РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.01.2026Справа № 910/10929/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Рябокінь Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОНОМАР" (19035, Черкаська обл., Черкаський р-н, село Межиріч, вул. Канівська, буд. 4/22, ідентифікаційний код 39367597)

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМЕЛЕМЕНТ" (04210, м. Київ, пр. Івасюка Володимира, буд. 12-К, (третій поверх), ідентифікаційний код 39631943)

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНЕКС СОЛЮШН" (01003, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 15, офіс 10, ідентифікаційний код 44950104)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Товариство з обмеженою відповідальністю "НТ РУНА" (04053, м. Київ, вул. Винниченка Володимира, буд. 7, оф. 11, ідентифікаційний код 44773499)

про стягнення 15 245 465, 97 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Яцуляк О.Б.

від відповідача-1: не з`явилися

від відповідача-2: не з`явилися

від третьої особи: не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПОНОМАР" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМЕЛЕМЕНТ" (далі - відповідач) про стягнення 15 245 465, 97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на виконання укладеного між сторонами договору поставки №14/01/2025-001 від 14.01.2025 позивач здійснив попередню оплату в сумі 16 626 000, 00 грн, однак відповідач поставив товар лише на суму 547 680, 00 грн. В подальшому, у зв`язку з неможливістю виконання своїх зобов`язань у повному обсязі, останнім було повернуто частину попередньої оплати - в сумі 1 022 000, 00 грн. Відтак, за відповідачем виникла заборгованість в сумі 15 056 320, 00 грн, а також обов`язок сплатити на користь позивача 185 169, 66 грн процентів, нарахованих на суму неповернутої попередньої оплати та 3 976, 31 грн пені за несвоєчасно поставлений товар.

В тексті позовної заяви позивачем також викладена заява про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2025 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОНОМАР" про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.10.2025.

07.10.2025 представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 08.10.2025 суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання на 22.10.2025.

16.10.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" відповідачем подано відзив на позовну заяву.

20.10.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОНОМАР" подано клопотання про залучення співвідповідача разом із заявою про зміну предмета позову та долучення нового доказу та клопотання про відкладення підготовчого засідання.

У підготовчому засіданні 22.10.2025 представник позивача клопотання про залучення співвідповідача, про зміну предмета позову та долучення нового доказу підтримав.

Представник відповідача підтримав клопотання позивача та просив суд задовольнити.

В обґрунтування заявленого клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача позивач зазначає, що 09.10.2025 ним (як кредитором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮНЕКС СОЛЮШН" було укладено договір поруки №9/10/25П, відповідно до якого останнє виступає поручителем боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМЕЛЕМЕНТ" щодо сплати боргу на користь кредитора згідно договору поставки товару №14/01/2025-001 від 14.01.2025; поручитель обізнаний з тим, що кредитор звернувся із позовною заявою до боржника про стягнення коштів за договором поставки товару №14/01/2025-001 від 14.01.2025 (судова справа в Господарському суді міста Києва №910/10929/25); поручитель не заперечує проти залучення останнього до участі у судовій справі №910/10929/25 в якості співвідповідача. Поручитель зобов`язується солідарно відповідати за виконання боржником зобов`язання щодо оплати боржником боргу, зазначеного в п.1.1., 1.2. договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОНОМАР" про залучення співвідповідача разом із заявою про зміну предмета позову та долучення нового доказу та клопотання про відкладення підготовчого засідання задоволено, вирішено залучити до участі у справі у якості співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНЕКС СОЛЮШН", прийняти заяву про зміну предмету позову та відкласти підготовче засідання на 19.11.2025.

16.11.2025 (сформовано 17.11.2025) через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" відповідачем-1 подано заяву про залучення до участі у справі №910/10929/25 Товариство з обмеженою відповідальністю «НТ РУНА» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач-1 зазначив, що у зв`язку з невиконанням ТОВ «НТ РУНА» своїх зобов`язань щодо поставки товару, ТОВ «ХІМЕЛЕМЕНТ» звернулося до Господарського суду міста Києва із відповідним позовом про стягнення з ТОВ «НТ РУНА» коштів, що належать ТОВ «ПОНОМАР», справа №910/4134/25.

У судовій справі №910/4134/25 ТОВ «ХІМЕЛЕМЕНТ» стягує з ТОВ «НТ РУНА» та ТОВ «ЮНЕКС СОЛЮШН» 16 118 640,30 грн, що складається із суми основного боргу у розмірі 15 769 040,00 грн та пені у розмірі 349 600,30 грн.

ТОВ «ЮНЕКС СОЛЮШН» виступає у даній справі поручителем ТОВ «НТ РУНА» на підставі договору поруки №28/07 від 28.07.2025. Таким чином, ТОВ «ЮНЕКС СОЛЮШН» поручився як за ТОВ «ХІМЕЛЕМЕНТ» у справі №910/10929/25, так і за ТОВ «НТ РУНА» у справі №910/4134/25. ТОВ «НТ РУНА» є солідарним боржником разом із ТОВ «ЮНЕКС СОЛЮШН».

А тому за доводами відповідача-1 рішення суду у справі №910/10929/25 може вплинути на права та обов`язки ТОВ «НТ РУНА», оскільки у випадку погашення заборгованості з боку ТОВ «ЮНЕКС СОЛЮШН» перед ТОВ «ПОНОМАР», заборгованість з боку ТОВ «НТ РУНА» перед ТОВ «ХІМЕЛЕМЕНТ» має бути відповідно зменшена, а заборгованість ТОВ «ЮНЕКС СОЛЮШН» перед ТОВ «НТ РУНА» теж буде підлягати відповідному коригуванню, оскільки ТОВ «ЮНЕКС СОЛЮШН» є поручителем ТОВ «НТ РУНА».

Аналогічне клопотання надійшло від відповідача-1 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" 17.11.2025.

У підготовчому засіданні 19.11.2025 судом розглянуто клопотання відповідача-1 про залучення третьої особи, заслухано думку учасників судового процесу та проголошено протокольну ухвалу про задоволення клопотання відповідача-1, залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "НТ РУНА" та відкладення підготовчого засідання на 10.12.2025.

У судовому засіданні 10.12.2025 судом проголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі № 910/10929/25 та призначення її до судового розгляду по суті у судовому засіданні 21.01.2026.

У судовому засіданні 21.01.2026 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити, у повному обсязі.

Відповідачі та третя особа не забезпечили явку уповноважених представників про причини неявки суд не повідомили, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 21.01.2025 оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

14 січня 2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОНОМАР» (надалі- покупець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ХІМЕЛЕМЕНТ» (надалі - постачальник/відповіач-1) укладено договір поставки товару №14/01/2025-001 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець - приймати та оплачувати товар окремими партіями за погодженням сторін (далі за текстом - товар), на умовах, викладених в цьому договорі.

Відповідно до п. 1.2. договору ціна окремої партії товару, його найменування, асортимент, кількість, загальна вартість партії товару, що постачається за даним договором, вказуються у видаткових накладних на кожну окрему партію товару, а також в Специфікаціях та/ або рахунках-фактурах, що є невід`ємними частинами цього договору.

За умовами п. 2.2. договору постачальник зобов`язується поставити товар покупцю на умовах EXW склад постачальника, за адресою, вказаною в Специфікації та/або в рахунку-фактурі, згідно Міжнародних правил «Інкотермс», в редакції 2020 року. Поставка окремої партії товару здійснюється у строк, передбачений ч. 4 ст. 267 ГК України, якщо інше не обумовлено в Специфікації. Датою поставки окремої партії товару вважається дата вказана у відповідній видатковій накладній на окрему партію товару, підписаний сторонами. Специфікації та/або рахунки-фактури, видаткові накладні є невід`ємною частиною цього договору.

Як вбачається із матеріалів справи, 23.01.2025 сторонами підписано Специфікацію №1 (додаток №1 до договору), у якій сторонами узгоджено найменування товару - карбамід, кількість - 680,00 т., вартість 16 626 000,00 грн.

Згідно з п. 3 Специфікації, термін постачання: до 28.02.2025 включно. Умови поставки: СЗЕ-Черкаська обл., село Яснозір`я, вулиця Леніна, будинок 82.

Умови оплати: 100% передплати до 24.01.2025 року включно (п. 5. Специфікації).

Даний договір, відповідно до 8.1., вступає в силу з дня його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до « 31» грудня 2025 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором.

За доводами позивача, покупець повністю сплатив на рахунок постачальника передплату за товар 24.01.2025 у розмірі 16 626 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №20988 від 24.01.2025.

Постачальник в свою чергу, лише частково поставив товар: гранульована сечовина (карбамід) марки В, у кількості 22,4 т на суму 547 680,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №83 від 08.03.2025 та ТТН №83 від 08.03.2025.

У зв`язку із невиконанням постачальником своїх зобов`язань з поставки товару, позивач на підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України, звернувся до відповідача-1 з вимогою №20/03-2025-П1 від 20.03.2025 про повернення суми попередньої оплати за несвоєчасно поставлений товар та сплату нарахованих процентів у строк 7 календарних днів з дня отримання вимоги.

Як вказує позивач, вказану вимогу ТОВ «ХІМЕЛЕМЕТ» отримано 03.04.2025 поштою та 20.03.2025 електронною поштою, а відтак відповідач-1 зобов`язаний був повернути всю суму попередньої оплати у строк 27.03.2025 включно.

Відповідач-1 на вказану вимогу позивача, направив відповідь №45/ЛПРТ від 26.03.2025, в якій повідомив про свої договірні правовідносини із ТОВ «НТ «РУНА», невиконання ТОВ «НТ «РУНА» зобов`язань перед ТОВ «ХІМЕЛЕМЕНТ», про досудову роботу щодо цього, а також надав доказ часткового повернення авансу у розмірі 100 000,00 грн

В подальшому, як зазначає позивач, відбулось ряд зустрічей та листувань між сторонами, результатом яких стала часткове повернення відповідач-1 попередньої оплати за непоставлений товар на загальну суму загальному розмірі 1 022 000,00 грн,

Оскільки, як вказує позивача, відповідачем-1 не повернуто усієї суми попередньої оплати, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення в судовому порядку з постачальника 15 245 465, 97 грн, з яких 15 056 320, 00 грн - сума неповернутої попередньої оплати, 185 169, 66 грн - проценти за користування грошовими коштами та 3 976, 31 грн - пені.

У відзиві на позовну заяву, відповідач-1 зазначив, що з метою забезпечення можливості надати покупцю найкращу ціну на відповідний товар, постачальник здійснив закупівлю за кошти ТОВ «ПОНОМАР» карбаміду у добре відомого на українському ринку добрив - трейдера ТОВ «НТ РУНА», який у свою чергу, взяв на себе договірні зобов`язання перед ТОВ «ХІМЕЛЕМЕНТ» здійснити відвантаження карбаміду у повному обсязі у строк до 20.02.2025 року, згідно з договором №49/24 від 23.02.20924 з додатками до нього.

Як вказує відповідач-1, 24.01.2025 ТОВ «ХІМЕЛЕМЕНТ» повністю сплатив ТОВ «НТ РУНА» грошові кошти згідно Специфікації № 1 у розмірі 15 776 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1798 М від 24.01.2025, а також 21.02.2025 ТОВ «ХІМЕЛЕМЕНТ» повністю сплатив ТОВ «НТ РУНА» кошти згідно Специфікації №2 у розмірі 512 720,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1920М від 21.02.2025 року.

Однак, ТОВ «НТ РУНА» виконав свої зобов`язання лише частково на суму 519 680,00 грн, який одразу ж був відвантажений до ТОВ «ПОНОМАР».

А тому, загальна сума заборгованості ТОВ «НТ РУНА» за непоставлений товар згідно договору становить 15 769 040,00 грн (16 288 720,00 - 519 680,00 грн.).

За доводами відповідача-1, із моменту початку прострочення поставки товару, ТОВ «ХІМЕЛЕМЕНТ» здійснилося всі можливі дії щодо повернення коштів ТОВ «ПОНОМАР», а саме проводило цілодобові телефонні переговори, зустрічі, направляло запити, претензії та вимоги. У відповідь ТОВ «НТ РУНА» повідомила, що вирішує дане питання із його імпортером - ТОВ «ЮНЕКС СОЛЮШН», згідно з договором №250107/1 від 07.01.2025.

В подальшому, ТОВ «ХІМЕЛЕМЕНТ» звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з ТОВ «НТ РУНА» коштів, що належать ТОВ «ПОНОМАР» - судова справа №910/4134/25.

У даній судовій справі, як вказує відповідача-1, ТОВ «ХІМЕЛЕМЕНТ» стягує з ТОВ «НТ РУНА» та ТОВ «ЮНЕКС СОЛЮШН» 16 118 640,30 грн, що складається із суми основного боргу у розмірі 15 769 040,00 грн та пені у розмірі 349 600,30 грн.

ТОВ «ПОНОМАР» залучено до участі у справі №910/4134/25 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Також відповідача-1 зазначив, що в процесі розгляду справи №910/4134/25 ТОВ «ЮНЕКС СОЛЮШН» сплатило на користь ТОВ «НТ РУНА» 200 000 грн. Вказані грошові кошти були в свою чергу сплачені на користь ТОВ «ХІМЕЛЕМЕНТ» згідно платіжних інструкцій №1189 від 07.05.2025 року та №1191 від 13.05.2025, та одразу відповідачем-1 дані кошти були повернути на користь первинного кредитора - ТОВ «ПОНОМАР».

А тому, відповідач-1 зазначає, що як тільки будуть стягнуті грошові кошти з ТОВ «НТ РУНА» та ТОВ «ЮНЕКС СОЛЮШН», вони одразу ж будуть повернуті на користь ТОВ «ПОНОМАР».

Крім іншого, відповідача-1, зазначив, що в ході проведення перемовин з контрагентами останньому, стало відомо, що ТОВ «ЮНЕКС СОЛЮШН» поручилося за ТОВ «ХІМЕЛЕМЕНТ» перед ТОВ «ПОНОМАР» за виконання зобов`язань за договором поставки №14/01/2025-001, за яким ТОВ «ПОНОМАР» стягує грошові кошти з ТОВ «ХІМЕЛЕМЕНТ», а між сторонами ТОВ «ПОНОМАР» та ТОВ «ЮНЕКС СОЛЮШН» було укладено відповідний договір поруки. Таким чином, як зазначає відповідач-1, є об`єктивні підстави для залучення ТОВ «ЮНЕКС СОЛЮШН» як третьої особи на стороні відповідача.

Щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами та пені відповідач-1 заперечував з тих підстав, що сторони в договорі не передбачили можливість нарахування процентів за користування чужими коштами та стягнення облікової ставки НБУ за користування попередньою платою.

Позивачем відповіді на відзив не подано, проте 20.10.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" подано клопотання про залучення співвідповідача разом із заявою про зміну предмета позову, відповідно до якого просив суд стягнути солідарно з Товариство з обмеженою відповідальністю «ХІМЕЛЕМЕНТ» та з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНЕКС СОЛЮШН» на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОНОМАР» суму попередньої оплати за договором поставки товару №14/01/2025-001 від 14.01.2025 у розмірі 15 056 320,00 грн, процентів за користування грошовими коштами в розмірі 185 169,66 грн та пені за несвоєчасно поставлений товар в розмірі 3 976,31 грн.

Вказане клопотання було задоволено та прийнято до розгляду заяву про зміну предмету спору, про що постановлено відповідно ухвалу від 22.10.2025.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНЕКС СОЛЮШН" як відповідач-2 у справі та Товариство з обмеженою відповідальністю "НТ РУНА" як тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів заперечень щодо позовних вимог та/або пояснень по суті спору до суду не подали.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору №14/01/2025-001,від 14.01.2025 суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Судом врахований той факт, що 28.08.2025 Господарський кодекс України втратив чинність, водночас, відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплений у наведеній нормі принцип незворотності дії закону та інших нормативно-правових актів у часі (lex ad praeterian non valet) полягає в тому, що дія їх не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання ними чинності, за винятком випадку коли закон або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював і Конституційний Суд України. Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на вказане, беручи до уваги, що спірні правовідносини виникли між сторонами у січні 2025 суд дійшов висновку про регламентування спірних правовідносин приписами Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За умовами пунктів 2.1., 2.2. договору та Специфікації №1 від 23.01.2025 продавець зобов`язується передати у власність покупця товар - карбамід у кількості 680,00 т., вартістю 16 626 000,00 грн до 28.02.2025.

Як вбачається із матеріалів справи, та не заперечується сторонами, позивачем здійснено попередню оплату за поставку продукції за договором у сумі 16 626 000,00 грн, згідно з платіжною інструкцією №20988 від 24.01.2025.

Відповідачем-1, в свою чергу, частково посталено продукцію на загальну суму 547 680,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №83 від 08.03.2025 та ТТН №83 від 08.03.2025.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

У Специфікації до договору сторони визначили товар, який поставляється відповідно до умов договору, погодили кількість товару, його ціну, загальну вартість, а також встановили строк поставки продукції не пізніше до 28.02.2025 включно.

Доказів виконання обов`язку за договором з поставки товару у повному обсязі відповідачем-1 суду не надано.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звертався до відповідача-1 з вимогою №20/03-2025-П1 від 20.03.2025 про повернення суми попередньої оплати за несвоєчасно поставлений товар та сплату нарахованих процентів у строк 7 календарних днів з дня отримання вимоги.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідачем-1 частково повернуто попередню оплату за непоставлений товар на загальну суму загальному розмірі 1 022 000,00 грн,

Факт не поставки товару на суму 15 056 320,00 грн, як і повернення попередньої оплати на вказану суму, відповідачем-1 не заперечується, в тому числі, станом на момент вирішення спору по суті.

За таких обставин, позовна вимога позивача про стягнення суми попередньої оплати у розмірі 15 056 320,00 грн підлягає задоволенню.

За доводами позивача, що підтверджується матеріалами справи, 09.10.2025 між ТОВ «ЮНЕКС СОЛЮШН» (поручитель) та ТОВ «ПОНОМАР» (кредитор) було укладено Договір поруки №9/10/25П (надалі - договір поруки), відповідно до умов якого ТОВ «ЮНЕКС СОЛЮШН» виступає поручителем боржника ТОВ «ХІМЕЛЕМЕНТ» щодо сплати боргу на користь кредитора згідно договору поставки товару №14/01/2025-001 від 14.01.2025.

Відповідно до п. 1.1 договору поруки, поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «ХІМЕЛЕМЕНТ» (), місцезнаходження: Україна, 04210, місто Київ, пр. Івасюка Володимира, будинок 12-К, (третій поверх) (далі - боржник), зобов`язання щодо сплати боргу на користь кредитора згідно договору поставки товару №14/01/2025-001 від 14.01.2025р. у розмірі 15 245 465,97 грн. (п`ятнадцять мільйонів двісті сорок п`ять тисяч чотириста шістдесят п`ять гривень 97 коп.), що складається із суми попередньої оплати за договором поставки товару №14/01/2025-001 від 14.01.2025р. в розмірі 15 056 320,00 грн., процентів за користування грошовими коштами в розмірі 185 169,66 грн. та пені за несвоєчасно поставлений товар в розмірі 3 976,31 грн.

Поручитель обізнаний з тим, що кредитор звернувся із позовною заявою до боржника про стягнення коштів за договором поставки товару №14/01/2025-001 від 14.01.2025р. (судова справа в Господарському суді міста Києва №910/10929/25), в результаті чого розмір боргу збільшився на суду судового збору у розмірі 182 945,59 грн (п. 1.2 Договору поруки).

Відповідно до п. 1.3. договору поруки поручитель не заперечує проти залучення останнього до участі у судовій справі №910/10929/25 в якості співвідповідача. Поручитель зобов`язується солідарно відповідати за виконання боржником зобов`язання щодо оплати боржником боргу, зазначеного в п.1.1., 1.2. договору.

Згідно з п. 2.1. договору поруки, у випадку невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язань щодо сплати боргу за Основним зобов`язанням до (п.1.1 договору), поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник.

Відповідно до п. 2.2. договору поруки, при простроченні строку сплати боргу боржником, кредитор вправі звернутися з письмовою вимогою до поручителя, який несе солідарну відповідальність, щодо сплати боргу за Основним зобов`язанням / або залучити поручителя до участі у справі №910/10929/25 у якості співвідповідача.

Поручитель зобов`язаний сплатити кредитору грошові кошти, зазначені в п.п. 1.1., 1.2 договору протягом 1 (одного) банківського дня від дати підписання цього договору (п. 2.4 Договору поруки).

У п. 6.1. договору поруки визначено, що порука набуває чинності з моменту підписання сторонами цього договору і діє до повного виконання боржником та поручителем зобов`язань щодо оплати кредитору грошових коштів згідно з договором.

Відповідно до частини першої статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частинами першою та другою статті 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Таким чином, при солідарному обов`язку кредиторові надається право за своїм розсудом вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників і не одержавши задоволення, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника.

З огляду на викладене вище, суд доходить до висновку, що у даному випадку відповідачі мають відповідати перед позивачем за невиконання зобов`язань з повернення попредньої оплати за як солідарні боржники, а тому вимога позивача про солідарне стягнення з відповідачів суми попередньої оплати за договором поставки товару №14/01/2025-001 від 14.01.2025 у розмірі 15 056 320,00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідачів пені у розмірі 3 976, 31 грн.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

У п. 6.4. договору сторонами визначено, у випадку невиконання чи неналежного виконання постачальником своїх зобов`язань щодо поставки товару за даним договором, строків заміни неякісного товару або не вивезення неякісного товару, окрім випадку, передбаченого п.4.6 даного договору, покупець має право стягнути з постачальника пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період такого прострочення, від вартості не поставленого чи неякісного товару.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що розмір пені становить суму більше, ніж заявлено позивачем, однак, приймаючи до уваги, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, до стягнення підлягає сума пені у заявленому позивачем розмірі, а саме 3 976,31 грн.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення процентів за користування грошовими коштами в розмірі 185 169,66 грн на підставі ч. 3 ст. 693 ЦК України.

Частиною 3 ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Згідно зі ст. 1057 Цивільного кодексу України договором, виконання якого пов`язане з переданням у власність другій стороні грошових коштів або речей, які визначаються родовими ознаками, може передбачатися надання кредиту як авансу, попередньої оплати, відстрочення або розстрочення оплати товарів, робіт або послуг (комерційний кредит), якщо інше не встановлено законом.

До комерційного кредиту застосовуються положення статей 1054 - 1056 цього Кодексу, якщо інше не встановлено положеннями про договір, з якого виникло відповідне зобов`язання, і не суперечить суті такого зобов`язання.

Отже, договором на покупця може покладатися обов`язок здійснення попередньої оплати товару, тобто оплати до його передання продавцем. При цьому договір купівлі-продажу (поставки), який містить обов`язок продавця щодо попередньої оплати, є різновидом комерційного кредиту, що передбачений статтею 1057 Цивільного кодексу України. У даному випадку покупець здійснює кредитування продавця, а попередня оплата фактично є сумою кредиту (позики).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Отже закон, зокрема положення ст. 536, ч. 3 ст. 693, ч. 1 ст. 1054, ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України у їх сукупності, передбачає можливість для покупця нарахування на суму сплаченої ним продавцю попередньої оплати процентів за користування грошовими коштами, що узгоджується із загальним правилом про оплатний характер позики. Порушення продавцем обов`язку щодо передачі товару, який був попередньо оплачений, надає покупцеві можливість стягнути з продавця проценти за користування чужими грошовими коштами.

За своєю правовою природою проценти є винагородою (платою) за користування грошовими коштами. Натомість неустойка є видом забезпечення виконання зобов`язання та за своєю правовою природою є штрафною санкцією, яка може застосовуватись до боржника у разі порушення ним зобов`язання.

Отже, передбачені ст. 536 та ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України проценти мають зовсім іншу правову природу, ніж неустойка (пеня, штраф), виступають способом захисту прав та інтересів покупця який, здійснивши оплату продукції на умовах попередньої її оплати набув також статусу кредитора за договором по відношенню до продавця до моменту передання йому такої продукції. При цьому до моменту пред`явлення покупцем вимоги до продавця про повернення суми попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України, користування продавцем грошовими коштами попередньої оплати як сумою позики буде вважатися правомірним, на які покупець як кредитор може правомірно нараховувати проценти за користування. Натомість після пред`явлення покупцем продавцю такої вимоги (про повернення суми попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України) за умови непоставки продавцем покупцю товару та неповернення суми попередньої оплати у продавця виникає грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати, а користування продавцем цими коштами буде неправомірним. У такому випадку покупець втрачає право на нарахування продавцю на суму цих коштів процентів, передбачених частиною третьою статті 693 Цивільного кодексу України, та разом з цим набуває право на нарахування та стягнення з продавця процентів, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, що нараховуються внаслідок прострочення боржником (у даному випадку - продавцем) грошового зобов`язання (з повернення попередньої оплати) та які є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання на відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.11.2023 у справі №911/2408/22 та від 13.09.2023 у справі №922/354/23.

З огляду на різну правову природу проценти, передбачені частиною третьою статті 693 Цивільного кодексу України, не можуть бути ототожнені з неустойкою та процентами, передбаченими частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Крім того Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду вважає, що правова природа передбаченої договором плати за користування чужими грошовими коштами не залежить від встановленого сторонами у договорі способу обчислення такої плати.

Передбачене статтею 536, частиною третьою статті 693, частиною першою статті 1048, частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України право сторін на встановлення плати за користування грошовими коштами (попередньою оплатою, позикою) з урахуванням положень статті 6 та частини першої статті 627 Цивільного кодексу України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів і порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати.

Оскільки, сторонами не було погоджено у договорі розміру процентів за користування грошовими коштами (попередньою оплатою), що свідчить про нереалізацію сторонами такого права, а відтак правові підстави для стягнення з відповідачів процентів за користування коштами у розмірі 185 169,66 грн відсутні.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 231, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМЕЛЕМЕНТ" (04210, м. Київ, пр. Івасюка Володимира, буд. 12-К, (третій поверх), ідентифікаційний код 39631943) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНЕКС СОЛЮШН" (01003, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 15, офіс 10, ідентифікаційний код 44950104) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОНОМАР" (19035, Черкаська обл., Черкаський р-н, село Межиріч, вул. Канівська, буд. 4/22, ідентифікаційний код 39367597) суму попередньої оплати за договором поставки товару №14/01/2025-001 від 14.01.2025 у розмірі 15 056 320 грн 00 коп., пені у розмірі 3 976 грн 31 коп. та ви трати зі сплати судового збору у розмірі 180 723 грн 56 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.01.2026

Суддя Л. Г. Пукшин