ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" січня 2026 р. Cправа № 902/1720/25

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука В.В., за участю секретаря судового засідання Ткача Д.В., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ "ЗОРЯ ПОДІЛЛЯ" (вул. Заводська, 150, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область, 23700)

до: Селянського (фермерського) господарства Наумчук І.К. (вул. Центральна, 1а, с. Сопин, Вінницький район, Вінницька область, 22214)

про стягнення 112 865,07 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшла позовна заява № б/н від 17.12.2025 (вх. № 1839/25 від 17.12.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ "ЗОРЯ ПОДІЛЛЯ" з вимогами до Селянського (фермерського) господарства Наумчук І.К. про стягнення основного боргу в загальному розмірі 112 865,07 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором переробки на давальницьких умовах цукрових буряків для виробництва цукру № Z1.2.3.2.000.10 від 25.03.2022, а саме в частині своєчасного та повного проведення розрахунків за надані послуги, зокрема за послуги з транспортування цукрових буряків у розмірі 107 529,90 грн та за послуги зі зберігання цукру у розмірі 5 335,17 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2025 дану позовну заяву передано для розгляду судді Матвійчуку В.В.

Суд за вказаним позовом відкрив провадження у справі № 902/1720/25 за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання для розгляду справи по суті на 20.01.2026, про що 22.12.2025 постановив відповідну ухвалу.

20.01.2026 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання № б/н від 20.01.2026 (вх. № 01-34/588/26 від 20.01.2026) про проведення судового засідання, призначеного на 20.01.2026, без участі представника ТОВ "ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ "ЗОРЯ ПОДІЛЛЯ".

Позивач правом участі в засіданні суду не скористався. При цьому суд зважає на клопотання № б/н від 20.01.2026 (вх. № 01-34/588/26 від 20.01.2026) про проведення судового засідання без участі представника ТОВ "ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ "ЗОРЯ ПОДІЛЛЯ".

Відповідач правом участі в засіданні суду також не скористався. При цьому суд зважає, що про дату, час та місце слухання справи останній повідомлений належним чином ухвалою суду від 22.12.2025, яка відповідно до сформованої в КП "ДСС" довідки про доставку електронного листа була доставлена до електронного кабінету відповідача - 22.12.2025 о 18:04 год, та у відповідності до положень ч. 6 ст. 242 ГПК України, вважається врученою 23.12.2025.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 (Закон України від 17.07.1997 № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України"). Роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010). До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Будь-яких письмових заяв і клопотань щодо відкладення розгляду справи на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.

Поряд з цим слід зазначити, що положеннями ст. 178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням неявки представників сторін суд зважає на положення ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

У судовому засіданні 20.01.2026 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

25.03.2022 між Селянським (фермерським) господарством Наумчук І.К. (відповідач, за Договором - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ "ЗОРЯ ПОДІЛЛЯ" (позивач, за Договором - Підрядник) було укладено Договір переробки на давальницьких умовах цукрових буряків для виробництва цукру № Z1.2.3.2.000.10 (далі - Договір), предметом якого, відповідно до пункту 1.1 Договору, є вирощування цукрових буряків Замовником та їх передача Підряднику для переробки на давальницьких умовах для подальшого виробництва цукру.

Згідно із п. 1.7 Договору Підрядник здійснює переробку цукрових буряків, вирощених Замовником, на промислових потужностях, що перебувають у його законному володінні, у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що Підрядник власними силами забезпечує транспортування з місця зберігання (поля) та розвантаження цукрових буряків на бурякоприймальний пункт Підрядника за адресою: Вінницька обл„ м. Гайсин, вул. Заводська, б. 150 (або за домовленістю Сторін - в інше місце зберігання). При цьому, Сторони домовились про порядок оплати вартості транспортування цукрових буряків з поля до бурякоприймального пункту в залежності від відстані транспортування, а саме:

(а) транспортування на відстань до 90 км - здійснюється за рахунок Підрядника;

(б) транспортування на відстань на відрізку з 91-ого км до 110 км - здійснюється за рахунок Замовника та Підрядника в рівних частинах, решта відстані до 90 км - згідно підпункту (а) цього пункту;

(в) транспортування на відстань на відрізку з 111-ого км та більше - здійснюється за рахунок Замовника, решта відстані - згідно підпунктів (а) та (б) цього пункту.

Оплата вартості транспортування цукрових буряків здійснюється згідно тарифів Підрядника.

Замовник власними силами та за власний рахунок здійснює навантаження цукрових буряків на транспортні засоби Підрядника або третіх осіб за замовленням Підрядника для транспортування цукрових буряків з поля на бурякоприймальний пункт Підрядника (п. 2.2 Договору).

Умовами пункту 2.6 Договору передбачено, що Підрядник зобов`язаний забезпечити своєчасне приймання та розвантаження цукрових буряків, доставлених на умовах цього Договору на бурякоприймальний пункт Підрядника.

У пункті 3.3 Договору сторони погодили порядок, відповідно до якого Підрядник зобов`язаний відвантажити, а Замовник зобов`язаний прийняти цукор-пісок, який належать Замовнику на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 8.1 Договору, цей Договір набуває чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до 31.08.2025 (три маркетингові роки).

Положенням пункту 9.9 Договору визначено, що документи, передані однією стороною іншій стороні електронним зв`язком (для Замовника - на номер _, для Підрядника - на номер _), засобами електронного зв`язку (е-mail) (для Замовника - на е-mail ІНФОРМАЦІЯ_1, для Підрядника - на е-mail _) на виконання цього Договору, до моменту отримання оригіналів документів мають юридичну силу, для сторін та є юридичною підставою для вчинення дій, передбачених Договором.

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

31.05.2024 між позивачем та відповідачем було підписано Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № РН00-200-01350 з використанням електронного підпису, яким підтверджено факт надання позивачем послуг зі зберігання цукру в обсязі 51,521 тонн протягом травня 2024 року відповідно до пп. 3.3.2.3 Договору переробки цукрових буряків на давальницьких умовах для виробництва цукру. Сума, зазначена в Акті, складає 4 445,98 грн без ПДВ, що разом із ПДВ (889,19 грн) становить 5 335,17 грн.

Акт підписано сторонами без будь-яких зауважень щодо виконаних робіт.

31.10.2024 було підписано Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № РН00-200-02816 з використанням електронного підпису, яким сторони підтвердили факт надання позивачем послуг з транспортування цукрових буряків на суму 89 608,25 грн (ПДВ - 17 921,65 грн, загалом з ПДВ - 107 529,90 грн), а саме: транспортування на відстань понад 110 км на суму 47 810,99 грн (ПДВ - 9 562,20 грн, загалом з ПДВ - 57 373,19 грн); транспортування на відстань понад 90 км на суму 41 797,26 грн (ПДВ - 8 359,45 грн, всього з ПДВ - 50 156,71 грн).

Акт підписано без будь-яких зауважень та претензій щодо обсягу наданих послуг.

Позивач зазначає, що відповідач не виконав зобов`язання щодо оплати наданих послуг відповідно до умов Договору, зокрема за послуги з транспортування цукрових буряків, що підтверджується Актом здачі-приймання робіт № РН00-200-02816 від 31.10.2024 на суму 107 529,90 грн, а також за послуги зі зберігання цукру згідно із Актом здачі-приймання робіт № РН00-200-01350 від 31.05.2024 на суму 5 335,17 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач 02.12.2025 направив відповідачу на електронну пошту, вказану в Договорі (ІНФОРМАЦІЯ_1), претензію № 212/1 від 02.12.2025 з вимогою відшкодування суми 112 865,07 грн, з яких: 107 529,90 грн - за послуги з транспортування цукрових буряків, та 5 335,17 грн - за послуги зі зберігання цукру, протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання цієї претензії.

Вказана вимога залишилась відповідачем без відповіді та належного реагування, що і стало причиною виникнення спору у даній справі.

З урахування встановлених обставин, суд дійшов таких висновків.

Статтею 3 Цивільного кодексу України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 Цивільного кодексу України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 626, 627 та частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Здійснивши аналіз матеріалів справи, суд установив, що між сторонами виникли договірні правовідносини щодо надання послуг, зокрема, з транспортування цукрових буряків та зберігання цукру, що регулюються відповідними положеннями глав 63, 64 та 66 Цивільного кодексу України.

Законодавець у статті 628 Цивільного кодексу України вказав, що до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі.

За договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 Цивільного кодексу України).

Однією з характерних особливостей послуг є їх споживання в процесі надання, тобто безпосередньо під час здійснення певної діяльності, хоча вони й передбачають досягнення певних результатів, невід`ємних від самої роботи.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно із частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування (ст. 936 Цивільного кодексу України).

У статті 938 Цивільного кодексу України визначено, що зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

У статті 946 Цивільного кодексу України визначено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо зберігання припинилося достроково через обставини, за які зберігач не відповідає, він має право на пропорційну частину плати. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання. Установчим документом юридичної особи або договором може бути передбачено безоплатне зберігання речі.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 947 Цивільного кодексу України витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання. Витрати, які сторони не могли передбачити при укладенні договору зберігання (надзвичайні витрати), відшкодовуються понад плату, яка належить зберігачеві.

Як слідує з матеріалів справи відповідач отримав оплачувані послуги з транспортування цукрових буряків на суму 107 529,90 грн та послугу зі зберігання цукру на суму 5 335,17 грн, що підтверджується двосторонньо підписаними сторонами Актами здачі-приймання робіт № РН00-200-02816 від 31.10.2024 та № РН00-200-01350 від 31.05.2024.

За статтями 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, установлений договором або законом.

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Як підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, ним в порушення прийнятих на себе зобов`язань за Договором не було здійснено остаточної оплати наданих послуг на суму 112 865,07 грн.

З огляду на відсутність у Договорі чітко визначеного строку, в який відповідач має здійснити оплату за надані послуги, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до зазначеної норми, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Суд бере до уваги, що пунктом 9.9 Договору сторони передбачили можливість обміну документами засобами електронного зв`язку.

Матеріалами справи підтверджується факт направлення позивачем відповідачу претензії № 212/1 від 02.12.2025 на електронну адресу, визначену умовами Договору (ІНФОРМАЦІЯ_1), з вимогою про сплату заборгованості у розмірі 112 865,07 грн, яка підписана кваліфікованим електронним підписом та, відповідно є належним та допустимим доказом направлення вимоги відповідачу.

Отже, обов`язок відповідача щодо оплати наданих послуг у сумі 112 865,07 грн виник після спливу семиденного строку з дня пред`явлення відповідної вимоги, що узгоджується з положеннями частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

Водночас матеріали справи не містять відповіді на претензію № 212/1 від 02.12.2025 та доказів оплати наданих послуг у загальному розмірі 112 865,07 грн.

Разом з тим суд враховує правову позицію, викладену у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 913/618/21, що доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 112 865,07 грн основного боргу є обґрунтованими, доведеними належними, допустимими, достовірними доказами не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Водночас, відповідачем не надано належних доказів в спростування доводів позивача та підтверджених матеріалами справи обставин.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доказово обґрунтованими та нормативно підставними, а відтак суд вважає за можливе їх задовольнити з наведених вище мотивів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи, що позов задоволено повністю, витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Селянського (фермерського) господарства Наумчук І.К. (вул. Центральна, 1а, с. Сопин, Вінницький район, Вінницька область, 22214; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ "ЗОРЯ ПОДІЛЛЯ" (вул. Заводська, 150, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область, 23700; ) 112 865 грн 07 коп - основного боргу та 2 422 грн 40 коп - витрат зі сплати судового збору.

Примірник рішення надіслати сторонам до електронних кабінетів в ЄСІТС.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 23 січня 2026 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи