ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14 січня 2026 року Справа № 903/963/25

Господарський суд Волинської області у складі головуючої судді Бідюк С.В., за участі секретаря судового засідання Бортнюк М.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1 , м. Луцьк

до відповідача: Луцької міської громадської ветеранської організації Спілка в`язнів-жертв нацизму, м. Луцьк

про визнання недійсним рішення позачергових зборів,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Самолюк Г.І., Здига Б.В.

від відповідача: Вавринюк Н.Л.

ВСТАНОВИВ:

03.10.2025 через підсистему "Електронний суд" надійшла позовна заява (сформована 02.10.2025) ОСОБА_1 до Луцької міської організації ветеранська організація "Спілка в`язнів-жертв нацизму" про визнання недійсними рішення, прийняті на позачергових Загальних зборах Луцької міської громадської ветеранської організації "Спілка в`язнів-жертв нацизму", оформлені протоколом від 03.03.2024 року, а саме рішення про визнання поведінки ОСОБА_1 неприпустимою; рішення про його виключення зі складу Луцької міської громадської ветеранської організації "Спілка в`язнів-жертв нацизму".

Ухвалою суду від 06.10.2025 позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 05 листопада 2025 року о 10:30 год. Запропоновано позивачу подати суду протягом 15 календарних днів з моменту отримання цієї ухвали нотаріально засвідчений переклад на українську мову документів, долучених до позовної заяви, які складені мовами іноземних держав, з доказами надіслання відповідачу.

Відповідач ухвалу суду отримав 07.10.2025.Строк для подання відзиву - по 22.10.2025.

20.10.2025 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги заперечує. Зазначає, що кількість осіб, які брали участь у позачергових Загальних зборах 03.03.2024 року - 14 осіб забезпечило необхідний кворум (більше половини від загальної кількості членів - 24), а тому прийняті рішення позачергових Загальних зборах 03.03.2024 року є законними, правомірними і об`єктивними. Будь-який член Організації вправі отримати інформацію про види діяльності, а не вимагати фінансову звітність та пов`язані із нею первинні бухгалтерські документи. А тому Організація жодним чином не порушила права позивача ОСОБА_1 як члена Організації, які визначені у пп.3.5.5. Статуту Організації. ОСОБА_1 з 2020 року систематично своїми діями лише заважав нормальній роботі Організації, чим завдавав моральну шкоду всім членам Організації, які психологічно і емоційно страждали від його незрозумілих вимог, претензій і звинувачень.

Позивач у відповіді на відзив від 20.10.2025 зазначає, що відповідно до п. 4.1.2 Статуту, правом голосу на Загальних зборах володіють виключно члени організації, а не треті особи. Закон України "Про громадські об`єднання" не передбачає можливості участі у вищому органі управління організації через фізичних представників без спеціального делегування, затвердженого положенням Статуту. Відповідач не надав жодного документа (доручення, внутрішнього положення, рішення зборів), яке б підтверджувало наявність у згаданих осіб повноважень представляти інтереси членів організації з правом голосу. Таким чином, на зборах було присутніми 11 дійсних членів організації із 24, що не забезпечує кворум, передбачений п. 4.1.2 Статуту ("присутність більше половини членів" - мінімум 13).

Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив від 23.10.2025 вказує, що загальна кількість членів саме Луцької міської громадської ветеранської організації Спілка в`язнів-жертв нацизму і становила на 01.03.2024 21 особу, а не 24, як зазначено у Протоколі Загальних зборів від 03.03.2024. Враховуючи дану фактичну та юридичну обставину, для проведення загальних зборів необхідний кворум - 11 осіб, що і мав місце. Ні Статут Організації, ні чинне законодавство не забороняють участь у загальних зборах громадської організації членів сімей. Кількість осіб, які брали участь у позачергових Загальних зборах 03.03.2024 - 14 осіб є законною, що забезпечило необхідний кворум (більше половини від загальної кількості членів - 21), а тому прийняті рішення на позачергових Загальних зборах 03.03.2024 також є законними. Причиною виключення ОСОБА_1 з членів організації стало його систематична, починаючи з 2020 року, діяльність, спрямована на дискредитацію попереднього керівника - Голову Правління ОСОБА_2 . Результатом стало те, що німецький Фонд EVZ на цілий 2020 рік зупинив фінансування по проекту і члени Спілки не отримали належної підтримки і уваги.

24.10.2025 надійшла заява відповідача про долучення заяви свідка та виклик у судове засідання в якості свідка ОСОБА_3 .

Заслухавши пояснення учасників справи, суд протокольною ухвалою від 05.11.2025 запропонував відповідачу подати нотаріально засвідчений переклад на українську мову документів, долучених до відзиву; задовольнив клопотання відповідача про виклик свідка, оголосив перерву у підготовчому засіданні до 25.11.2025 о 14:00 год.

21.11.2025 від відповідача надійшло клопотання про долучення нотаріально засвідченого перекладу на українську мову документів, долучених до відзиву.

25.11.2025 надійшло клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання у зв`язку із сімейними обставинами.

Учасники справи правом участі у судовому засіданні не скористалися, хоч були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

З метою повного та всебічного розгляду справи, виконання мети підготовчого провадження, суд протокольною ухвалою від 25.11.2025 відклав підготовче засідання на 02.12.2025 о 14:00 год.

Відповідач правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника не направив, хоч був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

У судовому засіданні позивач закриття підготовче провадження не заперечив.

Враховуючи відсутність не розглянутих заяв/клопотань, виконання мети підготовчого провадження, суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 07.01.2025 о 11:30 год.

Ухвалою суду від 02.12.2025 повідомлено учасників справи про закриття підготовчого провадження, призначення розгляду справи по суті на 07 січня 2026 року о 11:30 год. Викликано для допиту у судове засідання на 07.01.2025 об 11:30 год, свідка, члена Луцької міської громадської організації ветеранської організації "Спілка в`язнів-жертв нацизму" ОСОБА_3 . Попереджено свідка ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання за ст. 384 КК України.

Суд протокольною ухвалою від 07.01.2026 долучив до матеріалів справи нотаріально посвідчену заяву свідка ОСОБА_3 .

У судовому засіданні свідок зазначив, що у загальних зборах дочки трьох членів товариства приймали участь у зв`язку з незадовільним фізичним станом їх матерів. ОСОБА_4 без дозволу громадської організації писав листи в Німеччину на адресу фонду EVZ неправдивого характеру у зв`язку з чим громадська організація могла втратити фінансування. У 2025 фінансування організації тимчасово припинилось через відповідні листи позивача. Зазначив, що причиною виключення ОСОБА_1 із членів спілки стало те, що він без відома спілки написав скарги до німецького фонду EVZ та звернення в поліцію про нібито нецільове використання фінансування. Вказав, що якби б ОСОБА_1 вибачився перед членами організації, його виключення з її членів не відбулось би. Надіслання позивачем скарг фонду EVZ про нібито нецільове використання фінансування є дискредитацією спілки. Кількість членів організації не відома, проте станом на березень 2024 року становило 24 члена.

Представник позивача позовні вимоги підтримав. Зазначив, що станом на 03.03.2024 кількість члені організації було 24. Вказав, що виконуючи обов`язки голови ревізійної комісії організації мав право на ознайомлення з фінансовими аналізами організації. Проте фінансові звіти ні на усні ні на письмові звернення організацією не надавались, у зв`язку з чим він був вимушений звернутися з відповідними листами до фонду EVZ.

Представник відповідача позовні вимоги заперечила. Зазначила, що кількість членів організації станом на 03.03.2024 було 21. В протоколі допущено описку в частині кількості членів, а саме помилково вказано 24, замість 21 члена. Три члена організації усно уповноважили своїх дочок на участь в голосуванні на загальних зборах 03.03.2024.

У судовому засіданні 07.01.2026 оголошено перерву до 14.01.2026.

Учасники судового процесу дали свої пояснення, доводи з посиланням на заяви по суті спору, висловили думку з питань які виникли під час розгляду справи.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, господарський суд, в с т а н о в и в:

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої - другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Тобто, об`єктом захисту має бути порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає в позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Верховний Суд у постанові від 10.09.2020 у справі №904/3368/18 зазначив, що завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті. Вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушенням є такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому Верховний Суд наголошував, що вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки недоведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Вирішуючи питання про захист порушеного права, суд має враховувати інтереси і самого товариства і його інших учасників, тобто дотримуватися балансу інтересів учасників товариства і самого товариства, про що неодноразово зазначав Верховний Суд. Тому важливо встановити не абстрактне, а конкретне порушене право чи інтерес акціонера для його співставлення з інтересами інших учасників та товариства, які можуть бути порушені визнанням недійсним ухваленого рішення.

Згідно із частинами першою - другою статті 96-1 ЦК України, права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства. Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи.

Згідно із частиною шостою статті 96-1 ЦК України, корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав.

У корпоративних відносинах об`єктом захисту є корпоративні права учасника товариства.

Учасники (засновники, акціонери, пайовики) юридичної особи мають право у порядку, встановленому установчим документом та законом: брати участь в управлінні юридичною особою у порядку, визначеному установчим документом, крім випадків, встановлених законом.

У постанові від 08.11.2023 у справі №201/1077/17 Верховний Суд відзначив, що спір між членом (учасником) громадської організації та цією ж юридичною особою, пов`язаний з діяльністю та управлінням останньої, є корпоративним.

Відповідно, члени громадського об`єднання незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та громадською організацією, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Отже, право на звернення до суду з позовом про визнання недійсними рішень загальних зборів мають учасники юридичної особи (громадської організації), які були учасниками (членами) на дату прийняття оспорюваного рішення відповідним органом управління.

У цій справі спірні правовідносини виникли між фізичною особою - позивачем, з одного боку, який на дату прийняття оспорюваного рішення згальних зборів від 03.03.2024 був членом юридичної особи - відповідача, що має статус громадської організації, з іншого боку.

Правові та організаційні засади реалізації права на свободу об`єднання, гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, порядок утворення, реєстрації, діяльності та припинення громадських об`єднань регламентовані Законом України "Про громадські об`єднання".

Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої статті 1 Закону України "Про громадські об`єднання" громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Громадське об`єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка.

Громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи.

Громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.

У статті 3 Закону України "Про громадські об`єднання" передбачені принципи утворення і діяльності громадського об`єднання.

Громадські об`єднання утворюються і діють на принципах: добровільності; самоврядності; вільного вибору території діяльності; рівності перед законом; відсутності майнового інтересу їх членів (учасників); прозорості, відкритості та публічності. Добровільність передбачає право особи на вільну участь або неучасть у громадському об`єднанні, у тому числі в його утворенні, вступі в таке об`єднання або припиненні членства (участі) в ньому. Самоврядність передбачає право членів (учасників) громадського об`єднання самостійно здійснювати управління діяльністю громадського об`єднання відповідно до його мети (цілей), визначати напрями діяльності, а також невтручання органів державної влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в діяльність громадського об`єднання, крім випадків, визначених законом (частини перша-третя статті 3 Закону України "Про громадські об`єднання").

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Закону України "Про громадські об`єднання" статут громадського об`єднання має містити відомості про: 1) найменування громадського об`єднання та за наявності - скорочене найменування; 2) мету (цілі) та напрями його діяльності; 3) порядок набуття і припинення членства (участі) у громадському об`єднанні, права та обов`язки його членів (учасників); 4) повноваження керівника, вищого органу управління, інших органів управління (далі - керівні органи) громадського об`єднання, порядок їх формування та зміни складу, термін повноважень, а також порядок визначення особи, уповноваженої представляти громадське об`єднання, та її заміни (для громадських об`єднань, що не мають статусу юридичної особи); 5) періодичність засідань і процедуру прийняття рішень керівними органами громадського об`єднання, у тому числі шляхом використання засобів зв`язку; 6) порядок звітування керівних органів громадського об`єднання перед його членами (учасниками); 7) порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності керівних органів громадського об`єднання та розгляду скарг; 8) джерела надходження і порядок використання коштів та іншого майна громадського об`єднання; 9) порядок створення, діяльності та припинення діяльності відокремлених підрозділів громадського об`єднання (у разі їх створення громадським об`єднанням, яке має намір здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи); 10) порядок внесення змін до статуту; 11) порядок прийняття рішення щодо саморозпуску або реорганізації громадського об`єднання, а також щодо використання його коштів та іншого майна, що залишилися після саморозпуску, - для громадського об`єднання, яке має намір здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи.

У статуті громадського об`єднання можуть бути передбачені додаткові положення щодо утворення, діяльності і саморозпуску чи реорганізації громадського об`єднання, що не суперечать закону.

Статут громадського об`єднання - це установчий документ, що використовується для створення та провадження діяльності, містить правила, що регулюють права та обов`язки членів, визначає порядок управління та здійснення діяльності громадського об`єднання.

Судом встановлено, що установчими зборами Луцької міської громадської ветеранської організації Спілка в`язнів-жертв нацизму затверджено Статут Луцької міської громадської ветеранської організації Спілка в`язнів-жертв нацизму (а.с. 22-27).

Згідно п. 1.1 Статуту Луцька міська громадська ветеранська організація Спілка в`язнів-жертв нацизму (далі - організація) - це добровільне громадське формування жертв нацистських переслідувань, ветеранів війни та їх родин, створене не основі єдності інтересів для спільної реалізації громадянами своїх прав і свобод та є громадською неприбутковою організацією.

Основною метою діяльності організації є захист законних соціальних, економічних, вікових та інших суспільних інтересів своїх членів (п. 2.1).

Відповідно до п. 3.5. Статуту член організації має право:

3.5.1. Брати участь у діяльності організації,

3.5.2. Брати участь в управлінні справами організації та бути обраним до органів управління та контролю.

3.5.3. Вносити пропозиції про зміни в діяльності організації, про усунення недоліків у роботі її органів, посадових осіб.

3.5.4. Брати участь у заходах, що проводяться організацією.

3.5.5. Отримувати інформацію від посадових осіб про всі види діяльності організації.

3.5.6. Обговорювати будь-які питання діяльності організації та вносити пропозиції щодо вдосконалення роботи організації.

3.5.7. Виступати за дорученням організації повноважним представником у міжнародних, державних, громадських, політичних та інших органах.

3.5.8.Одержувати методичну та організаційну допомогу в реалізації проектів, схвалених керівними органами організації.

3.5.9. Користуватися моральною, правової, матеріальною та іншими допомогами і підтримкою організації.

3.5.10. Добровільного виходу.

Пунктом 3.6. Статуту визначені обов`язки члена організації, зокрема член організації зобов`язаний:

- дотримуватися Статуту і виконувати рішення Загальних зборів, виборчих органів управління та контролю організації (п.п. 3.6.1.);

- брати участь у роботі організації, виконувати свої обов`язки, пов`язані з трудовою чи майновою участю в її діяльності (п.п. 3.6.2.);

- дбайливо ставитися до майна організації, сприяти розвитку та зміцненню матеріально-технічної бази (п.п. 3.6.3.);

- зміцнювати єдність рядів організації (п.п. 3.6.4.);

- утверджувати дух моральної чистоти, гуманності, непримиренного ставлення до проявів користолюбства, обману, спроб сіяти розбрат серед членів організації (п.п. 3.6.5.)

Членство в організації може бути припинено, зокрема за рішенням Загальних зборів організації щодо членів, які не дотримуються вимог Статуту (п. 3.7.2).

Згідно п. 4.1. Статуту Вищим органом організації є Загальні збори.

Позачергові Збори можуть бути скликані Головою Правління, Правлінням організації на вимогу ревізійної комісії чи не менше як однієї третини (1/3) членів організації (п.п. 4.1.1.)

Збори скликаються Правлінням організації по мірі необхідності і проводяться не рідше одного разу на рік. Загальні збори вважаються правомочними якщо на них присутні більше половини від загальної кількості членів організації (п.п. 4.1.2).

Рішення загальних зборів приймаються більшістю голосів членів організації, присутніх на зборах (п.п. 4.1.3).

В період між засіданнями Зборів керівництво поточною роботою організації здійснює правління Організації. Засідання Правління організації є правомочним при присутності не менше 2/3 від загальної кількості членів правління. Рішення приймаються Правлінням простою більшістю голосів від числа присутніх. За умови рівності голосів, голос Голови Правління є вирішальним. До складу Правління входять: голова правління, заступник голови правління та члени правління. (п. 4.3).

Правління вирішує такі питання, зокрема вирішує питання про припинення членства в організації та відповідальність членів організації у випадку порушення ними вимог Статуту (п. 4.4.9).

Верховним Судом у постанові від 06.03.2025 у справі № 916/596/23, предметом позовних вимог у межах якої була вимога про визнання недійсним рішення конференції громадського об`єднання та скасування державної реєстрації змін про юридичну особу, було наголошено, що відповідно до усталеної практики підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів. Разом з тим, не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень. При цьому безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з прямою вказівкою закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення; прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства; прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації. При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв`язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

ОСОБА_1 мав статус члена Луцької міської громадської ветеранської організації Спілка в`язнів-жертв нацизму.

03 березня 2024 року відбулися позачергові загальні збори членів Луцької міської громадської ветеранської організації Спілка в`язнів-жертв нацизму. Всього на обліку в організації 24 члена. У загальних зборах взяли участь 14 членів (з них 3-х маломобільних членів представляють їхні доньки з правом голосу). Трьох маломобільних членів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на зборах представляють їхні доньки. Більшість присутніх на Зборах (9 осіб) дали згоду на участь доньок у голосуванні від імені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Визначено такий порядок денний:

1. Звіт голови правління щодо виконання проєкту за підтримки фонду EVZ у період з червня 2023 по лютий 2024 року;

2. Розгляд поведінки члена організації ОСОБА_1 та вирішення питання щодо його виключення зі складу організації.

За підсумками голосування по другому питанню порядку денного ухвалено рішення про визнання недопустимою поведінки ОСОБА_1 , який своїми діями дискредитує Спілку, сіє розбрат серед членів організації, чим порушує зобов`язання члена організації, визначені у п. 3.6 Статуту організації. Керуючись під. 3.7.2 п. 3.7 Статуту організації виключено ОСОБА_1 з членів Луцької міської громадської ветеранської організації Спілка в`язнів-жертв нацизму.

Суд зазначає, що згідно п.п. 4.1.2, 4.1.3 Статуту організації Загальні збори вважаються правомочними якщо на них присутні більше половини від загальної кількості членів організації. Рішення загальних зборів приймаються більшістю голосів членів організації, присутніх на зборах.

Отже, для визначення питання чи прийнято спірні рішення, у розумінні п.п. 4.1.2, 4.1.3 пункту 4.3. Статуту, потрібно перш за все встановити правомочність загальних зборів (кількість членів товариства, які прийняли участь у відповідних зборах).

Згідно інформації, наданої відповідачем у відзиві та у листі адресованого суду від 17.07.2025, Луцька міська громадська ветеранська організація Спілка в`язнів-жертв нацизму, станом на 03.03.2024 складається із 24 членів, з яких:

- 1 мобільний член - ОСОБА_8 ;

- 15 маломобільних члена - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_1 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ;

- 8 немобільних членів - ОСОБА_21 , ОСОБА_5 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_7 .

Членство 24 осіб в громадській організації станом на 03.03.2024 також підтверджено самим відповідачем у відзиві та наданими в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_3 , який є заступником Голови Правління організації.

У той же час, у запереченнях на відповідь на відзив та у судових засіданнях по розгляду справи по суті представниця відповідача зазначає, що станом на 03.03.2024 кількість членів громадської організації становила 21 особа. Зазначила, що в протоколі позачергових зборів від 03.03.2024 допущено описку в кількості членів, зокрема помилково вказано 24 члена замість 21. Вказала, що у відзиві на позовну заяву та долученому до відзиву листі від 17.07.2025 також помилково зазначено, що кількість членів організації становить 24. Такі особи, як ОСОБА_9 та ОСОБА_26 проживають у м. Ковелі, а ОСОБА_16 в с. Підбереззя Горохівського району не є членами спілки. Фактично ці особи є членами ГО «Волинське обласне відділення Української спілки в`язнів-жертв нацизму», яка зареєстрована 04.02.1994, до складу якої входили учасники бойових дій інших населених пунктів Волинської області. Відповідач надавав допомогу цим особам, проте фактично і юридично вони не є повноправними членами саме Луцької міської громадської ветеранської організації Спілка в`язнів-жертв нацизму. Вони не повинні були включені до зазначену у протоколі кількість членів організації. Таким чином кворум для проведення Загальних зборів становить 11 осіб.

Відповідачем разом із запереченнями на відповідь на відзив надано лист від 23.10.2025 за підписом голови правління ОСОБА_8 , який містить інформацію про членів Луцької міської громадської ветеранської організації Спілка в`язнів-жертв нацизму, станом на 03.03.2024, згідно якого вбачається, що кількість членів організації складає 21 особа, з яких: 1 мобільний член Голова Правління ОСОБА_8 , 14 маломобільних членів віком від 78 до 82 років та 6 немобільних членів віком від 79 до 99 років (а.с. 72).

У той же час, досліджуючи зазначений у листі від 23.10.2025 список членів організації, судом встановлено, що кількість членів організації згідно зазначених категорій така:

- 1 мобільний член - ОСОБА_8 ;

- 13 маломобільних членів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ОСОБА_17 , ОСОБА_1 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ;

- 7 немобільних членів: ОСОБА_21 , ОСОБА_5 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_7 .

Таким чином, вказана в листі від 23.10.2025 інформація в частині кількості маломобільних та немобільних членів організації є суперечливою, оскільки згідно викладеного у формі таблиці списку значиться 13 маломобільних членів та 7 немобільних членів, а в останньому абзаці листа зазначено 14 маломобільних членів та 8 немобільних членів.

При цьому суд звертає увагу, що у листі від 23.10.2025, складеного Головою Правління ОСОБА_8 на підтвердження членів організації у кількості 21 особа станом на 03.03.2024, серед членів організації відсутній ОСОБА_16 , який згідно Додатку 1 до протоколу позачергових загальних зборів від 03.03.2024 «Реєстр осіб, які брали участь у позачергових загальних зборах членів Луцької міської громадської ветеранської організації Спілка в`язнів-жертв нацизму», брав участь у цих зборах та значиться у списку під № 7. У судовому засіданні Голова Правління ОСОБА_8 стверджувала, що ОСОБА_16 не є членом Луцької міської громадської ветеранської організації Спілка в`язнів-жертв нацизму.

Відтак, дослідивши надані відповідачем докази в сукупності, суд встановив, що такі члени організації, які вказані в листі-інформації відповідача від 17.07.2025, як ОСОБА_9 (маломобільна), ОСОБА_26 (немобільний) та ОСОБА_16 (маломобільний), який, до речі, брав участь у зборах 03.03.2024, відсутні в списку членів організації, вказаному відповідачем у листі від 23.10.2025.

Суд зазначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Згідно із ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах зазначав, що якщо особа, яка має право на оспорення документу чи юридичного факту висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.

Досліджуючи заяви по суті спору відповідача, судом встановлено, що пояснення по суті спору, вказані у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив та долучених до них листах, адресованих Господарському суду Волинської області, від 17.07.2025, 23.10.2025, є абсолютно різними, зокрема в частині кількості членів Луцької міської громадської ветеранської організації Спілка в`язнів-жертв нацизму.

Пояснення відповідача щодо суперечливої поведінки, зокрема різної аргументації заперечень, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив, відсутні.

Таким чином, поведінка відповідача в частині зазначення у відзиві на позовну заяву та долучених до нього доказах про 24 члена організації станом на 03.03.2024, а пізніше у запереченнях на відповідь на відзив та долучених до цих заперечень документах, а також щодо надання пояснень під час розгляду справи по суті, що кількість членів громадської організації становить 21 особа, суперечить попередній поведінці відповідача і є недобросовісною.

Долучений відповідачем лист від 14.03.2024, направлений на адресу міському голові Поліщуку І.І., на підтвердження 21 члена організації, не береться судом до уваги, оскільки такий список сформований виходячи з членів, які проживають у Луцькій міській територіальній громаді з метою отримання матеріальної допомоги таким особам та не є належним доказом на підтвердження загальної кількості членів Луцької міської громадської ветеранської організації Спілка в`язнів-жертв нацизму.

З врахуванням положень п. 4.1.2 Статуту Організації, для правомочності Загальних зборів, на них мали бути присутніми більше половини від загальної кількості членів організації.

Таким чином, за умови кількості членів організації, вказаної у протоколі, у відзиві на позовну заяву, листі від 17.07.2025, а саме 24 члена, збори були б правомочні за кількості 13 членів.

Додатком №1 до протоколу визначено Реєстр осіб, які брали участь у позачергових Загальних зборах Луцької міської громадської ветеранської організації Спілка в`язнів-жертв нацизму 03.03.2024, згідно якого, особисто брали участь в голосуванні 11 членів та від 3 членів організації головування здійснювалося їх дочками, зокрема від ОСОБА_27 - дочка ОСОБА_5 , від ОСОБА_6 - дочка ОСОБА_28 , від ОСОБА_29 - дочка ОСОБА_7 . В той же час, у вказаному реєстрі не вказано з якого порядку денного загальних зборів проведено голосування (а.с. 55).

Щодо здійснення голосування від трьох членів організації їхніми дочками суд зазначає таке.

Правомочність учасника (акціонера, члена) на участь в управлінні організацію, зокрема, шляхом участі в загальних зборах є однією зі складових корпоративних прав. Відтак зазначені права можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання порядку скликання і проведення загальних зборів.

Участь у загальних зборах, пов`язується законом з наявністю в особи членства в громадській організації або наявність відповідних представницьких правовідносин.

У своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 826/20221/16 (провадження № 11-1459апп18, пункти 101-103) Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що у представництві розрізняють внутрішні і зовнішні правовідносини.

Внутрішні правовідносини виникають між представником та особою, яку представник представляє. У випадку якщо представник діє на виконання договору доручення, між представником й особою, яку він представляє, виникають договірні правовідносини. Водночас особа, щодо якої представник вчиняє правочин від імені того, кого він представляє, не є учасницею внутрішніх правовідносин.

Зовнішні правовідносини виникають між особою, яку представник представляє, та особою, щодо якої вчиняється правочин. Відповідно до статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Отже, представник не є ані стороною правочину, який він вчинив від імені особи, яку він представляє, ані учасником зовнішніх правовідносин.

Тому відповідно до частини першої статті 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати не формі, в якій вчиняється договір доручення (тобто договір, який регулює виключно внутрішні відносини повіреного та довірителя), як вважали суди попередніх інстанцій, а формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (акт) представником від імені особи, яку він представляє (тобто правочин, який регулює зовнішні відносини).

Відповідно до частини п`ятої статті 245 ЦК України довіреність на право участі та голосування на загальних зборах, видана фізичною особою, посвідчується у порядку, визначеному законодавством.

Закону України "Про громадські об`єднання" не передбачено спеціальних вимог щодо посвідчення довіреності на представництво інтересів члена організації на Загальних зборах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові №910/5179/20 від 01.02.2022 дійшла висновку, що оскільки рішення зборів оформлюються протоколом, який вчиняється в письмовій формі, то довіреність на участь у таких зборах має вчинятися в письмовій формі. При цьому обов`язкового нотаріального посвідчення такої довіреності законом не передбачено.

Статутом Луцької міської громадської ветеранської організації Спілка в`язнів-жертв нацизму такі особливості не визначені, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про не обов`язковість нотаріального посвідчення довіреностей на право участі та голосування на загальних зборах.

Додатком №1 до протоколу визначено реєстр осіб, які брали участь у позачергових Загальних зборах Луцької міської громадської ветеранської організації Спілка в`язнів-жертв нацизму 03.03.2024, згідно якого, особисто брали участь в голосуванні 11 членів та від 3 членів організації головування здійснювалося їх дочками, зокрема від ОСОБА_27 - дочка ОСОБА_5 , від ОСОБА_6 - дочка ОСОБА_28 , від ОСОБА_29 - дочка ОСОБА_7 .

У той же час, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження права відповідних осіб - дочок членів організації брати участь у загальних зборах та здійснювати голосування, зокрема довіреності/доручення, видані фізичними особами - членами організації ОСОБА_27 - дочці ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - дочці ОСОБА_30 (прізвище не вказано), ОСОБА_29 - дочці ОСОБА_7 .

Крім того, будь-які паспортні дані, які б дали можливість ідентифікували вищевказаних осіб, а також документи, які б підтверджували родинні зв`язки членів організації із особами, які приймали участь у загальних зборах 03.03.2024, відсутні.

Судом враховано, що у додатку 1 до протоколу «Реєстр осіб, які брали участь у позачергових Загальних зборах Луцької міської громадської ветеранської організації Спілка в`язнів-жертв нацизму 03.03.2024", зазначено, що від члена організації ОСОБА_6 голосування здійснювалось дочкою ОСОБА_31 , без зазначення прізвища, що взагалі виключає можливість ідентифікації такої особи.

Враховуючи вищевикладене, голосування членів організації ОСОБА_27 , ОСОБА_6 , ОСОБА_29 в особі їхніх дочок без доказів наявності представницьких правовідносин, відбулось не у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому їх голоси неправомірно враховані при обрахунку загальної кількості голосів присутніх на загальних зборах членів організації.

Суд критично відноситься до зазначення у протоколі від 03.03.2024 позачергових Загальних зборів про надання більшістю присутніх на зборах (9 осіб) дозволу на участь доньок у голосуванні від ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , оскільки члени організації не вправі уповноважувати будь-яких осіб на представництво інтересів інших членів організації, адже таким правом наділені лише самі довірителі (члени організації), а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Щодо тверджень відповідача, про те, що повнолітні діти мають право представляти своїх батьків, якщо ті не можуть самостійно здійснювати свої права та обов`язки без спеціальних на те повноважень згідно ч.2 ст. 172 Сімейного кодексу України, то суд їх відхиляє, оскільки такі доводи ґрунтуються на помилковому трактуванні положень матеріального права.

У постанові від 07 листопада 2022 року у справі № 318/623/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду сформулював такі правові висновки: «норма частини другої статті 172 СК України щодо права дочки, сина захищати своїх батьків без спеціальних на те повноважень є спеціальною процесуальною нормою, зазначеною у матеріальному праві. Правовідносини, в яких реалізується право звернення повнолітніх дочки, сина за захистом прав та інтересів непрацездатних, немічних батьків на підставі частини другої статті 172 СК України, слід кваліфікувати як особливий вид представництва (представництво generis), який має особливий склад суб`єктів, зміст та підстави виникнення. Перебування батьків у стані непрацездатності чи немічності підлягає доказуванню у кожному конкретному випадку звернення до суду на підставі частини другої статті 172 СК України».

Таким чином, на час прийняття оспорюваного рішення, за виключенням членів ОСОБА_27 , ОСОБА_6 , ОСОБА_29 , проведені 03.03.2024 Загальні збори, на яких були присутні 11 членів організації, є неправомочними, оскільки на них були присутні менше половини від загальної кількості членів організації (24 особи).

Посилання відповідача на те, що проведені 03.03.2024 Загальні збори були правомочними, оскільки голосування здійснено більшістю половини від загальної кількості членів організації - 11 членами (за виключенням ОСОБА_27 , ОСОБА_6 , ОСОБА_29 ), за умови загальної кількості організації - 21 члена, також не беруться судом до уваги, з огляду на таке.

Згідно реєстру осіб, які брали участь у позачергових загальних зборах членів Луцької міської громадської ветеранської організації Спілка в`язнів-жертв нацизму, голосування здійснено такими 11-ма членами (за виключенням ОСОБА_27 , ОСОБА_6 , ОСОБА_29 ): ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_3 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 .

У запереченнях на відповідь на відзив та в листі від 23.10.2025 в списку членів Луцької міської громадської ветеранської організації Спілка в`язнів-жертв нацизму така особа, як ОСОБА_16 , відсутній.

У той же час, в додатку №1 до протоколу в реєстрі осіб, які брали участь у позачергових загальних зборах 03.03.2024, голосування проведено за його участі, а його голос під номером 7 в списку реєстру прийнято до уваги та враховано при обрахунку голосів, що в сукупності складає 11 голосів членів.

Таким чином, за виключенням голосу ОСОБА_16 (який за поясненнями представника відповідача не є членом організації) та за виключенням ОСОБА_27 , ОСОБА_6 , ОСОБА_29 , голосування здійснено лише 10 членами, що є менше половини від вказаної відповідачем загальної кількості членів організації - 21 особи, а тому, виходячи з таких пояснень відповідача, Загальні збори, проведені 03.03.2024, також не є правомочними.

Відповідно до сталої судової практики прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів є безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів (п. 32 постанови Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 921/421/17-г/14; п. 51 постанови Верховного Суду від 24.07.2018 у справі № 908/922/17; постанови Верховного Суду від 19.12.2019 у справі № 908/484/18, від 03.03.2020 у справі № 922/756/19, від 05.07.2022 у справі № 911/2269/20).

Щодо причин виключення ОСОБА_1 із членів Луцької міської громадської ветеранської організації Спілка в`язнів-жертв нацизму, суд зазначає таке.

Згідно протоколу позачергових Загальних зборів від 03.03.2024 по питанню другому порядку денного, визнано неприпустимою поведінку ОСОБА_1 , який своїми діями дискредитує спілку, сіє розбрат серед членів організації, чим порушує зобов`язання члена організації, визначені п. 3.6 Статуту організації, підп. 3.7 п. 3.7 Статуту, виключено ОСОБА_1 з членів Луцької міської громадської ветеранської організації Спілка в`язнів-жертв нацизму. Таке виключення відбулось у зв`язку з самовільним, без дозволу і без погодження інших членів організації, написанням листів та скарг в Німеччину на адресу фонду EVZ про начебто нецільове використання коштів. Такі дії є неприпустимими, оскільки дискредитують спілку. Постійно створює конфлікти та сіє розбрат серед члені організації.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_3 , який є заступником голови Правління організації, що причиною виключення ОСОБА_4 із членів спілки стало те, що він без відома та дозволу громадської організації писав листи до німецького фонду EVZ та поліцію неправдивого характеру про нібито нецільове використання фінансування чим дискредитував організацію, а відтак він вніс на загальних зборах пропозицію про його виключення. Вказав, що якби ОСОБА_1 на зборах вибачився перед членами організації, то його виключення з її членів не відбулось.

Суд зазначає, що відповідно до п.п. 3.6.4, 3.6.5 Статуту член організації зобов`язаний, зокрема зміцнювати єдність рядів організації; утверджувати дух моральної чистоти, гуманності, непримиренного ставлення до проявів користолюбства, обману, спроб сіяти розбрат серед членів організації.

Членство в організації може бути припинено, зокрема за рішенням Загальних зборів організації щодо членів, які не дотримуються вимог Статуту (п.п. 3.7.2.)

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 2020 по листопад 2023 року перебував на посаді голови ревізійної комісії Луцької міської громадської ветеранської організації Спілка в`язнів-жертв нацизму, що підтверджується учасниками справи та показаннями свідка у судових засіданнях.

17.09.2023 позивач, як голова ревізійної комісії спілки, звернувся до відповідача із заявою про надання відповідної документації з метою проведення аналізу правильності використання отриманих спілкою коштів, що передбачено Статутом.

Луцькою міською громадською ветеранською організацію Спілка в`язнів-жертв нацизму у відповіді від 25.10.2023 №32 на лист голови ревізійної комісії ЛМГВО СВЖН ОСОБА_1 повідомлено, що документи, які запитуються, можуть бути надані лише на вимогу фонду EVZ, як надавача грантових коштів. За умовами договору фінансування, контроль за цільовим використанням коштів є виключною компетенцією фонду. Таким чином, голова правління не має юридичного права надавати особисто ОСОБА_1 як первинних та і облікових документів.

Згідно п.3.5 Статуту, член організації має право брати участь у діяльності організації; брати участь в управлінні справами організації та бути обраним до органів управління та контролю; вносити пропозиції про зміни в діяльності організації, про усунення недоліків у роботі її органів, посадових осіб; отримувати інформацію від посадових осіб про всі види діяльності організації: обговорювати будь-які питання діяльності організації та вносити пропозиції щодо вдосконалення роботи організації.

Крім того, п. 5 Статуту визначено порядок звітування керівних органів організації перед її членами.

Повноваження голови ревізійної комісії організації визначені п. 4.8.2, 4.8.3 Статуту, зокрема здійснює контроль за всіма виборними організаціями, за виконанням рішень Загальних зборів, вимог Статуту, норм чинного законодавства; контролює відповідність проведення фінансових та майнових операцій виконавчими органами організації.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що отримання інформації, в тому числі фінансової документації організації її членом ОСОБА_1 є його правом, передбаченим положеннями Статуту Луцької міської громадської ветеранської організації Спілка в`язнів-жертв нацизму.

Крім того, отримання такої звітності було необхідним з метою виконання позивачем покладених на нього обов`язків голови ревізійної комісії спілки та не може розцінюватись як «спроби сіяння позивачем розбрату серед членів організації».

У матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження порушення ОСОБА_1 , як членом організації, положень Статуту організації, зокрема непримиренного ставлення до проявів користолюбства, обману, спроб сіяти розбрат серед членів організації.

Посилання відповідача, що поведінка позивача з написання листів та скарг на адресу німецького фонду EVZ є неприпустимою та такою, що дискредитує спілку, у зв`язку з чим призупинилось фінансування спілки, не приймається судом до уваги.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що відповідачем не надано доказів на підтвердження недотримання позивачем положень Статуту, суд дійшов висновку, що виключення ОСОБА_1 із членів Луцької міської громадської ветеранської організації Спілка в`язнів-жертв нацизму є неправомірним.

Крім того, до позовної заяви долучені докази, зокрема електронну переписку позивача, викладену на іноземній мові (російська мова та німецька мови).

Ухвалою суду від 06.10.2025 запропоновано позивачу подати суду протягом 15 календарних днів з моменту отримання цієї ухвали нотаріально засвідчений переклад на українську мову документів, долучених до позовної заяви, які складені мовами іноземних держав, з доказами надіслання відповідачу.

Нотаріально засвідчений переклад долучених до позовної заяви доказів позивачем не подано.

Таким чином, докази, не перекладені з російської мови, німецької мови (недержавної мови) на українську мову та не засвідчені належним чином в порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат» не є належними документами в розумінні статей 73, 91 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не оформлені в установленому законом порядку, у зв`язку з чим долучені до позовної заяви листи іноземною мовою не беруться судом до уваги.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Так, відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс.

Ураховуючи вищевикладене, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що рішення загальних зборів, оформлені протоколом від 03.03.2024, в оскаржуваній частині, зокрема п. 2 порядку денного «Розгляд поведінки члена організації ОСОБА_1 та вирішення питання щодо його виключення зі складу організації» прийняті з порушенням положень Статуту та вимог Закону України «Про громадські об`єднання», не є законними та підлягають визнанню недійсними.

За таких умов виключення позивача, здійснене з порушенням законодавства та вимог Статуту, порушує його право на участь в управлінні справами громадської організації.

Виключення з об`єднання може становити порушення свободи об`єднань відповідного члена, якщо воно порушує правила об`єднання, є свавільним або тягне окремі труднощі для особи (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lovriс v. Croatia" від 04.04.2017, заява №38458/15).

Таким чином, визнання рішення загальних зборів, оформлені протоколом від 03.03.2024, недійсним у частині виключення позивача зі складу членів відповідача не є втручанням у внутрішньостатутну діяльність громадського об`єднання, натомість спрямоване на відновлення порушеного права позивача, захист якого гарантується Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід бюджету судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 76-80, 86, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним рішення позачергових загальних зборів членів Луцької міської громадської ветеранської організації Спілка в`язнів-жертв нацизму, оформлене протоколом від 03.03.2024, у частині питання порядку денного №2 "Розгляд поведінки члена Спілки-Самолюка Г.І. та вирішення питання про виключення його з членів організації".

3. Стягнути з Луцької міської громадської ветеранської організації Спілка в`язнів-жертв нацизму (проспект Соборності, буд. 11А, м. Луцьк, ) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 26.01.2026.

Суддя С. В. Бідюк