СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Харків Справа № 916/4781/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М. , суддя Шутенко І.А.,

без участі представників сторін,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" (вх.№2846Х) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 25.12.2025 (повна ухвала складена та підписана 25.12.2025, суддя Хотенець П.В.) у справі №916/4781/25, постановлену за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу

заявник - Акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк", м. Київ,

боржник - фізична особа-підприємець Бойцов Олег Русланович, м. Харків,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" звернулося до Господарського суду Одеської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Бойцова Олега Руслановича заборгованості за кредитним договором "Кредит "всеБІЗНЕС" №4 від 10 березня 2025 року станом на 26 листопада 2025 року включно в розмірі 85 292, 14грн, з яких 76 082, 00грн за сумою кредиту (тіло), включаючи прострочену заборгованість за сумою кредиту в розмірі 11 527, 60грн та строкову заборгованість за сумою кредиту в розмірі 64 554, 40грн, та 9 210, 14грн простроченої заборгованості за комісією.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03 грудня 2025 року заяву Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" про видачу судового наказу до боржника - фізичної особи-підприємця Бойцова Олега Руслановича про стягнення 85 292, 14грн разом з доданими до неї документами передано в електронній формі за підсудністю до Господарського суду Харківської області.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.12.2025 відмовлено Акціонерному товариству "Перший український міжнародний банк" у видачі судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Бойцова Олега Руслановича 85 292, 14грн заборгованості з тієї підстави, що зі змісту доданих до заяви про видачу судового наказу документів, не вбачається за можливе перевірити обставину реалізації АТ "ПУМБ" права на дострокове повернення всієї суми кредиту, оскільки вимога №617 від 28.10.2025 не містить посилання на реалізацію АТ "ПУМБ" такого права.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що заява Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" про видачу судового наказу була подана в електронній формі, через електронний суд. Судом першої інстанції встановлено, що фізична особа - підприємець Бойцов Олег Русланович не має зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС. Отже, суд позбавлений можливості надіслати копії судового наказу та заяви про видачу судового наказу - боржнику засобами підсистеми "Електронний суд ЄСІТС. При цьому, місцевий господарський суд зазначив, що у процесуальному законі не передбачено обов`язку суду виготовляти копії заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів для надіслання їх боржнику. За відсутності долучених до заяви про видачу судового наказу копій заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами, суд не має можливості в порядку частини 2 статті 156 Господарського процесуального кодексу України надіслати боржникові ці документи разом з копією судового наказу. Суд встановив, що не може самостійно виготовити копії заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів, оскільки додані заявником до заяви про видачу судового наказу не є оригіналами, а є їх засвідченими копіями. Виготовлення судом копій документів з копій та їх засвідчення ГПК України не передбачено. Суд може засвідчити копію письмового доказу або витяг з нього лише за наявності оригіналу письмового доказу при поверненні оригіналів письмових доказів за заявою особи, яка подала суду оригінали (стаття 92 Господарського процесуального кодексу України).

Акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк", не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 25.12.2025 у справі №916/4781/25 та передати справу до Господарського суду Харківської області для продовження розгляду заяви Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" про видачу судового наказу.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що положення пункту 4 частини 3 статті 150 ГПК України не містить вимоги щодо обов`язкового додавання до заяви по видачу судового наказу копії самої заяви та копій усіх додатків для надсилання боржнику. Апелянт вважає, що суд першої інстанції не врахував, що при подачі заяви в електронній формі через підсистему "Електронний суд" всі документи вже знаходяться в електронній справі; обов`язок суду надіслати боржнику копію заяви та додатків у разі відсутності у нього електронного кабінету реалізується шляхом надсилання паперової копії, яку суд має право виготовити з матеріалів електронної справи, що не суперечить ГПК України.

Як зазначає апелянт, висновок суду першої інстанції про те, що він "позбавлений можливості" надіслати документи і не може самостійно виготовити копії, є формальним і порушує право заявника на судовий захист, оскільки фактично перекладає на заявника обов`язок суду щодо надсилання документів.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2025, для розгляду справи №916/4781/25 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України, окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу.

Статтею 271 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 25.12.2025 у справі №916/4781/25. Встановлено учасникам справи строк до 15.01.2026 для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання учасникам провадження. Постановлено розпочати розгляд справи з 15.01.2026 без повідомлення учасників справи.

Копія ухвали апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження вручена апелянту у справі у підсистемі "Електронний суд", користувачем якої він є.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження надіслана ФОП Бойцову О.Р. на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 61002, Харківська обл., м. Харків, вул. Багалія, 5, кімната 2.

Поштовий конверт з копією ухвали про відкриття апеляційного провадження повернувся до Східного апеляційного господарського суду з відміткою від 11.01.2026 про причину невручення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Отже, боржник вважається належним чином повідомленим про розгляд апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

Від боржника відзиву на апеляційну скаргу не надійшло, заяв і клопотань щодо суті спору від учасників справи не надходило.

Дослідивши матеріали справи, які суд визнає достатніми для розгляду апеляційної скарги у спрощеному провадженні, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, Акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" звернулося до місцевого господарського суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Бойцова Олега Руслановича заборгованості за кредитним договором "Кредит "всеБІЗНЕС" №4 від 10 березня 2025 року станом на 26 листопада 2025 року включно в розмірі 85 292, 14грн, з яких 76 082, 00грн за сумою кредиту (тіло), включаючи прострочену заборгованість за сумою кредиту в розмірі 11 527, 60грн та строкову заборгованість за сумою кредиту в розмірі 64 554, 40грн, та 9 210, 14грн простроченої заборгованості за комісією.

Заявником на підтвердження правомірності заявлених вимог було надано суду, зокрема, договір №4 від 10 березня 2025 року, за умовами якого боржнику надані кредитні кошти у розмірі 83 000, 00грн строком до 10 березня 2028 року (день сплати останнього платежу); платіжні інструкції на підтвердження видачі кредиту; копію виписки по рахунку боржника; копію вимоги №617 від 28 жовтня 2025 року про погашення простроченої заборгованості у загальному розмірі 152 807, 89грн, а також докази направлення цієї вимоги на адресу боржника.

У заяві про видачу судового наказу Акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" повідомляє про прийняте рішення вимагати дострокового повернення, окрім простроченої заборгованості, також і залишку по тілу кредиту.

Проте, одночасно заявник стверджує, що на момент подання заяви до суду кредитний договір розірвано не було.

Суд першої інстанції зазначив, що зі змісту кредитного договору №4 від 10 березня 2025 року можна встановити, що кредитні кошти були видані боржнику на строк до 10 березня 2028 року. Таким чином, вимагати повернення всієї суми кредитних коштів заявник може в порядку реалізації права на дострокове повернення коштів, яке передбачено частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України. Проте, зі змісту доданих до заяви про видачу судового наказу документів, не вбачається за можливе перевірити обставину реалізації Акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" права на дострокове повернення всієї суми кредиту, оскільки вимога №617 від 28 жовтня 2025 року не містить посилання на реалізацію Акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" такого права.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що заява Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" про видачу судового наказу заявником подана в електронній формі, через Електронний суд.

Фізична особа - підприємець Бойцов Олег Русланович не має зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

Обставини недоведеності виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, і відсутності у відповідача електронного кабінету в підсистемі Електронний суд та, як наслідок, неможливість надіслати боржнику судовий наказ разом із заявою про його видачу засобами електронного зв`язку, а засобами паперового зв`язку - через неможливість роздрукувати судом самостійно заяви Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", стали підставою для відмови у видачі судом судового наказу.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до статті 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці.

Відповідно до частини 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суд в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Місцевим господарським судом встановлено, що згідно кредитного договору №4 від 10 березня 2025 року, кредитні кошти були видані боржнику на строк до 10 березня 2028 року. Таким чином, вимагати повернення всієї суми кредитних коштів заявник може в порядку реалізації права на дострокове повернення коштів, яке передбачено частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що зі змісту доданих до заяви про видачу судового наказу документів не вбачається за можливе перевірити обставину реалізації АТ "ПУМБ" права на дострокове повернення всієї суми кредиту, оскільки вимога №617 від 28.10.2025 не містить посилання на реалізацію АТ "ПУМБ" такого права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається із доданих заявником до заяви про видачу судового наказу документів, боржнику було видано кредитні кошти у розмірі 83 000, 00грн.

Завником надано розрахунок заборгованості за сумою кредиту і за комісією. Згідно з розрахунком, мало місце часткове погашення заборгованості.

Вимога про погашення простроченої заборгованості №617 від 28.10.2025 була надіслана боржнику на адресу, зазначену у кредитному договорі: АДРЕСА_1 .

На адресу реєстрації відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_2 , така вимога не надсилалась.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, вимога №617 від 28.10.2025 не доводить реалізацію АТ "ПУМБ" права на дострокове повернення позики та відсотків в порядку частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

У вимозі йдеться про необхідність погашення простроченої заборгованості; вказано, що станом на 28.10.2025 існує кредитна заборгованість перед банком у розмірі 152 807, 89грн, зазначені два номери договорів: 6 та 4 (останній номер договору є предметом даної справи); сума до сплати за останнім договором зазначена 83 655, 25грн.

При цьому, має місце зазначення, що остаточна сума процентів буде нарахована на момент фактичного погашення кредиту (-ів) в повному обсязі та додатково пред`явлена до сплати.

У поданій суду заяві заявник просить видати судовий наказ про стягнення з фізичної особи-підприємця Бойцова Олега Руслановича заборгованості за кредитним договором "Кредит "всеБІЗНЕС" №4 від 10 березня 2025 року станом на 26 листопада 2025 року включно в розмірі 85 292, 14грн, з яких 76 082, 00грн за сумою кредиту (тіло), включаючи прострочену заборгованість за сумою кредиту в розмірі 11 527, 60грн та строкову заборгованість за сумою кредиту в розмірі 64 554, 40грн, та 9 210, 14грн простроченої заборгованості за комісією.

Судова колегія зазначає, що для задоволення заяви про видачу судового наказу суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів. Звертаючись із заявою про видачу судового наказу, заявник повинен в тому числі подати документи, що свідчать про безспірність його вимог.

Наведене зумовлено тим, що під час розгляду заяви про видачу судового наказу суд не розглядає справу по суті, не встановлює обставин справи та не здійснює оцінку доказів щодо їх змагальності та достовірності.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що, за загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України). Водночас, підставою для відмови у видачі наказу є, зокрема, встановлення судом обставин, що з поданої заяви про видачу судового наказу не випливає виникнення або порушення права грошової вимоги. Такі підстави для відмови у видачі судового наказу свідчать про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності/порушення його права, щодо наявності прострочення виконання зобов`язання боржником (зокрема, з метою визначення періоду, який знаходиться в межах позовної давності). Однак, такі повноваження суду в межах наказного провадження є обмеженими, враховуючи функціональне призначення інституту наказного провадження та принцип пропорційності господарського судочинства (ст. 15 ГПК України). Так, у випадку встановлення судом обставин, які свідчать про необґрунтованість вимог заявника у певній частині, навіть щодо частини вимог, мають місце обставини, які свідчать про відсутність без спірності вимог, що є обов`язковою умовою наказного провадження, а отже суд повинен відмовити у видачі наказу з таких підстав. При цьому, законом не передбачено обов`язку суду здійснювати перерахунок заявлених вимог та право суду видавати судовий наказ в частині заборгованості, заявленої в межах конкретного виду вимоги, так як у протилежному випадку суд, буде здійснювати розгляд вимог у порядку, який притаманний для позовного провадження, що суперечить цільовому призначенню інституту наказного провадження.

Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу (п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України)

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу з підстави п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

При цьому, судова колегія зауважує, що в апеляційній скарзі апелянт взагалі не навів жодних доводів в спростування вказаного висновку місцевого господарського суду.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 8 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (частина 1 стаття 153 Господарського процесуального кодексу України).

Разом з тим, судова колегія зазначає, що статтею 150 Господарського процесуального кодексу України передбачено вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу

Так, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність у заявника електронного кабінету;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо заяву подано в електронній формі через електронний кабінет до боржника, який має зареєстрований електронний кабінет, заявник в подальшому повинен подавати будь-які процесуальні та інші документи, пов`язані з розглядом його заяви, виключно в електронній формі.

Тобто, як вірно зазначено апелянтом, положення статті 150 ГПК України не містять вимоги щодо додавання до заяви по видачу судового наказу копії самої заяви та копій усіх додатків для надсилання боржнику.

Натомість, господарське процесуальне законодавство передбачає можливість подання такої заяви в електронній формі через електронний кабінет.

Вказане право було реалізоване Акціонерним товариство "Перший український міжнародний банк".

І очевидно, що відсутність у боржника - ФОП Бойцова О.Р. електронного кабінету не може ставити у залежність форму звернення (в електронному чи паперовому вигляді) з відповідною заявою іншої сторони.

Статтею 156 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові до його електронного кабінету, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного.

Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами.

Судова колегія зазначає, що при подачі заяви в електронній формі через підсистему Електронний суд всі документи знаходяться в електронній справі. Обов`язок суду надіслати боржнику копію заяви та додатків у разі відсутності у нього електронного кабінету може бути реалізований шляхом надсилання паперової копії, яку суд має право виготовити з матеріалів електронної справи, що не суперечить Господарському процесуальному кодексу України.

Висновок суду першої інстанції про те, що він позбавлений можливості надіслати документи і не може самостійно виготовити копії є формальним і порушує право заявника на судовий захист, оскільки фактично перекладає на заявника обов`язок звертатись виключно в паперовій формі із доданими до заяви про видачу судового наказу копій цієї заяви та доданих до неї документів, що не відповідає положенням ГПК України.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на також підставі пункту 1 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України: заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Однак, відсутність у боржника електронного кабінету не є порушенням вимог статті 150 ГПК України з боку заявника.

Заявник подав заяву та всі докази в порядку та формі, встановленій законом; відсутність електронного кабінету у боржника не може бути підставою для відмови у видачі судового наказу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що процесуальний закон розмежовує обов`язки заявника (надати документи для обґрунтування вимог - стаття 150 ГПК України) та обов`язок суду (надіслати копії наказу та заяви боржнику - стаття 156 ГПК України).

Разом з тим, суд не має бути надмірно формальним, оскільки це може порушити право на справедливий суд та доступ до правосуддя, хоча й вимагає дотримання процесуальних норм для забезпечення законності й обґрунтованого рішення. Судді повинні уникати як надмірного формалізму (що призводить до відмови у розгляді справи через дрібні помилки), так і надмірної гнучкості (що нівелює норми закону), зосереджуючись на реальному захисті прав.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, проте, судом першої інстанції правомірно відмовлено заявнику у видачі судового наказу з підстави п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" слід задовольнити частково, ухвалу Господарського суду Харківської області від 25.12.2025 у справі №916/4781/25 - змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції даної постанови. У решті ухвалу Господарського суду Харківської області від 25.12.2025 у справі №916/4781/25 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки фактично суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для видачі судового наказу з підстави пункту 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України, витрати апелянта за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 255-256, 269-270, 273, п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 277, ст.ст. 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 25.12.2025 у справі №916/4781/25 змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції даної постанови.

У решті ухвалу Господарського суду Харківської області від 25.12.2025 у справі №916/4781/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження постанови передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Н.В. Гребенюк

Суддя М.М. Слободін

Суддя І.А. Шутенко