ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року Справа № 903/524/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Юрчук М.І. , суддя Крейбух О.Г.

без участі представників сторін

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Пром-ЮА Груп" на рішення Господарського суду Волинської області від 08.10.2025 (повний текст рішення складено 14.10.2025) та на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 27.10.2025 (повний текст рішення складено 27.10.2025), ухвалені суддею Якушевою І.О. у м. Луцьк у справі № 903/524/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛГ Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Пром-ЮА Груп"

про стягнення 220285, 18 грн

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ "СЛГ Україна" звернулось до Господарського суду Волинської області з позовною заявою про стягнення з ТзОВ "Торговий дім" Пром-ЮА Груп" 340285, 18 грн заборгованості за надані транспортно-експедиційні послуги на підставі договору про надання транспортно-експедиційних послуг № 10/09/2024-2 від 20.09.2024.

20.06.2025 позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній, серед іншого, просив суд стягнути з відповідача 270285, 18 грн.

18.08.2025 позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній, серед іншого, просив суд стягнути з відповідача 220285, 18 грн.

Судом першої інстанції вказані заяви прийнято та визначено ціну позову в сумі 220285, 18 грн.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 08.10.2025 у даній справі позов ТзОВ "СЛГ Україна" задоволено; стягнуто з ТзОВ "Торговий дім "Пром-ЮА Груп" на користь позивача 220285, 18 грн заборгованості, 2643, 61 грн витрат, пов`язаних з оплатою судового збору; доручено Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області повернути ТзОВ "СЛГ Україна" з Державного бюджету України 1439, 81 грн судового збору, сплаченого платіжною інструкцією № 3474 від 12.05.2025.

Окрім того, додатковим рішенням Господарського суду Волинської області від 27.10.2025 заяву ТзОВ "СЛГ Україна" про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу; у задоволені решти заяви позивача - відмовлено.

Не погодившись із вказаними процесуальними рішеннями суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить останні скасувати; ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТзОВ "СЛГ Україна" відмовити повністю.

Аргументуючи доводи скарги відповідач зазначив, що позивач не намагався в досудовому порядку вирішити спірні на його думку моменти, а всі його дії були спрямовані на стягнення заборгованості, в тому числі на суму 220285, 18 грн, які відповідач не мав перед позивачем. Відповідно, скаржник вважає, що судом першої інстанції було порушено вимоги ч. 5 ст. 236 ГПК України. Також товариство вважає, що висновок суду першої інстанції про не надання відповідачем мотивованої відмови від підписання акту № 180 від 04.03.2025 на суму 220285, 18 грн, що свідчило про його прийняття, прямо суперечить як матеріалам справи, так і умовам самого договору. Окрім того, на думку скаржника, місцевий господарський суд, в порушення ст. 86 ГПК України, не надав жодної оцінки наданим відповідачем доказам, які беззаперечно свідчать про те, що послуги, включені до акту № 180 від 04.03.2025, надавались не відповідачу, а третій особі - польській компанії "BK TRADE Sp. zo.o.". Щодо незаконності додаткового рішення про стягнення правничої допомоги відповідач вказав, що додаткове рішення від 27.10.2025 є похідним від основного рішення від 08.10.2025, відповідно, оскільки рішення від 08.10.2025 ухвалене незаконно, необґрунтовано та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про повну відмову у позові, підстави для покладення на відповідача витрат на правничу допомогу позивача - відсутні.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТзОВ "Торговий дім "Пром-ЮА Груп" на рішення Господарського суду Волинської області від 08.10.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 27.10.2025 у справі № 903/524/25; постановлено розглянути апеляційну скаргу відповідача без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 18.11.2025 відмовлено у задоволенні клопотання ТзОВ "Торговий дім "Пром-ЮА Груп" про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого товариство просило суд останню залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін; стягнути зі скаржника на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 20000 грн.

В силу ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваних рішень норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 20.09.2024 між позивачем (експедитор) та відповідачем (клієнт) було укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг № 10/09/2024-2, згідно п. 1.1. якого клієнт доручає, а експедитор бере на себе зобов`язання за плату і за рахунок клієнта виконати або організувати виконання послуг стосовно перевезення вантажу, а також інших послуг, відповідно до узгоджених сторонами заявок-додатках, які заповнюються за формою, наведеною у додатках до даного договору. Також 20.09.2024 сторонами підписано заявку № 46 до договору про надання транспортно-експедиційних послуг № 10/09/2024-2 від 20.09.2024. Згідно п. 2.1. договору, його ціна складає вартість всіх наданих послуг згідно з заявками-додатками, що підписані сторонами у рамках умов цього договору.

18.02.2025 позивачем було складено та виставлено рахунок на оплату № 225073, а саме: за компенсацію перевезення морським транспортом QINGDAO-Gdynia; за компенсацію вартості послуг ВРР, виконаних нерезидентом за межами України, за вантажно-розвантажувальні роботи на складі за межами України, послуги з організації митного оформлення вантажу за межами України та плату експедитору за межами України у розмірі 220285, 18 грн. 06.03.2025 позивачем складено та виставлено рахунок на оплату № 325009, а саме: перевантаження контейнеру MSMU5752049 (за межами України), міжнародне перевезення по маршруту: Гдиня (Польща) - ПП Дорогуськ, Ягодин (Польща), автомобіль Renault НОМЕР_1 / НОМЕР_2 . Водій Мельничук Микола, міжнародне перевезення по маршруту: ПП Дорогуськ, Ягодин (Польща) - м. Южне, Одеська обл. (Україна), автомобіль Renault НОМЕР_1 / НОМЕР_2 . Водій Мельничук Микола, у розмірі 152852, 12 грн.

Згідно п. 2.7. договору, рахунки експедитора підлягають оплаті клієнтом: - у випадку складання у паперовій формі - протягом 3 (трьох) банківських днів з дати отримання оригіналів документів (акт виконаних робіт, СМR, рахунок) на юридичну адресу клієнта адресу зазначену у розділі 11. договору, якщо інше не погоджено сторонами у заявці-додатку до даного договору; - у випадку складання у електронній формі - протягом 3 (трьох) банківських днів з дати отримання документів (акт виконаних робіт, СМR, рахунок) за допомогою програмного забезпечення "М.Е.DОС", якщо інше не погоджено сторонами у заявці-додатку до даного договору. Згідно п. 3.3.3. договору, клієнт зобов`язаний вчасно сплатити належну експедитору винагороду, а також відшкодувати документально підтверджені додаткові витрати, що були понесені експедитором в інтересах клієнта. Пунктом 6.1. сторони погодили, що сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання обов`язків, що передбачені цим договором, згідно з ЦК України, іншими законами та даним договором. Відповідно до п. 3.3.7. договору, клієнт зобов`язаний у разі відсутності зауважень до акту наданих послуг, підписати його та один примірник акту повернути експедитору. Згідно п. 5.2. договору, клієнт підписує надісланий експедитором акт наданих послуг протягом 7 (семи) робочих днів з моменту його отримання або надає мотивовану письмову відмову від прийняття послуг, або відхиляє з зазначенням причин (коментарів) такого відхилення. Якщо клієнт не підписав, не відхилив та не надав заперечення до акту наданих послуг протягом 10 (десяти) днів з моменту його отримання, акт наданих послуг вважається прийнятий клієнтом без змін, а рахунок підлягає оплаті в повному обсязі (п. 5.3. договору). Акт вважається прийнятим, якщо він відхилений клієнтом без зазначення причин (коментарів) (5.4. договору). За умовами договору за фактом виконання послуг відповідно до умов даного договору, оформлюється та належним чином підписується акт наданих послуг, що є невід`ємною частиною цього договору. Акт наданих послуг складений в електронній формі оформлюється, підписується кваліфікованим електронним підписом, надсилається за допомогою програмного забезпечення "М.Е.DОС". Акт наданих послуг вважається одержаним адресатом з моменту надходження автоматичного повідомлення відправнику про його отримання адресатом.

Матеріалами справи стверджується, що позивачем було підписано та направлено на підпис відповідачу через програму "М.Е.DОС" IS., з накладанням електронного цифрового підпису акт здачі - приймання робіт (наданих послуг) № 180 від 04.03.2025, а саме: за компенсацію перевезення морським транспортом QINGDAO-Gdynia, за компенсацію вартості послуг ВРР, виконаних нерезидентом за межами України, за вантажно-розвантажувальні роботи на складі за межами України, послуги з організації митного оформлення вантажу за межами України та плату експедитору за межами України.

У свою чергу відповідачем не було прийнято вказаний акт та не було надано мотивовану відмову щодо не підписання зазначеного вище акту та/або будь-яких письмових обґрунтованих заперечень і претензій до наданих послуг.

З огляду на те, що відповідач упродовж 10-ти днів з моменту отримання не надав мотивованих заперечень на акт здачі - приймання робіт (надання послуг) № 180 від 04.03.2025, відповідно позивач, враховуючи умови пунктів 5.3., 5.4. договору, вважав його підписаним (прийнятим) сторонами.

Відповідач не сплатив позивачу за надані відповідно до зазначеного вище акту здачі - приймання робіт (надання послуг) послуги.

25.03.2025 позивачем було підписано та направлено через програму "М.Е.D.О.С." IS. з накладанням електронного цифрового підпису акт здачі - приймання робіт (наданих послуг) № 194 від 10.03.2025, а саме за: перевантаження контейнеру MSMU5752049 (за межами України), міжнародне перевезення по маршруту: Гдиня (Польща)-ПП Дорогуськ, Ягодин (Польща), автомобіль Renault НОМЕР_1 / НОМЕР_3 . Водій Мельничук Микола, міжнародне перевезення по маршруту: ПП Дорогуськ, Ягодин (Польща) - м. Южне, Одеська обл. (Україна), автомобіль Renault НОМЕР_1 / НОМЕР_3 . Водій Мельничук Микола.

28.03.2025 відповідач через програму "М.Е.D.О.С." IS. з накладанням електронного цифрового підпису підписав акт здачі - приймання робіт (надання послуг) № 194 від 10.03.2025.

Звертаючись з позовом до господарського суду, ТзОВ "СЛГ Україна" зазначило про те, що за послуги, надані відповідно до рахунку № 325009 від 06.03.2025 та акту здачі - приймання робіт (наданих послуг) №194 від 10.03.2025, за відповідачем рахується борг у розмірі 12000 грн, а всього заборгованість на загальну суму 340285, 18 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем 18.04.2025 засобами поштового зв`язку, а 25.04.2025 засобами електронного зв`язку, було направлено відповідачу претензії з вимогою сплатити заборгованість за договором про надання транспортно-експедиційних послуг № 10/09/2024-2.

25.04.2025 відповідачем було надіслано позивачу відповідь, у якій останній вказав про те, що не відмовляється від виконання грошового зобов`язання за здійснене перевезення вантажу, однак, враховуючи непередбачувані та значні фінансові витрати по сплаті штрафу для ДП "МТП "Південний", у товариства відсутні вільні грошові ресурси для повного виконання свого зобов`язання перед позивачем.

Матеріалами справи стверджується, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем було повністю оплачено вартість наданих транспортно-експедиційних послуг, які оформлені актом № 194 від 10.03.2025, на загальну суму 152852, 12 грн, відтак, як зазначено вище, позивачем було зменшено розмір позовних до 220285, 18 грн, що становить вартість наданих транспортно-експедиційних послуг, які оформлені актом № 180 від 04.03.2025.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Апеляційний господарський суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

В силу ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтями 626, 627, 629 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як зазначено вище, між сторонами даного господарського спору укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг № 10/09/2024-2, відповідно до умов якого клієнт доручає, а експедитор бере на себе зобов`язання за плату і за рахунок клієнта виконати або організувати виконання послуг стосовно перевезення вантажу, а також інших послуг, відповідно до узгоджених сторонами заявок-додатках, які заповнюються за формою, наведеною у додатках до даного договору.

Згідно ст. ст. 929, 930 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

В силу ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, факт надання послуг експедитора позивачем підтверджується актами здачі-приймання № 180 від 04.03.2025, № 194 від 10.03.2025, товарно-транспортною накладною № ТДП 00000153 від 07.03.2025 та міжнародною товарно-транспортною накладною № 0546.

Відповідачем в суді першої інстанції у встановленому законом порядку доводів позивача про надання транспортно-експедиційних послуг за актом здачі-приймання №180 від 04.03.2025, до якого включено в тому числі й вартість морського перевезення, не спростовано.

Як зазначено вище, згідно п. 1.1. договору, умов заявки № 46 від 20.09.2024, позивач взяв зобов`язання надати послуги з організації перевезення вантажу за маршрутом QINGDAO - Гданськ - м. Південне, Одеська область. Вказаною заявкою погоджено повний обсяг робіт, необхідних для перевезення вантажу на умовах EXW, що відповідно до загальноприйнятих комерційних умов Інкотермс, покладає на експедитора обов`язок організації повного комплексу перевезення, починаючи від вивезення вантажу зі складу продавця до доставки кінцевому одержувачу.

Витрати у розмірі 220285, 18 грн, які включені позивачем до акту здачі - приймання робіт (наданих послуг) № 180 від 04.03.2025, це компенсація за перевезення морським транспортом QINGDAO-Gdynia, за компенсацію вартості послуг ВРР, виконаних нерезидентом за межами України, за вантажно-розвантажувальні роботи на складі за межами України, послуги з організації митного оформлення вантажу за межами України та плату експедитору за межами України.

Відповідно, на підтвердження факту понесених витрат, які включені до акту здачі - приймання робіт (наданих послуг) № 180 від 04.03.2025, позивачем надано рахунки на оплату та платіжні інструкції про сплату ТзОВ "Глобал Оушен Лінк".

Судом відмічається, що згідно п. 1.3. договору, для належного виконання зобов`язань експедитор має право укладати договори з третіми особами від власного імені, що позивач і зробив з метою виконання замовлення відповідача, уклавши договір із ТзОВ "Глобал Оушен Лінк", яке фактично надавало послуги з морського перевезення вантажу.

Однак, відповідачем вказаних фактів не спростовано, доказів письмової мотивованої відмови від підписання акту, як передбачено п. 5.2. договору, доказів, які б свідчили про звернення до позивача з проханням надіслати підтверджуючі документи, не було надано в суді першої інстанції.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 14.07.2022 по справі № 922/2844/20, натискання кнопки "відхилити" в електронній системі документообігу без належного обґрунтування не є виконанням зобов`язання у спосіб, передбачений договором. Така відмова не може вважатися обґрунтованою. Формальна відмова без обґрунтування та доказів не має юридичного значення і не звільняє відповідача від обов`язку оплатити дійсно надані та прийняті послуги.

Разом з тим суд акцентує, що факт надання послуг позивачем підтверджується складеними останнім та зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними № 80 від 04.03.2025 з квитанцією про прийняття ЄРПН та № 33 від 10.03.2025 з квитанцією про прийняття ЄРПН.

Згідно п. 187.6. ст. 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань позивача для операцій є дата фактичної передачі вантажу замовнику.

Матеріалами справи підтверджується факт складення і реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних вказаних податкових накладних датою фактичної передачі вантажу відповідно до актів здачі - приймання робіт (надання послуг) та на всю суму вантажу, зазначену в актах здачі - приймання робіт (надання послуг), відтак, витрати, які включені позивачем до акту № 180 від 04.03.2025, понесені позивачем в інтересах відповідача, є іншими супутніми експедиційними послугами, є обґрунтованими, документально підтвердженими та підлягають оплаті відповідно до умов договору, заявки та Закону України "Про транспортно-експедиційну діяльність".

Окрім того, факт доставки вантажу до кінцевого пункту призначення відповідачем не заперечувався, а також вартість послуг було частково оплачено позивачу, з огляду на що суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивач надав відповідачу транспортно-експедиційні послуги, а відповідач їх у повному обсязі не оплатив, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 220285, 18 грн підлягає задоволенню.

Щодо посилань скаржника на заявку № 45 до договору про надання транспортно-експедиційних послуг № 10/09/2024-2 від 20.09.2024, колегія суддів зазначає, що позивач не звертався до господарського суду із вимогою про стягнення заборгованості саме за заявкою № 45, оскільки питання за цією заявкою не є предметом спору в даній справі. Відтак, посилання відповідача на заявку № 45 є безпідставним та не має жодного відношення до предмета апеляційного перегляду.

Стосовно тверджень відповідача про те, що через порушення строків поставки вантажу ним було сплачено штраф ДП "МТП "Південний", то такі твердження судом до уваги не приймаються, оскільки жодного підтвердження факту нарахування або сплати штрафу не надано та не доведено, що затримка виникла саме з вини позивача. Позивач виконав заявку № 46 у повному обсязі, що підтверджується відповідними актами, CMR та ТТН, відповідно твердження скаржника є необґрунтованим і не впливають на його зобов`язання оплатити надані послуги.

Аргументи відповідача про те, що рахунок-фактура № 5 від 18.02.2025 та інші додані документи підтверджують оплату послуг за актом № 180 від 04.03.2025 суд вважає необґрунтованими, оскільки з рахунку-фактури № 5 вбачається, що він виставлений польській компанії BK TRADE Sp. z o.o., а підставою зазначено "Інший договір - Contract № 2001/25-1 від 20.01.2025", який не має жодного відношення до договору транспортно-експедиційних послуг, укладеного між позивачем та відповідачем. Таким чином, оплата за рахунком № 5 є оплатою за інше перевезення, виконане за іншим договором, а не оплатою послуг, наданих відповідачу та оформлених актом № 180 від 04.03.2025.

Судова колегія також вважає необґрунтованими твердження скаржника про самоусунення позивача від виконання взятих на себе зобов`язань за договором та перекладання організації перевезення на ТзОВ "Глобал Оушен Лінк". Суд відмічає, що згідно п. 1.3 договору про надання транспортно-експедиційних послуг, клієнт прямо доручає експедитору для належного виконання договору укладати договори з третіми особами від імені експедитора, якщо це необхідно для організації та забезпечення перевезення. Саме на підставі цього договірного дозволу позивач правомірно та обґрунтовано залучив третю особу ТзОВ "Глобал Оушен Лінк" для виконання окремих операцій, передбачених договором і конкретною заявкою. Такий порядок дій повністю відповідає умовам договору, волі сторін та загальній практиці транспортно-експедиційної діяльності. Відтак, суд вважає, що дії позивача щодо залучення ТзОВ "Глобал Оушен Лінк" є правомірними, передбаченими договором, необхідними для виконання умов перевезення та такими, що не свідчать про жодне самоусунення.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач не намагався в досудовому порядку вирішити спірні на його думку моменти, а всі його дії були спрямовані на стягнення заборгованості, судова колегія зазначає, що ТзОВ " Торговий дім " Пром-ЮА Груп" посилається на п. 7.1. договору, яким передбачено обов`язок сторін врегульовувати спори шляхом переговорів до звернення до суду. Водночас, суд констатує, що зазначене положення договору не передбачає обов`язковості досудового порядку врегулювання як умови допустимості звернення з позовом, а лише закріплює загальний принцип добросовісної поведінки сторін. Разом з тим, суд акцентує, що позивач, як вже зазначено вище, дотримався досудового порядку врегулювання спору, шляхом надіслання 18.04.2025 відповідачу письмової претензії щодо погашення заборгованості. 25.04.2025 позивачем було надіслано аналогічну претензію електронною поштою, що підтверджується наявними доказами направлення. У свою чергу відповідач визнав наявність заборгованості, однак не сплатив її у повному обсязі та не запропонував обґрунтованого та прийнятного графіку її погашення.

В силу ч. 6 ст. 242 ГПК України, якщо законом або договором передбачено обов`язковий досудовий порядок, то позовна заява може бути подана до суду лише після його дотримання.

У даному випадку позивач вжив усіх розумних заходів для врегулювання спору, надіславши відповідну претензію із зазначенням підстав, розміру боргу та способу оплати, а отже, досудовий порядок вважається дотриманим у розумінні ГПК України, відтак, доводи скаржника про недотримання досудового порядку є безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і нормам господарського законодавства.

Щодо поданих скаржником додатків у вигляді перекладів коносаментів B/L No ZM24110758, B/L No ZM24110759 та рахунку-фактури № 5 від 18.02.2025, судова колегія констатує, що такі докази не є новими в розумінні ст. 269 ГПК України. Переклад документа не створює нового доказу, а є лише технічною дією, спрямованою на полегшення аналізу вже поданого доказу. Всі зазначені документи вже містяться у матеріалах справи першої інстанції, були досліджені судом та отримали належну правову оцінку. При цьому, скаржник жодним чином не довів, що переклад документів був неможливий до моменту розгляду справи судом першої інстанції, що він звертався із клопотанням про відкладення розгляду справи з метою здійснення перекладу чи що існували будь-які об`єктивні перешкоди для подання перекладів у строки, встановлені ГПК України та ухвалами суду. Сам факт подання перекладу не змінює змісту доказів, уже досліджених судами, та не впливає на встановлені обставини, оскільки документи, що перекладаються, були предметом повного аналізу в суді першої інстанції. Прийняття перекладів у апеляційній інстанції не має процесуальної мети, порушує принципи змагальності та рівності сторін, створює небезпечний прецедент довільного покращення доказової бази після програшу спору. Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга відповідача фактично зводиться до спроби переоцінки доказів, уже досліджених судом, без наведення нових обставин і без додержання вимог ч. 2 ст. 269 ГПК України.

Враховуючи усе вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що реальність господарських операцій у даній справі підтверджується комплексом доказів, досліджених судом першої інстанції, а саме: договором та заявками, міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR, накладна № 0252 тощо), довідками та первинними документами щодо маршрутів, контейнера MSMU5752049, перевантаження, міжнародних перевезень та митного оформлення; актами наданих послуг, платіжними документами. Водночас, жодного аргументованого доказу, який би свідчив про відсутність перевезення, про виконання перевезення іншою особою за власний рахунок відповідача, про підробку первинних документів, скаржником не подано.

Відтак, застосування судом першої інстанції норм ЦК України та Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" є правильним, висновки місцевого господарського суду логічно та доказово обґрунтованими, а апеляційна скарга відповідача за своєю суттю зводиться до повторного викладення його правової позиції, яка вже була предметом оцінки суду першої інстанції, без наведення нових юридично значимих обставин.

З огляду на вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Волинської області від 08.10.2025 у даній справі ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а відтак відсутні правові підстави для його скасування.

Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача щодо неправомірності додаткового рішення у даній справі, колегія суддів зазначає слідуюче.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.10.2025 ТзОВ "СЛГ Україна" подало до Господарського суду Волинської області заяву про стягнення з ТзОВ " Торговий дім" Пром-ЮА Груп" 42000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

За результатом дослідження вказаної заяви та доданих до неї доказів судами встановлено, що 07.04.2025 між ТзОВ "СЛГ Україна" та Адвокатським об`єднанням "Андер Дефенс" було укладено договір про надання правничої допомоги № 0704/25, згідно п. 1.1. якого клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Відповідно до п. 3.1. договору за правничу допомогу, передбачену цим договором, клієнт може сплачувати об`єднанню гонорар, що узгоджується сторонами в окремій усній або письмовій угоді до цього договору. В ціну договору не включені фактичні витрати об`єднання щодо виконання ним зобов`язань за договором.

Пунктом 2 додаткової угоди № від 30.04.2025 сторони погодили, що вартість правової (правничої) допомоги, що надається за цією додатковою угодою визначається у фіксованому розмірі, яка складає 42000 грн та здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування відповідної суми коштів на розрахунковий рахунок Адвокатського об`єднання, реквізити якого зазначаються у відповідному рахунку на оплату до 02.05.2025.

На підтвердження надання ТзОВ "СЛГ Україна" професійної правничої допомоги адвокатом Фіщенко І.С. позивачем надано відповідні докази, а саме: ордер на надання правничої допомоги серія АА № 1579008 від 16.05.2025; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КВ № 000862 від 24.02.2020; договір про надання правничої допомоги № 0704/25 від 07.04.2025; додаткову угоду № 1 від 30.04.2025 до договору про надання правничої допомоги № 0704/25 від 07.04.2025; рахунок на оплату №5 4 від 01.05.2025; платіжну інструкцію № 3465 від 09.05.2025 на суму 21000 грн; платіжну інструкцію № 3453 від 08.05.2025 на суму 21000 грн; акт надання послуг № 54 від 14.10.2025; детальний опис робіт.

Приписами ст. 244 ГПК України обумовлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

В силу ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони зменшити розмір таких витрат. При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення цих витрат.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

В силу ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як зазначено вище, загальний розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу згідно з актом надання послуг № 54 від 14.10.2025 становить 42000 грн, а наданими платіжними інструкціями № 3465 від 09.05.2025 на суму 21000 грн та № 3453 від 08.05.2025 на суму 21000 грн підтверджується оплата наданої позивачу правової допомоги.

Згідно приписів ч. 2 ст. 126 та ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Відтак, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Співмірність витрат суб`єктивна категорія, яка залежить від кількох чинників, та може тлумачитися судом відповідно до його дискреційних повноважень. Проте, дискреція суду в цьому випадку усічена та може бути застосована лише за клопотанням іншої сторони.

Для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено ст. 126 ГПК України та ст. 30 Закону. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що витрати позивача на оплату послуг адвоката є дійсними та необхідними, однак, їх розмір не може вважатись розумним, оскільки не є повністю співмірним зі складністю справи, а також із складністю та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Оцінка тих чи інших витрат сторін, як судових, здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що справа № 903/524/25 не є справою значної складності, обсяг матеріалів у справі є незначним, кількість підготовлених процесуальних документів адвокатом не є значною: позовна заява, заява про усунення недоліків, відповідь на відзив, заява про зменшення розміру позовних вимог, заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, додаткові пояснення у справі, заява про зменшення розміру позовних вимог, представник позивача брав участь у підготовчих судових засіданнях 23.07.2025, 20.08.2025 та у судовому засіданні з розгляду справи по суті 17.09.2025.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини та враховуючи наведені приписи законодавства, які регулюють питання розподілу судових витрат, витрати позивача у розмірі 42000 грн не є співмірними із складністю цієї справи, наданими адвокатом послугами, затраченим ним часом на надання послуг, не відповідають критерію реальності витрат, розумності їх розміру, вартість заявлених до стягнення витрат на правову допомогу фактично становить майже 20% від ціни позову.

З огляду на конкретні обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, витрачений адвокатом час, кількість проведених судом засідань, участь у них представника позивача, визначений позивачем розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги, наданої йому у справі № 903/524/25, не відповідає критеріям розумності та співрозмірності, що суперечить принципу розподілу судових витрат, відтак, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що додаткове рішення від 27.10.2025 ухвалене на підставі ст. ст. 244, 129 ГПК України, суд дослідив договір з адвокатом, акти, деталізацію наданих послуг, складність справи та обсяг роботи, частково задовольнив заяву, стягнувши 10000 грн, що свідчить про зважений, а не формальний підхід суду. Водночас, доводи апеляційної скарги відповідача не містять конкретних посилань на порушення судом порядку розгляду заяви про додаткове рішення, аналізу співмірності заявлених і присуджених витрат, відтак, підстави для скасування додаткового рішення відсутні.

Додаткове рішення є законним, обґрунтованим та прямо випливає з результатів розгляду справи по суті. Основним рішенням від 08.10.2025 позовні вимоги позивача були задоволені, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу, правомірно покладені на відповідача.

Доводи скаржника про незаконність додаткового рішення не ґрунтуються на нормах процесуального закону та останній лише формально стверджує, що основне рішення є незаконним та необґрунтованим, при цьому, не подає жодних доказів, які б спростовували встановлені судом обставини, не доводить порушення судом норм матеріального або процесуального права та фактично повторює свої заперечення, яким уже була надана оцінка судом першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Звертаючись із апеляційною скаргою відповідач не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятих ним судових рішень.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки судом відмовлено в задоволенні апеляційної скарги відповідача, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на останнього в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Пром-ЮА Груп" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Волинської області від 08.10.2025 та додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 27.10.2025 у справі № 903/524/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу № 903/524/25 повернути Господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Крейбух О.Г.