ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" січня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4500/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу №916/4500/25

За позовом: Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі відокремленого підрозділу Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Одеського морського порту) (Код ВП 38728457) (65026, м. Одеса, Митна площа, 1; )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Укрлоудсистем (65003, м.Одеса, вул. Отамана Чепіги, 43А; )

Про стягнення 624520,75 грн.

Встановив: Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі відокремленого підрозділу Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Одеського морського порту) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Укрлоудсистем про стягнення основної заборгованості у розмірі 572817,59 грн, суми пені 46194,14 грн, 3 % річних 4470,40 грн, інфляційних втрат 1038,62грн, що разом становить 624520,75 грн.

Відповідно до поданого позову позивач просив суд розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.11.2025р. прийнято позовну заяву Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі відокремленого підрозділу Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Одеського морського порту) до розгляду та відкрито провадження у справі №916/4500/25. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у порядку письмового провадження. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст.166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. Роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано, відповідач свого права на захист не використав, хоча відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення засідання суду, шляхом скерування ухвали суду в систему Електронний суд, яка доставлена в електронний кабінет останнього, що підтверджується довідкою про доставку документа в кабінет електронного суду, які отримані з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду".

Клопотання про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України, від сторін до суду також не надходило.

Згідно ст.248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, враховуючи, вжиття господарським судом всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи, та забезпечення реалізації відповідачем своїх прав на судовий захист, в тому числі шляхом надання відповідних заяв по суті справи, а також враховуючи строки розгляду даної справи, господарський суд визнав за можливе вирішити справу за наявними матеріалами справи відповідно до ч. 9 ст.165 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

В обґрунтування поданого позову позивачем було зазначено суду, що між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Одеського морського порту) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрлоудсистем» укладено Договір від 17.04.2012 про встановлення сервітуту на штучно створеній території Нафторайону ДП «Одеський морський торговельний порт» (реєстраційний номер Адміністрації № КД-17112) (далі Договір).

Згідно з умовами Договору Адміністрація надає Користувачу право обмеженого користування (далі сервітут) на об`єкти Нафторайону Адміністрації, а Користувач, у свою чергу, зобов`язується здійснювати Адміністрації оплату за сервітут у порядку, розмірах та строки, передбачені Договором (п. 1.1, п. 1.2, п. 4.1, п. 4.2 Договору)

За посиланням позивача, у період з квітня по вересень 2025 року включно Адміністрацією забезпечено право обмеженого користування на об`єкти сервітуту згідно з укладеним Договором та, як вказує позивач, зауважень від Користувача не надходило.

Позивачем було зазначено суду, що ним на адресу відповідача було скеровано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з квітня по вересень 2025 року включно: за квітень 2025 р. акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 440025 від 30.04.2025р., за травень 2025 р. акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 440031 від 31.05.2025р., за червень 2025 р. акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 440037 від 30.06.2025р., за липень 2025 р. акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 440043 від 31.07.2025р., за серпень 2025 р. акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 440049 від 31.08.2025р., за вересень 2025 р. акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 440055 від 30.09.2025р.

Також, як вказує позивач, підписані з боку відповідача акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з липня по вересень 2025 року не поверталися, зауваження щодо обсягу наданих послуг не надавалися.

Відповідно до умов Договору плата за користування об`єктами сервітуту з квітня по вересень 2025 року включно становить 572817,59 грн із ПДВ, а саме: за квітень 2025 р. (рахунок № 440025 від 11.05.2025) на суму 93897,14 грн із ПДВ, за травень 2025 р. (рахунок № 440031 від 10.06.2025) на суму 95117,81 грн із ПДВ, за червень 2025 р. (рахунок №4400037 від 13.07.2025) на суму 95878,75 грн із ПДВ, за липень 2025 р. (рахунок № 440043 від 08.08.2025) на суму 95878,75 грн із ПДВ, за серпень 2025 р. (рахунок № 440049 від 09.09.2025) на суму 95878,75 грн із ПДВ, за вересень 2025 р. (рахунок № 440055 від 10.10.2025) на суму 96166,39 грн із ПДВ.

Відповідно до п. 4.2. Договору, Користувач зобов`язується здійснювати Адміністрації плату за сервітут не пізніше 15 - го числа кожного місяця, що слідує за звітним. Плата за сервітут у звітному місяці розраховується шляхом корегування плати за попередній місяць на індекс інфляції звітного місяця.

Позивачем було пояснено суду, що умовами Договору сторони чітко визначили плату за сервітут та у порушення умов вищезазначеного Договору та норм чинного законодавства України, плата за сервітут у період з квітня по вересень 2025 року включно залишається несплаченою відповідачем в сумі 572817,59 грн.

Згідно з п. 5.2 Договору у випадку порушення строків оплати, встановлених Договором, Користувач несе відповідальність у вигляді сплати неустойки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочки виконання грошових зобов`язань, від суми, що підлягає оплаті, за кожний день прострочки.

Позивачем здійснено нарахування пені - 46194,14 грн., 3% річних - 4470,40 грн. та інфляційних втрат - 1038,62 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як з`ясовано судом, правовідносини між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Одеського морського порту) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрлоудсистем» виникли на підставі укладеного між ними Договору від 17.04.2012 про встановлення сервітуту на штучно створеній території Нафторайону ДП «Одеський морський торговельний порт» (реєстраційний номер Адміністрації № КД-17112).

За матеріалами справи судом з`ясовано, що позивачем було скеровано відповідачу акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з квітня по вересень 2025 року включно: за квітень 2025 р. акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 440025 від 30.04.2025р., за травень 2025 р. акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 440031 від 31.05.2025р., за червень 2025 р. акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 440037 від 30.06.2025р., за липень 2025 р. акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 440043 від 31.07.2025р., за серпень 2025 р. акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 440049 від 31.08.2025р., за вересень 2025 р. акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 440055 від 30.09.2025р. та відповідні рахунки.

Доказів сплати вищезазначених актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) з боку відповідача матеріали справи не містять та зауваження щодо обсягу наданих послуг відсутні, зворотнього матеріали справи не містять.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку відповідача належними та допустимими доказами за час розгляду справи, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення боргу у розмірі 572817,59грн. підлягають задоволенню судом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів й отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем було здійснено нарахування 3% річних у розмірі 4470,40 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1038,62 грн.

Суд, переривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат позивача, вважає такі розрахунки вірними, а вимоги про стягнення правомірними.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 5.2. Договору, позивачем було здійснено нарахування пені у розмірі 46194,14грн.

Суд, переривши розрахунок пені позивача, вважає такі розрахунки вірними, а вимоги про стягнення правомірними.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 7494,25 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Позовну заяву Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі відокремленого підрозділу Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Одеського морського порту) - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Укрлоудсистем (65003, м.Одеса, вул. Отамана Чепіги, 43А; ) на користь Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі відокремленого підрозділу Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Одеського морського порту) (Код ВП 38728457) (65026, м. Одеса, Митна площа, 1; ) основну заборгованість у розмірі 572817 (п`ятсот сімдесят дві тисячі вісімсот сімнадцять) грн. 50 коп., пеню у розмірі 46194 (сорок шість тисяч сто дев`яносто чотири) грн. 14 коп., 3% річних у розмірі 4470 (чотири тисячі чотириста сімдесят) грн. 40 коп., інфляційні втрати у розмірі 1038 (одна тисяча тридцять вісім) грн. 62 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 7494 (сім тисяч чотириста дев`яносто чотири) грн. 25 коп.

Повне рішення складено 20 січня 2026 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко