ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 січня 2026 року Справа № 903/976/25

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Ведмедюка М.П.,

за участю представників:

від позивача: Мазан О.І. - діє в порядку самопредставництва,

від відповідача: Левченко К.В. - адвокат (ордер серії ВК №1196289 від 03.11.2025),

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РБП Транс-Мост", с. Ратнів, Луцький район, Волинська область

про стягнення 2 222 208,23 грн.

в с т а н о в и в:

09.10.2025 документ сформовано в системі "Електронний суд", а 10.10.2025 зареєстровано в Господарському суді Волинської області позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "РБП Транс-Мост" про стягнення 2222208,23 грн., з них: 774659,72 грн. пені за прострочення виконання робіт, 969030,40 грн. штрафу за прострочення виконання окремих видів робіт на понад 30 днів, 478518,11 грн. пені за прострочення завершення будівництва.

Також позивач просить тягнути з відповідача судові витрати по справі у розмірі 26666,49 грн. судового збору.

Ухвалою суду від 15.10.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 05.11.2025; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України до 03.11.2025.

03.11.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить:

- відмовити у стягненні пені в розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання зобов`язання за кожний день прострочення, що становить 774 659,72 грн. та штрафу в розмірі 7% за прострочення окремих видів робіт на понад 30 днів, що становить 969 030,40 грн. як відповідальності за ч.2 ст.231 Господарського кодексу України;

- зменшити на 50% до 255 185,00 грн. пеню в розмірі 0,1 % договірної ціни за кожний день прострочення завершення будівництва, згідно пункту 13.6 договору, що становить 478 518,11 грн.

05.11.2025 в судовому засіданні представник позивача заявив про те, що позивач бажає реалізувати право на подачу відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 05.11.2025 було відкладено підготовче засідання на 26.11.2025; постановлено позивачу подати суду до 24.11.2025 відповідь на відзив відповідача.

06.11.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вважає необґрунтованими доводи, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, та просить повністю задовольнити позовні вимоги.

12.11.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення пені в розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання зобов`язання за кожний день прострочення, що становить 774 659,72 грн., штрафу в розмірі 7% за прострочення окремих видів робіт на понад 30 днів, що становить 969 030,40 грн. як відповідальності на підставі ч.2 ст.231 Господарського кодексу України; відмовити у задоволенні позову про стягнення пені в розмірі 0,1 % договірної ціни за кожний день прострочення завершення будівництва згідно з пунктом 13.6. договору, що становить 478 518,11 грн., зменшивши таку пеню на 50% до 255 185,00 грн.

26.11.2025 в судовому засіданні представники позивача та відповідача висловили думку про можливість закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 26.11.2025 було закрито підготовче провадження; постановлено призначити справу до розгляду по суті на 10.12.2025.

10.12.2025 в судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні з розгляду справи по суті 10.12.2025 було оголошено перерву до 17.12.2025.

17.12.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про стягнення судових витрат, в якому відповідач просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 грн.

17.12.2025 в судовому засіданні представник відповідача визнала позовні вимоги частково - на суму 450369,98 грн. пені та просила зменшити розмір пені на 50%; у задоволенні решти позовних вимог просила відмовити.

В судовому засіданні з розгляду справи по суті 17.12.2025 було оголошено перерву до 30.12.2025.

30.12.2025 в судовому засіданні представник позивача просив відмовити у задоволенні клопотання відповідача про стягнення 30000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

30.12.2025 в судовому засіданні було оголошено перерву до 12.01.2026.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

У процесі судового розгляду встановлено, що між Військовою частиною НОМЕР_1 як замовником та Товариства з обмеженою відповідальністю "РБП Транс-Мост" як підрядником було укладено договір підряду №46/4D від 04.04.2025 на будівництво фортифікаційних споруд (а.с. 29-34).

Вартість робіт за договором визначена за договірною ціною (додаток №1) і складає 34416200 грн., в тому числі ПДВ 5736033,334 грн. та є складовою частиною вартості робіт по об`єкту в межах зведеного кошторисного рахунку вартості будівництва об`єкта (пункт 2.1. договору).

Сторонами узгоджено та підписано договірну ціну на нове будівництво військових, інженерно-технічних і фортифікаційних споруд на 10 позицій відділень у Харківській області (з 118 по 127), що здійснюється у 2025 році у сумі 34416200 грн., в тому числі ПДВ.

Відповідно до пункту 1.1. договору в порядку, строки та на умовах, визначених цим договором, замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик, власними силами виконати роботи з будівництва об`єкту: "Нове будівництво військових, інженерно-технічних і фортифікаційних споруд на 10 позицій відділень у Харківській області" (з 118 по 127) (далі - об`єкт), а замовник зобов`язується прийняти виконані на умовах договору роботи та оплатити їх вартість. Код ДК 021:2015: 45220000-5 - Інженерні та будівельні роботи.

Склад та обсяги робіт можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків, відповідно до програми фінансування, та на підставі розробленої та затвердженої встановленим порядком проектної документації по об`єкту, що оформлюється додатковою угодою з відповідними додатками. Джерелом фінансування проведення робіт є Державний бюджет України згідно плану фінансування (додаток 5) (п. 1.1. договору).

Пунктом 1.4. договору визначено, що роботи виконуються в терміни, обумовлені календарним графіком виконання робіт (додаток 4), що є невід`ємною частиною договору.

Строки виконання робіт за договорами визначені у розділі 3.

Відповідно до п. 3.1. договору строки виконання робіт за цим договором визначені календарним графіком виконання робіт (додаток 4) та встановлюються до "20" червня 2025 року включно.

Згідно з п. 3.2. договору підрядник розпочинає виконання робіт згідно з календарним графіком виконання робіт, але не пізніше 5 (п`яти) календарних днів після підписання договору підряду.

Строки виконання робіт можуть змінюватися із внесенням відповідних змін у договір у разі виникнення обставин непереборної сили (які засвідчуються відповідно до розділу 14 договору) (п. 3.3. договору).

Після закінчення виконання робіт підрядник письмово повідомляє про це замовника. Датою закінчення робіт за договором вважається дата підписання акту готовності об`єкту до експлуатації, складеного уповноваженими представниками замовника разом із представниками підрядника (п.3.4. договору).

Відповідно до підпунктів 4.1.2, 4.1.3., 4.1.8. пункту 4.1. договору замовник має право:

- безперешкодно, у будь-який час, здійснювати контроль за ходом виконання робіт по Об`єкту Підрядником (не втручаючись у його господарську діяльність), щодо відповідності якості, обсягів і вартості виконуваних робіт проектно-кошторисній документації та вимогам нормативних документів, та відповідністю матеріалів, конструкцій, виробів технічним вимогам, нормативним документам і при виявленні недоліків, вимагати їх негайного усунення або зупинення робіт;

- здійснювати контроль за виконанням робіт та якістю матеріалів, призначивши для цього відповідальну особу, в тому числі за участі спеціалізованих організацій, які залучаються Замовником на договірних засадах, а також забезпечити технічний нагляд;

- у будь-який час ознайомитись з порядком ведення виконавчої документації, включити до журналів ведення робіт претензії щодо якості робіт, строків їх виконання, застосованих виробів/матеріалів/конструкцій тощо, порядку виконання робіт. Вимоги Замовника щодо усунення виявлених порушень обов`язково враховуються Підрядником і запис про їх виконання вноситься до загального журналу робіт.

Відповідно до п. 8.4. договору підрядник щомісячно до 10 (десятого) числа наступного місяця зобов`язаний інформувати замовника про:

хід виконання робіт, у тому числі про відхилення від графіка їх виконання(причини, заходи щодо усунення відхилення тощо);

забезпечення виконання робіт з використанням матеріалів згідно з кошторисною документацією;

залучення до виконання робіт робочої сили та субпідрядників;

результати здійснення контролю за якістю виконуваних робіт, матеріальних ресурсів.

Фінансування робіт залежить від реального надходження коштів з Державного бюджету України. Сума зобов`язань за договором підлягає коригуванню у разі зменшення бюджетних призначень під час уточнення показників Державного бюджету України на відповідний рік і оформлюється додатковою угодою (п. 9.1. договору).

Згідно із п. 10.1. договору приймання та передача виконаних робіт здійснюються сторонами поступово у міру завершення виконання видів робіт, їх частин, окремих конструктивних елементів тощо, шляхом підписання сторонами акта приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою № КБ-3. До складу акта приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в включається підсумкова відомість ресурсів.

Пунктом 11.1. договору узгоджено, що розрахунки за виконані роботи з будівництва об`єкту проводяться на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою № КБ-3, протягом 10 (десяти) календарних днів після їх підписання (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок замовника) та надання підрядником проміжного пакету документів, а саме: проміжних актів прихованих робіт та актів проміжного прийняття відповідальних конструкцій, виконавчих схем затверджених інженером технічного нагляду.

Після виконання підрядником робіт з будівництва замовник приймає виконану роботу та протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання пакету документів, підписує акти приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою № КБ-3, якщо вони повністю відповідають об`ємам виконаних робіт на ділянці будівництва, в іншому випадку акти повертаються підряднику для усунення зауважень та коригування.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" (зі змінами), але не пізніше ніж до 31 грудня 2025 року. У частині оплати - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань за цим договором (п.17.2. договору).

Договір підписаний представниками сторін та скріплений печатками.

Згідно з актом приймання-передачі будівельного майданчику від 05.04.2025 підряднику передано об`єкт будівництва (а.с. 58).

18.04.2025 між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 1 до договору підряду №46/4D на будівництво фортифікаційних споруд від 04.04.2025, в якій сторони домовились про внесення змін у розділ 13 договору «Відповідальність сторін та порядок врегулювання спорів».

16.05.2025 сторони уклали додаткову угоду №2 до договору підряду №46/4D на будівництво фортифікаційних споруд від 04.04.2025, в якій сторони домовились зменшити вартість робіт за договором на суму 2 845 287,36 грн., в тому числі ПДВ 474 214,56 грн., у зв`язку з чим внесли зміни в п.2.1. договору та виклали його у наступній редакції:

"2.1. Вартість робіт по договору визначена за договірною ціною (додаток № 1) і складає: 31 570 912,64 грн., в тому числі ПДВ 5 261 818,77 грн. та є складовою частиною вартості робіт по об`єкту в межах зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва об`єкта.".

02.07.2025 було укладено додаткову угоду №3 до договору підряду №46/4D на будівництво фортифікаційних споруд від 04.04.2025, в якій сторони домовились зменшити вартість робіт за договором на суму 3 422 788,65 гри., в тому числі ПДВ 570 464,77 грн., у зв`язку з чим внесли зміни в п.2.1. договору та виклали його у наступній редакції:

"2.1. Вартість робіт по договору визначена за договірною ціною (додаток № 1) і складає: 28 148 123,99 грн. (двадцять вісім мільйонів сто сорок вісім тисяч сто двадцять три грн. 99 коп.), в тому числі ПДВ 4 691 354,00 грн. та є складовою частиною вартості робіт по об`єкту в межах зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва об`єкта.".

Між сторонами підписано довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми № КБ-3 : від 13.06.2025 (2 довідки), 20.06.2025 (9 довідок), 04.07.2025 (9 довідок), 15.07.2025 (9 довідок) (а.с. 59-87) та акти приймання виконаних будівельних робіт форми № КБ-2в: № 1 від 13.06.2025, №2 від 13.06.2025, № 3 від 20.06.2025, № 4 від 20.06.2025, № 5 від 20.06.2025, № 6 від 20.06.2025, № 7 від 20.06.2025, № 8 від 20.06.2025, № 9 від 20.06.2025, № 10 від 20.06.2025, № 11 від 20.06.2025, № 12 від 04.07.2025, № 13 від 04.07.2025, № 14 від 04.07.2025, № 15 від 04.07.2025, № 16 від 04.07.2025, №17 від 04.07.2025, №18 від 04.07.2025, №19 від 04.07.2025, №20 від 04.07.2025, № 21 від 15.07.2025, № 22 від 15.07.2025, №23 від 15.07.2025, №24 від 15.07.2025, № 25 від 15.07.2025, №26 від 15.07.2025, № 27 від 15.07.2025, № 28 від 15.07.2025, № 29 від 15.07.2025 на загальну суму 27 086 659,95 грн. (а.с. 88-245).

Додатково акти приймання виконаних будівельних робіт були підписані також інженером технічного нагляду.

Вказані роботи повністю оплачені позивачем - на загальну суму 27 086 659,95 грн., що підтверджується платіжними інструкціями № 423 від 16.06.2025, № 424 від 16.06.2025, № 637 від 26.06.2025, № 638 від 26.06.2025, № 639 від 26.06.2025, № 641 від 26.06.2025, № 642 від 26.06.2025, № 643 від 26.06.2025, № 644 від 26.06.2025, № 645 від 26.06.2025, № 672 від 27.06.2025, № 764 від 08.07.2025, № 765 від 08.07.2025, № 766 від 08.07.2025, № 767 від 08.07.2025, № 768 від 08.07.2025, № 769 від 08.07.2025, № 770 від 08.07.2025, № 771 від 08.07.2025, № 772 від 08.07.2025, № 862 від 17.07.2025, № 863 від 17.07.2025, № 864 від 17.07.2025, № 865 від 17.07.2025, № 866 від 17.07.2025, № 867 від 17.07.2025, № 868 від 17.07.2025, № 869 від 17.07.2025, № 870 від 17.07.2025.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що строки виконання робіт за цим договором визначені календарним графіком виконання робіт (додаток 4) та встановлюються до "20" червня 2025 року включно.

Листами від 07.07.2025 «Повідомлення про закінчення виконання робіт» підрядник повідомив військову частину НОМЕР_1 про те, що роботи на відповідних позиціях відділень завершені 07.07.2025.

Позивач на адресу відповідача направив претензію №34/277 від 29.07.2025 про сплату штрафних санкцій на суму 2222208,23 грн., що підтверджується описом вкладення від 30.07.2025, накладною №728 від 30.07.2025, фіскальним чеком від 30.07.2025.

У відповіді на претензію №291 від 22.08.2025 відповідач повідомив, що вважає безпідставними нараховану пеню в розмірі 774659,72 грн та штраф у розмірі 969030,40 грн.; погоджується на оплату пені у розмірі 478518,11 грн (т. 2, а.с. 92).

Оскільки відповідач не виконав вимоги претензії №34/277 від 29.07.2025 про сплату штрафних санкцій на суму 2222208,23 грн., позивач звернувся з позовною заявою до суду.

Предметом спору у справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за порушення взятих на себе зобов`язань щодо виконання робіт, передбачених договором, у встановлений строк.

Згідно із статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсним договору підряду №46/4D від 04.04.2025 сторонами не подано.

Між сторонами виникли правовідносини на підставі договору будівельного підряду.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Як передбачено статтею 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

У відповідності до частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно з частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

У відповідності до ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин 1 і 2 ст.883 Цивільного кодексу України підрядник відповідає за недоліки збудованого об`єкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини. За невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі.

Згідно із ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.

Щодо порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати у договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою статтею 627 Цивільного кодексу України, тобто, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, передбачених договором штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України).

Предметом спору є стягнення з відповідача 2222208.23 грн., з яких:

- пеня в розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, що становить 774 659,72 грн., яка нарахована на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України та ст. 121-1 Бюджетного кодексу України;

- штраф у розмірі 7% за прострочення виконання окремих видів робіт на понад 30 днів, що становить 969 030,40 грн., нарахований на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України та ст. 121-1 Бюджетного кодексу України;

- пеня у розмірі 0,1 % договірної ціни за кожний день прострочення завершення будівництва, нарахована на підставі пункту 13.6 договору, становить 478 518,11 грн.

У розділі 13 договору сторонами була узгоджена відповідальність та порядок врегулювання спорів:

- за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за даним договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України (п. 13.1. договору);

- підрядник несе відповідальність за якість і строки виконання робіт по об`єкту, якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини (п.13.2. договору);

- за порушення підрядником строків завершення окремих видів робіт, визначених календарним графіком виконання робіт (додаток 4), на термін більший ніж 10 (десять) календарних днів, замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку, повідомивши підрядника письмово (п. 13.4. договору).

- у разі несвоєчасного усунення (у строки, погоджені сторонами недоліків (дефектів), виявлених при виконанні робіт, прийманні - передачі закінчених робіт та протягом гарантійного строку, підрядник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% (нуль цілих одна десята відсотка) договірної ціни за кожний день такого прострочення з дати погодження строку на усунення недоліків (13.5. договору);

- за порушення строків завершення будівництва по договору підрядник сплачує замовникові пеню у розмірі 0,1 % (нуль цілих одна десята відсотка) договірної ціни, за кожен день такого прострочення, а за прострочення понад тридцять днів з підрядника додатково стягується штраф на користь замовника у розмірі семи відсотків вказаної вартості (п. 13.6 договору).

Позивач просить стягнути з відповідача 478518,11 грн. пені, нарахованої на підставі п. 13.6. договору, обчисленої від договірної ціни - 28 148 123,99 грн. за період з 21.06.2025 по 07.07.2025.

Календарним планом виконання робіт (додаток 4 до договору) та п. 3.1. договору сторонами узгоджено кінцеву дату завершення робіт - 20.06.2025 включно.

Відповідач у заявах по суті спору та представник відповідача у судових засіданнях не заперечували факту порушення кінцевого строку завершення робіт.

Враховуючи факт порушення відповідачем зобов`язання щодо своєчасного завершення передбачених договором підряду робіт, нарахування позивачем пені у розмірі 0,1% на підставі п. 13.6. договору з 21.06.2025 є правомірним.

Оскільки відповідач повідомив про закінчення виконання робіт 07.07.2025, що не заперечується сторонами, а тому пеня на підставі п. 13.6. договору підлягає нарахуванню лише до дати повідомлення про закінчення виконання робіт, тобто по 06.07.2025 включно.

Отже, до стягнення з відповідача підлягає пеня у розмірі 450369,98 грн. за період з 21.06.2025 по 06.07.2025 у відповідності до п. 13.6 договору, виходячи з розрахунку: 28148123,99 грн. x 0,1 x 16 : 100.

У задоволенні позову на суму 28148,13 грн. (478 518,11 грн. - 450369,98 грн.) слід відмовити у зв`язку з тим, що позивач безпідставно до періоду розрахунку пені включив один день - 07.07.2025, коли роботи за договором були виконані.

Також позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, що становить 774 659,72 грн., штраф у розмірі 7% за прострочення окремих видів робіт на понад 30 днів, що становить 969 030,40 грн., які нараховані на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України та ст. 121-1 Бюджетного кодексу України.

Позивач, нараховуючи пеню у розмірі 774 659,72 грн. штраф у розмірі 969030,40 грн. посилається на норми Господарського кодексу України, які діяли впродовж часу наявності зобов`язань між сторонами та були діючі у період, за який позивач нарахував штрафні санкції за невиконання відповідачем умов договору.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України (чинною на час спірних правовідносин) штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу

Відповідно до ч. 1 ст. 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Частиною 2 ст.231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналогічна норма закріплена в ст. 121-1 Бюджетного кодексу України («Відповідальність за порушення зобов`язань, пов`язаних з оборонними закупівлями»), а саме: у разі якщо порушення зобов`язання пов`язане з виконанням державного контракту (договору) постачальником товарів, виконавцем робіт та надавачем послуг та/або виконавцем державного контракту (договору) з оборонних закупівель для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони, а також інших товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі 20 відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості.

За змістом частини 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Із системного аналізу викладених норм законодавства вбачається, що відповідальність підрядника за умовами укладеного між сторонами у справі договору у вигляді штрафних санкцій (пені, штрафу) настає у разі прострочення виконання відповідачем підрядних робіт у цілому, а не за прострочення виконання окремих етапів робіт у межах основного зобов`язання.

Верховний Суд неодноразово наголошував на постійній та послідовній практиці щодо правозастосування ст.231 Господарського кодексу України: за загальним правилом неустойка (штраф, пеня) за порушення строків виконання підрядних робіт застосовується у разі прострочення підрядником виконання підрядних робіт в цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт у межах основного зобов`язання, за відсутності прямої вказівки в умовах договору про можливість застосування неустойки щодо порушення строків виконання окремих етапів робіт. При цьому недотримання проміжних строків календарного графіка (їх пропуск) не можуть бути розцінені як самостійна підстава для застосування відповідальності, оскільки оцінюватися має належне виконання договору у цілому з урахуванням кінцевого строку, визначеного сторонами.

Вказане підтверджується правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі №910/22058/17 та у постановах Верховного Суду від 23.07.2019 у справі №911/2076/18, від 29.08.2019 у справі №911/2454/18, від 12.09.2019 у справі №911/2360/18, від 24.01.2020 у справі №910/3362/18, від 25.02.2020 у справі №910/3920/18, від 31.05.2022 у справі №910/4235/20, а також від 18.02.2025 у справі №910/3385/24.

З наведеного випливає, що оскільки у договорі немає прямої вказівки на відповідальність підрядника за прострочення виконання окремих етапів робіт (виконання робіт по кожній із позицій відділень, їх частин, окремих елементів тощо), то у такому випадку ч.2 ст.231 Господарського кодексу України слід тлумачити як відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язання - робіт на об`єкті будівництва в цілому, а тому відповідальність, передбачена ч.2 ст.231 Господарського кодексу України, фактично дублюється у п.13.6. договору, де передбачена відповідальність за порушення строків завершення будівництва, при цьому розмір пені, штрафу та порядок їх застосування за те ж порушення у п.13.6. договору та ч.2 ст.231 Господарського кодексу України не відрізняються один від одного.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка (частина перша статті 546 Цивільного кодексу України).

За змістом статей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Цивільно-правова та господарсько-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 Цивільного кодексу України та статті 216 Господарського кодексу України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 Цивільного кодексу України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 Цивільного кодексу України).

За приписами частини першої статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

На відміну від положень Цивільного кодексу України, які штраф та пеню визначають як види неустойки в залежності від правил обчислення (частини друга та третя статті 549 цього Кодексу), а неустойку і як вид забезпечення виконання зобов`язання, і як правовий наслідок порушення зобов`язань, встановлених законом або договором, положення Господарського кодексу України визначають неустойку, штраф та пеню як господарські санкції у вигляді грошової суми - штрафні санкції, суму яких учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до правової позиції, викладеної у пункті 6.13. постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 та у постанові Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21 господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Верховний Суд у постанові №911/2269/22 від 19.01.2024 зазначив, що розмір неустойки у зобов`язальних правовідносинах, право вимоги щодо якої набуде кредитор, обумовлений умовами для її застосування:

- характером неустойки (договірний або встановлений законом);

- підставами для її застосування (зазначення в договорі або в законі обставин, за яких її буде застосовано);

- складом неустойки (пеня, штраф), відповідно, розміром кожної із цих складових;

- умовами сплати неустойки внаслідок порушення зобов`язання, зокрема, у разі заподіяння збитків.

Умовами договору, зокрема п. 13.6 договору, сторонами передбачено відповідальність за порушення строків завершення будівництва за договором, зокрема. підрядник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% договірної ціни за кожен день такого прострочення, а за прострочення понад тридцять днів з підрядника додатково стягується штраф на користь замовника у розмірі 7% вказаної вартості.

У постанові №910/8552/23 від 15.05.2025 Верховний Суд зазначив, що навіть якщо сторони передбачили неустойку (пеню) за порушення строків виконання одного із договірних зобов`язань, то це не виключає застосування санкцій, передбачених ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі порушення контрагентом строків виконання інших зобов`язань. Втім, це мають бути саме основні зобов`язання, тобто такі, що становлять предмет господарського договору (контракту). Санкції, передбачені ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, не можуть бути застосовані до проміжних, не основних зобов`язань сторони.

Судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18.02.2025 у справі № 910/3385/24, що помилковими є висновки судів попередніх інстанцій щодо відхилення посилання відповідача на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 07.12.2018 у справі № 910/22058/17, від 23.07.2019 у справі № 911/2076/18, від 24.01.2020 у справі № 910/3362/18, від 12.09.2019 у справі № 911/2360/18, від 25.02.2020 у справі № 910/3920/18 (з огляду на формулювання їх щодо зобов`язань за договором будівельного підряду, а не щодо договору підряду), оскільки як для договору підряду, так і для окремих видів договорів підряду (зокрема, будівельного), спільним є основний предмет договору, а саме: результат виконаних підрядником робіт, що свідчить про подібність правовідносин у вказаних справах зі справою, що розглядалася. Відтак релевантними є висновки Верховного Суду, викладені у вказаних вище постановах, що відповідальність підрядника за умовами укладеного між сторонами договору у вигляді штрафних санкцій (пені, штрафу) настає у разі прострочення відповідачем виконання підрядних робіт у цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт у межах основного зобов`язання.

Із системного аналізу викладених норм законодавства та умов договору підряду випливає, що відповідальність підрядника за умовами укладеного між сторонами у цій справі договору у вигляді штрафних санкцій (пені, штрафу) настає у разі прострочення виконання відповідачем основного обов`язку зі здачі завершеного будівництвом об`єкта в експлуатацію, тобто за прострочення виконання підрядних робіт у цілому, а не за прострочення у виконанні окремих видів робіт, які є проміжними роботами у межах основного зобов`язання.

З урахуванням наведеного нарахування позивачем на підставі п. 2 ст. 231 ГК України пені у розмірі 0,1% від вартості окремих видів робіт є безпідставним, а тому у задоволенні позовної вимоги про стягнення 774659,72 грн. пені слід відмовити.

Крім цього, враховано, що договором (п. 13.6 договору) передбачена відповідальність за порушення строків завершення будівництва в цілому, а не його окремих етапів.

Щодо нарахованого позивачем на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України штрафу в розмірі 7%, що становить 969030,40 грн.

Відповідно до пункту 4 статті 17 Закону України "Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб" положення абзацу третього частини другої статті 231 Господарського кодексу України в частині стягнення штрафу в розмірі 7 відсотків вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання зобов`язання, не застосовується до виконавців державних контрактів (договорів) з оборонних закупівель, які виконуються у період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та не завершені на день набрання чинності цим Законом.

Державний контракт (договір підряду) на будівництво фортифікаційних споруд №46/4D від 04.04.2025 укладений сторонами з урахуванням положень особливостей здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2022 №1275 "Деякі питання здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану", що виключає можливість застосування положень ч. 2 ст. 231 ГК України щодо нарахування 7% штрафу на виконання робіт, з яких допущено прострочення виконання зобов`язання за державним контрактом - договором підряду на будівництво фортифікаційних споруд №46/4D від 04.04.2025.

Крім цього, порушення строків завершення будівництва відповідачем допущено на 16 днів, а не більше 30 днів, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову про його стягнення на підставі ст. 121-1 Бюджетного кодексу України, якою передбачена можливість нарахування штрафу у разі порушення строків виконання зобов`язання понад 30 днів.

З огляду на викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача 969030,40 грн штрафу є безпідставною та не підлягає до задоволення.

Щодо клопотання відповідача про зменшення пені на 50%, нарахованої на підставі п. 13.6. договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У постанові від 09.08.2024 у справі №917/1957/23 Верховний Суд дійшов висновку, що згідно зі статтями 230, 231 Господарського кодексу України, статтями 549, 551 та 611 ЦК України встановлення неустойки (штрафу, пені) віднесено до умов договору, які сторони в межах, встановлених законодавством, визначають на власний розсуд при його укладенні. Зазначене стосується і зобов`язань, у яких хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України.

Згідно із частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, й з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у пункті 67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).

Верховний Суд зазначив, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі №911/952/22 та постановах Верховного Суду від 08.07.2025 у справі № 922/3697/24, від 29.04.2025 у справі № 922/2249/24, від 11.02.2025 у справі № 902/1131/23.

Неустойка має на меті насамперед стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд також повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін.

Отже, чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Тому це питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Укладаючи договір №46/4D від 04.04.2025, сторони погодили всі його істотні умови, в тому числі й ціну, строк виконання, штрафні санкції. Тобто, відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за контрактом, погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань, а також усвідомлював визначені контрактом строки виконання робіт.

Оцінюючи баланс інтересів сторін при зменшенні розміру неустойки, суди мають врахувати, що встановлення обставин понесення іншою стороною збитків у разі порушення строку виконання робіт за контрактом, не є єдиною обов`язковою умовою для висновку про дотримання цього балансу. У правовідносинах, де сторона використовує результати отриманого за договором не з комерційним інтересом, а на виконання покладених на неї повноважень, може бути враховано й вплив прострочення виконання на відносини, що пов`язані з відповідним договором (аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суд від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21).

Ні у позовній заяві, ні у претензії, яка передувала зверненню з позовом до суду, позивач не зазначав про заподіяння йому збитків внаслідок порушення відповідачем строку виконання робіт. Пеню відповідачу нараховано не у порівнянні із понесеними збитками майнового характеру, а на підставі договору № 46/4D від 04.04.2025.

Разом з цим, статтею 17 Конституції України передбачено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності, забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, Збройних Сил України, справою всього народу.

Прагнучи до мирного співіснування з усіма державами, Україна підтримує свою обороноздатність на рівні оборонної достатності для захисту від агресії.

Невиконання чи порушення строків виконання умов державного контракту впливає на ефективність обороноздатності держави в цілому та на репутацію Міністерства оборони України (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суд від 15.06.2022 у справі №922/2141/21).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.

Спірні відносини стосуються забезпечення обороноздатності країни у період дії особливого періоду; забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами є одним з пріоритетних напрямів у забезпеченні оборони держави. Водночас, неналежне виконання своїх зобов`язань відповідачем, який вільно, діючи на власний ризик, усвідомлюючи і ту загальновідому обставину, яка не підлягає доведенню, про особливий період, в якому функціонують воєнні органи державної влади та Збройні Сили України, взяв на себе зобов`язання із визначеними в договорі умовами щодо будівництва фортифікаційних споруд, має негативний вплив на обороноздатність країни.

Метою будівництва об`єкта, що є предметом договору, є недопущення просування військ Російської Федерації територією України, захист суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України та збереження життя військовослужбовців та громадян України.

Відтак, при будівництві фортифікаційних споруд під час повномасштабного вторгнення противника на територію України критичними факторами є:

- виконання сторонами в повній мірі взятих на себе зобов`язань за умовами договору;

- своєчасність виконання взятих на себе зобов`язань сторонами.

Неналежне виконання своїх зобов`язань відповідачем, який вільно, діючи на власний ризик, усвідомлюючи і ту загальновідому обставину, яка не підлягає доведенню, про дію особливого правового режиму і стан в Україні, в якому функціонують воєнні органи та військові формування, взяв на себе зобов`язання та не виконав їх у строк, має негативний вплив на обороноздатність країни та на репутацію Міністерства оборони України.

Для позивача використання результатів отриманого за договором не становить комерційний інтерес, а спрямоване на виконання покладених на нього завдань - військового будівництва, а порушення строків виконання умов державного договору впливає на ефективність обороноздатності держави.

Відповідач, укладаючи договір з позивачем, мав усвідомлювати існування наявної ситуації і відразу планувати свої виробничі можливості з урахуванням можливих змін та ускладнень.

Отже, для зміни судом розміру санкцій, визначених умовами договору, укладеного сторонами добровільно і за взаємною згодою, повинні бути наявні виняткові обставини. Однак, відповідач наявності таких обставин не довів.

З урахуванням наведених обставин, відсутні правові підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 50%.

Щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 названої статті для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Як передбачено ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

З наданих представником відповідачам доказів вбачається, що 23.10.2025 між адвокатським об`єднанням «КОБРА» і Товариством з обмеженою відповідальністю «РБП Транс-Мост» як клієнтом було укладено договір про надання правничої допомоги №263/25-5.

Відповідно до п. 1.1. договору за умовами цього договору клієнт замовляє, а адвокатське об`єднання забезпечує надання послуг адвокатом щодо захисту представництва та надання іншої правової допомоги щодо представництва клієнта в будь-яких справах, що стосуються прав, свобод та інтересів клієнта.

Згідно із п. 3.1. договору положення про гонорар застосовуються в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт.

Сторони домовились, що гонорар за послуги, які будуть надаватися на виконання цього договору, визначені в додатку№1 до цього договору з описом конкретного доручення клієнта, яке буде надаватись адвокатом (п. 3.2. договору).

Гонорар оплачується готівкою або у безготівковий формі на рахунок адвокатського об`єднання. У разі проведення розрахунку (повного або часткового) за бажанням клієнта адвокатське об`єднання видає довідку. За фактом надання послуг сторони складають акт наданих послуг.

03.11.2025 між адвокатським об`єднанням «КОБРА» і Товариством з обмеженою відповідальністю «РБП Транс-Мост» було підписано додаток №1 до договору про надання правничої допомоги №263/25-5 від 23.10.2025.

Відповідно до п. 1 додатку №1 до договору про надання правничої допомоги адвокатське об`єднання прийняло доручення від клієнта на здійснення захисту прав клієнта щодо супроводу справи №903/976/25 у Господарському суді Волинської області: підготовка та подання відзиву на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, клопотання про розподіл судових витрат по справі №903/976/25; представництво інтересів клієнта адвокатом адвокатського об`єднання у судових засіданнях по справі №903/976/25, що буде слухатись у Господарському суді Волинської області.

Згідно із п. 2 додатку №1 до договору про надання правничої допомоги сторони погодили, що належним виконанням доручення клієнта, зазначеного в п. 1 цього додатку є подання узгоджених процесуальних документів та супровід справи №903/976/25 у Господарському суді Волинської області до винесення судом рішення по справі №903/976/25.

Сторони погодили, що гонорар за виконання доручення клієнта, зазначеного в п.1 цього додатку має фіксований розмір, та складає 30000 гривень. Сторони домовились про наступний порядок сплати гонорару: 100% від гонорару сплачується протягом 30 робочих днів з моменту виконання доручення клієнта в спосіб, що визначений п. 2 цього додатку ( п. 3 додатку №1 до договору про надання правничої допомоги).

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 грн. відповідачем надано:

- договір про надання правничої допомоги від 23.10.2025 № 263/25-5 ;

- додатки № 1 до договору про надання правничої допомоги № 263/25-5 від 23.10.20205;

- розрахунок витрат на професійну правничу допомогу від 16.125.2025.

Згідно з розрахунком витрат на професійну правничу допомогу відповідачу було надано правову допомогу на загальну суму 30000 грн., з яких: 9000 грн. - підготовка відзиву на позовну заяву по справі №903/976/25; 6000 грн. - підготовка заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву по справі №903/976/25; 15000 грн. участь адвоката адвокатського об`єднання «КОБРА» у судових засіданнях по справі №903/976/25у Господарському суді Волинської області.

Відповідно до ч.4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи .

Частиною 5 ст.126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання заявником вимог частини 4 вказаної статті щодо співмірності розміру заявлених до відшкодування витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката лише за клопотанням сторони. Суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вказана правова позиція викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц).

Надані докази в їх сукупності підтверджують надання відповідачу професійної правничої допомоги при розгляді цієї справи у заявленому обсязі на загальну суму 30000 грн.

Частиною 5 ст.126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання заявником вимог частини 4 вказаної статті щодо співмірності розміру заявлених до відшкодування витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката лише за клопотанням сторони. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вказана правова позиція викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

Витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн., документально підтверджені та обгрунтовані.

Судом не встановлено безпідставного завищення відповідачем розміру витрат на професійну правничу допомогу. Аналіз послуг, виконаних адвокатом, дозволяє дійти висновку про обгрунтованість та співмірність витрат на оплату послуг адвоката.

Проте, за змістом пункту 3 частини 4 статті 129 ГПК України судові витрати, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено на 79,73%, то з позивача слід стягнути на користь відповідача 23919 грн. (30000 грн. х 79,73%) витрат на професійну правничу допомогу.

Представник позивача в судових засіданнях з розгляду справи по суті просив відмовити у задоволенні клопотання відповідача про стягнення судових витрат, посилаючись на те, що не додано доказів на підтвердження оплати наданих послуг адвокатом; у відзиві не зазначено попереднього розрахунку судових витрат.

Проте, судові витрати підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено клієнтом чи тільки має бути сплачено. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Щодо тверджень про те, що не було не зазначено попереднього розрахунку судових витрат.

У Господарському процесуальному кодексі України міститься вимога до кожної із сторін процесу подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (ст. 124 Господарського процесуального кодексу України). Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви (апеляційної та касаційної скарг), так і відзиву, оскільки з огляду на положення ч.ч. 5-7 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, та крім того, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення по справі) здійснювати розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Разом з цим, наведена норма процесуального закону надає суду право, у разі невиконання стороною обв`язку подати попередній розрахунок судових витрат, відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 24.12.2019 у справі № 909/359/19.

Отже, неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Відповідач у справі №903/976/25 подав 17.12.2025 клопотання про стягнення судових витрат, до закінчення судових дебатів представник відповідача заявив про понесені ним судові витрати, які просить стягнути з позивача на користь відповідача, представник позивача висловив свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зазначено, що «відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат».

При цьому суд зазначає, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення по справі) здійснювати розподіл судових витрат.

З огляду на викладене, відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Такі висновки щодо застосування частини другої статті 124 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі №922/1897/18, від 24.12.2019 у справі №909/359/19, від 13.02.2020 у справі №911/2686/18, від 19.02.2020 у справі №910/16223/18, від 21.05.2020 у справі №922/2167/19, від 10.12.2020 у справі №922/3812/19, від 31.03.2021 №916/2087/18, від 22.06.2023 у справі №912/164/20, від 29.08.2023 у справі №911/174/22, від 13.06.2023 у справі №923/515/21, від 28.11.2023 у справі №947/21726/20, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, постанові Верховного Суду від 08.02.2024 у справі №295/3068/20. Судова практика є сталою та послідовною.

Тобто, застосування відповідних положень ст.124 ГПК належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи, а також інших чинників.

Позивач, звертаючись з позовом до суду, сплатив 26666,49 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією№1125 від 12.09.2025 (т. 2, а.с. 93).

У зв`язку із частковим задоволенням позову ( на 20,27%) витрати позивача, пов`язані з оплатою судового збору, у розмірі 5405,30 грн. на підставі ст. 129 ГПК України слід покласти на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, виходячи з розрахунку: 26666,49 грн. х 20,27%.

Керуючись ст.ст. 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РБП ТРАНС-МОСТ" (45650, вул. Перемоги, 2, с. Ратнів, Луцький район, Волинська область, ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

- 450369 грн. 98 коп. пені за прострочення завершення будівництва;

- 5405 грн. 30 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору;

3. У задоволенні позову про стягнення 774659 грн. 72 коп. пені за прострочення виконання робіт, 969030 грн. 40 коп. штрафу за прострочення виконання окремих видів робіт на понад 30 днів; 28148 грн. 13 коп. пені за прострочення завершення будівництва відмовити.

4. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Товариства з об.меженою відповідальністю "РБП ТРАНС-МОСТ" (45650, вул. Перемоги, 2, с. Ратнів, Луцький район, Волинська область, )

- 23919 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно- західного апеляційного господарського суду впродовж 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено і підписано 19.01.2026.

Суддя І. О. Якушева