазначено, що постанова суду апеляційної інстанції може оскаржуватися у касаційному порядку з підстави неправильного застосування норми матеріального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, або якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

9.38. У касаційній скарзі відповідач не посилається на те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновку Верховного Суду щодо застосування статті 62 Конституції України, частини першої статті 1188 ЦК України у подібних правовідносинах, або що необхідно відступити від висновку Верховного Суду щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, або що відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах.

9.39. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Добраноса Сергія Олександровича на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22 вересня 2025 року у справі №915/1394/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. Л. Власов

Суддя І. В. Булгакова

Суддя Т. М. Малашенкова