ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2026 р. Справа№ 910/21682/15 (910/15018/24)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пантелієнка В.О.

суддів: Отрюха Б.В.

Козир Т.П.

секретар судового засідання Дюкарєва І.М.

за участю представників згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства (далі - ДП) "Конярство України"

на рішення господарського суду м.Києва від 13.10.2025р.

(повний текст складено 23.10.2025р.)

у справі №910/21682/15(910/15018/24) (суддя Чеберяк П.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Торговий будинок "Новаагро"

до ДП "Конярство України"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонду державного майна України

про стягнення 516 600,00 грн.

в межах справи №910/21682/15

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма (далі - ТОВФ) "Астарта-Київ"

до ДП "Конярство України"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м.Києва від 13.10.2025р. у справі №910/21682/15(910/15018/24) позов задоволено; стягнуто з ДП "Конярство України" на користь ТОВ "Торговий будинок "Новаагро" грошові кошти в розмірі 516 600 грн., судовий збір у розмірі 7 749 грн.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду, 19.11.2025р. ДП "Конярство України" подало апеляційну скаргу на рішення господарського суду м.Києва від 13.10.2025р. у справі №910/21682/15(910/15018/24), в якій просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "Торговий будинок "Новаагро" до ДП "Конярство України"; судові витрати покласти на ТОВ "Торговий будинок "Новаагро".

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Торговий будинок "Новаагро" просить відмовити ДП "Конярство України" у задоволенні апеляційної скарги, а рішення господарського суду м.Києва від 13.10.2025р. у справі №910/21682/15(910/15018/24) залишити без змін. Крім того, заявник просить надати ТОВ "Торговий будинок "Новаагро" строк 5 днів з дня ухвалення постанови за результатами розгляду апеляційної скарги ДП "Конярство України" на рішення господарського суду м.Києва від 13.10.2025р. у справі №910/21682/15(910/15018/24) на доведення розміру понесених судових витрат.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП "Конярство України" на рішення господарського суду м.Києва від 13.10.2025р. у справі №910/21682/15(910/15018/24) та призначено її до розгляду на 19.01.2026р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2026р. заяву представника ТОВ "Торговий будинок "Новаагро" про проведення судового засідання, призначеного на 19.01.2026р. о 12:00 год., в режимі відеоконференції задоволено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026р. апеляційну скаргу ДП "Конярство України" на рішення господарського суду м.Києва від 13.10.2025р. у справі №910/21682/15(910/15018/24) прийнято до свого провадження колегією суддів в іншому складі суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників провадження у даній справі, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 та ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.6 ст.12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ст.13 ГПК України).

У провадженні господарського суду м.Києва перебуває справа №910/21682/15 за заявою ТОВФ "Астарта-Київ" про банкрутство ДП "Конярство України" на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою господарського суду м.Києва від 15.10.2015р.

05.12.2024р. до господарського суду м.Києва звернулось ТОВ "Торговий будинок "Новаагро" з позовом до ДП "Конярство України" про стягнення 516 600,00 грн.

Ухвалою місцевого суду від 11.12.2024р. позов ТОВ "Торговий будинок "Новаагро" до ДП "Конярство України" про стягнення 516 600, 00 грн. було прийнято до розгляду в межах справи №910/21682/15 про банкрутство ДП "Конярство України" та відкрито провадження у справі; залучено Фонд державного майна України до участі у справі №910/21682/15(910/15018/24) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено судове засідання у справі на 10.02.2025р.

Ухвалами місцевого суду від 10.02.2025р., від 14.04.2025р. та від 16.06.2025р. розгляд справи №910/21682/15(910/15018/24) відкладався.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 травня 2016 року між ТОВ "Торговий будинок "Новаагро" (позикодавець) та ДП "Конярство України" (позичальник) в особі філії "Новоолександрівський кінний завод №64" було укладено договір позики №1/05ФП.

Згідно з умовами договору позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, передбаченому договором, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений договором строк.

Договір є дійсним, укладений з дотриманням форми, спрямований на реальне настання правових наслідків, що підтверджується частковим виконанням сторонами договору: перерахуванням позикодавцем та отриманням позичальником на розрахунковий рахунок суми позики.

Так, позикодавцем було перераховано позичальнику суму позики у розмірі 516 600,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №117807689 від 31.05.2016р., №117807842 від 21.06.2016р., №144408655 від 08.07.2016р., № від 14.11.2016р. (копії містяться в матеріалах справи, а оригінали були долучені позивачем супровідним листом від 23.04.2025р. за вих. №2304/25 (т.1 а.с.123-127)).

Відповідно до п.4.1. договору, кінцева дата повернення позики в повному обсязі: до 01 грудня 2016 року. Датою повернення позики є дата зарахування грошових коштів на рахунок позикодавця.

За твердженнями позивача всупереч умовам договору, позичальником не було повернуто позику позикодавцю.

Рішенням господарського суду м.Києва від 20.11.2023р. у справі №910/21682/15, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2024р., було задоволено позов Міністерства економіки України до ТОВ "Агрофірма Престиж", ДП "Конярство України", ТОВ "Торговий будинок "Новаагро" та визнано недійсним договір позики №1/05 ФП від 20.05.2016р., укладений між ТОВ "Торговий будинок "Новаагро" та ДП "Конярство України" в особі філії "Новоолександрівський кінний завод №64".

З огляду на те, що наслідки недійсності договору позики судом не застосовувались, кошти отримані позичальником за договором не повернуті, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів в розмірі 516 600,00 грн.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави майно відшкодовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За змістом ст.1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, адже набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Апеляційний суд вважає безпідставними та необґрунтованими доводи відповідача, що у позивача відсутнє право вимоги на стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 516 600,00 грн., сплачених позивачем на виконання умов договору позики, з огляду на укладений між позивачем та ТОВ "Агрофірма Престиж" договір про відступлення права вимоги №1-02 від 07.06.2018р., а відтак позивач не може отримати судовий захист неіснуючого права, яке не порушене щодо позивача

Так з рішення господарського суду м.Києва від 20.11.2023р. та постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2024р. у справі №910/21682/15 вбачається, що 07.06.2018р. між ТОВ "Торговий будинок "Новаагро" та ТОВ "Агрофірма Престиж" було укладено Договір №1-02 про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор (ТОВ "Торговий будинок "Новаагро") передає новому кредиторові (ТОВ "Агрофірма Престиж"), а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором позики №1/05ФП від 20.05.2016р., укладеним між первісним кредитором і ДП "Конярство України" в особі філії Новоолександрійський кінний завод ДП "Конярство України".

Згідно із ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), правонаступництва.

Відповідно до ч.1 ст.514, ч.1 ст.519 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Отже, із змісту статей 512, 514, 519 ЦК України вбачається, що права вимоги можуть бути відступлені лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити тільки ті права вимоги, які дійсно існують та йому належать; відступлення прав вимоги здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Також, досліджуючи відступлення права вимоги, Верховний Суд у постанові від 04.12.2018р. у справі №31/160(29/170(6/77-5/100) зробив висновок, згідно з яким оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.09.2022р. у справі №910/12525/20 зробила висновок, згідно з яким за замістом вищенаведених положень статей 512, 514 ЦК України права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. В такому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п.1 ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Таким чином, у разі, коли право вимоги за правочином, права вимоги за яким відступаються, не виникало у первісного кредитора, то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора.

Натомість, відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Тому місцевий суд дійшов правильного висновку, що у позивача не виникало право вимагати від відповідача належного виконання зобов`язань за договором позики №1/05ФП від 20.05.2016р., а отже таке право не могло бути відчужене позивачем на користь третьої особи через недійсність договору позики.

Окрім того, відповідно до п.1.1. договору про відступлення права вимоги, первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за договором позики №1/05ФП від 20.05.2016р. (основний договір), укладений між ТОВ "Торговий будинок "Новаагро" та ДП "Конярство України" в особі філії Новоолександрійський кінний завод №64 ДП "Конярство України".

Відповідно до п.1.2. договору про відступлення права вимоги, новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов`язань за основним договором.

Отже, позивач відступив свої права як кредитора за договором позики, який в подальшому було визнано судом недійсним.

Натомість, підставами звернення до суду з даним позовом є протиправне збереження відповідачем грошових коштів позивача, що регулюється ст.1212 ЦК України, та є недоговірним зобов`язанням.

Таким чином, право, за захистом якого звернувся позивач, виникло за фактом протиправного збереження відповідачем грошових коштів позивача, що за своєю правовою природою є недоговірним зобов`язанням, а право вимоги за таким зобов`язанням не відчужувалось позивачем на користь третьої особи за договором про відступлення права вимоги.

Отже, враховуючи факт визнання недійсним договору позики №1/05 ФП від 20.05.2016р., укладеного між ТОВ "Торговий будинок "Новаагро" та ДП "Конярство України" в особі філії "Новоолександрівський кінний завод №64", грошові кошти в загальному розмірі 516 000,00 грн., перераховані позивачем на користь відповідача згідно умов даного правочину, наразі утримуються відповідачем без достатніх правових підстав.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності у три роки. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст.257 цього Кодексу).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст.261 ЦК України. Зокрема, відповідно до ч.1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як зазначено вище, порушене право позивача, за захистом якого останній звернувся до суду, полягає в протиправному утриманні відповідачем грошових коштів належних позивачу, оскільки підстава за якою грошові кошти були перераховані відповідачу, станом на дату подання позовну, відпала.

Так, кошти були перераховані позивачем на користь відповідача за договором позики, який було визнано недійним рішенням господарського суду м.Києва від 20.11.2023р. у справі №910/21682/15, яке набрало законної сили 15.05.2024р.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

З огляду на приписи ч.1 ст.1212 ЦК України, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що порушення права позивача відбулось 15.05.2024р., а саме з дати набрання рішенням законної сили, яким було визнано договір позики недійсним. Відповідно, і про порушене право позивач дізнався лише 15.05.2024р.

Отже, строк позовної давності щодо вимоги про стягнення на користь з відповідача грошових коштів в загальному розмірі 516 600,00 грн. спливає лише 15.05.2027р.

Тому місцевий суд законно і обґрунтовано задовольнив позов ТОВ "Торговий будинок "Новаагро" до ДП "Конярство України", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонду державного майна України про стягнення 516 600,00 грн. в межах справи №910/21682/15, стягнувши з відповідача на користь позивача судовий збір, відповідно до ст.129 ГПК України.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 276, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ДП "Конярство України" залишити без задоволення, а рішення господарського суду м.Києва від 13.10.2025р. у справі №910/21682/15(910/15018/24) - без змін.

Справу №910/21682/15(910/15018/24) повернути до господарського суду м.Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складений 26.01.2026р.

Головуючий суддя В.О. Пантелієнко

Судді Б.В. Отрюх

Т.П. Козир