РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.01.2026Справа № 910/13165/25

Господарський суд міста Києва у складі судді І.О. Андреїшиної, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕК`ЮРІТІ ХАБ" (01133, м. Київ, провулок Коломийський, 17/31А, офіс 446/1; ідентифікаційний код 42702249)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, м. Київ, пр. Гузара Любомира, буд. 44; ідентифікаційний код 42795490)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивача Акціонерне товариство «АЛЬТБАНК» (03037, м. Київ, вул. Вузівська, буд. 5, ідентифікаційний код 19358784)

про стягнення 966 634,98 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СЕК`ЮРІТІ ХАБ" звернулося до "СЕК`ЮРІТІ ХАБ" про стягнення грошових коштів у розмірі 966 634,98 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на не повернення відповідачем отримані ним за гарантією грошові кошти.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; залучено до участі у справі Акціонерне товариство «АЛЬТБАНК» (03037, м. Київ, вул. Вузівська, буд. 5, ідентифікаційний код 19358784) третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивача.

12.11.2025 через підсистему «Електронний суд» відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечує та просить відмовити у задоволенні позову.

17.11.2025 через підсистему «Електронний суд» позивачем подано відповідь на відзив.

21.11.2025 через підсистему «Електронний суд» відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив.

14.01.2025 через підсистему «Електронний суд» відповідачем подані додаткові пояснення.

19.01.2025 через підсистему «Електронний суд» позивачем подані додаткові пояснення.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕК`ЮРІТІ ХАБ» (далі-позивач, підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - відповідач, замовник) за результатом проведення відкритих торгів з особливостями за ідентифікатором закупівлі UA-2024-05-30-009823-a, було укладено договір № про закупівлю послуг (далі - договір про закупівлю).

Відомості про закупівлю UA-2024-05-30-009823-a та текст договору про закупівлю з усіма додатками знаходяться у вільному доступі на веб-порталі Prozorro за посиланням https://prozorro.gov.ua/uk/tender/UA-2024-05-30-009823-a.

Предметом договору про закупівлю було визначено, що підрядник за завданням замовника зобов`язується на свій ризик надати послуги: «Електромонтажні роботи (Ремонт систем засобів безпеки КС Красилів Бердичівського ЛВУМГ)» відповідно до вимог чинних нормативно-правових актів і технічної документації (які з урахуванням частини 1 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (зі змінами і доповненнями) є послугами, а відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України є роботами, далі - роботи), а замовник - прийняти та оплатити такі Роботи відповідно до умов договору (п.1.1. договору).

Склад, обсяги, вартість робіт та строки визначені технічними, якісними та кількісними характеристиками (додаток № 1), договірною ціною (додаток 2) та графіком виконання робіт (додаток № 3), які є невід`ємною частиною договору (п.1.2. договору про закупівлю).

Відповідно до п. 4.1. договору про закупівлю підрядник зобов`язується виконати Роботи протягом 210 календарних днів з моменту укладення цього договору.

Відповідно до п. 13.1. договору про закупівлю договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє протягом 240 календарних днів з дати укладення. В частині гарантійних зобов`язань договір діє до закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.

Пунктом 5.1. договору про закупівлю передбачено, що передача виконаних робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актами приймання виконаних робіт, підписаними уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до абз. 2 п. 3.3.1. договору про закупівлю, при складанні актів приймання виконаних робіт та довідок про вартість виконаних робіт використовуються форми документів КБ-2в та КБ-3.

Згідно з умовами абз. 3 п. 3.3.1. та п. 5.7 договору про закупівлю виконання підрядником робіт у повному обсязі підтверджується підписаним сторонами актом про завершення виконання робіт, складеним у довільній формі.

Відповідно до п. 15.1. договору про закупівлю сторони домовилися про те, що з метою виконання умов договору будуть здійснювати обмін документами, як електронними документами у розумінні Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (далі - Електронні документи). Під «обміном електронними документами» сторони розуміють їх створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, підписання, використання тощо за допомогою системи електронного документообігу, що визначена у п. 15.6. договору.

Відповідно до п. 15.6 договору про закупівлю сторони домовились здійснювати обмін електронними документами, у тому числі створювати, пересилати та підписувати електронні документи, із застосуванням визначеної у цьому пункті договору системи, яка забезпечує обмін електронними документами (далі - система електронного документообігу): комп`ютерна програма «Система зовнішнього обігу електронних документів «DEALS», та відповідно до положень Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

У п. 3.1 договору про закупівлю сторони погодили, що загальна вартість виконуваних робіт за цим договором, що є ціною договору, згідно з договірною ціною (додаток № 2 становить 19 332 699,60 грн, в т.ч. ПДВ 20% 3 222 116,60 грн.

Пунктом 12.1. договору про закупівлю передбачено, що відповідно до умов пункту 6 розділу VI тендерної процедури закупівлі по предмету закупівлі «Електромонтажні роботи (Ремонт систем засобів безпеки КС Красилів Бердичівського ЛВУМГ») згідно оголошення про проведення процедури закупівлі № иА-2024-05-30-009823-а, оприлюдненого на веб-порталі Уповноваженого органу 30 травня 2024 року, підрядник зобов`язується надати Замовнику не пізніше дати укладення цього Договору в забезпечення виконання договору безвідкличну безумовну банківську гарантію (надалі - гарантія) на суму 966 634,98 грн, що становить 5 відсотків ціни цього договору. Термін дії Гарантії до 30 квітня 2025 року включно (п. 12.3. договору про закупівлю).

На виконання вимог оголошення про проведення процедури закупівлі, Акціонерне товариство «АЛЬТБАНК» (далі - третя особа, банк, гарант) на підставі укладеного з позивачем договору про надання гарантій № 115167/GL-124 від 13.05.2024 та заяви № 2 від 19.06.2024 видав на користь ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", як бенефіціара, Банківську гарантію 115167/GL- 124/2 від 19.06.2024 на повну (максимальну) суму 966 634,98 грн для забезпечення виконання договору про закупівлю. Термін дії гарантії - до 30 квітня 2025 року включно.

Відповідно до пункту 12.8. договору про закупівлю, у разі невиконання (неналежного виконання) підрядником основного зобов`язання за цим договором замовник має право одержати задоволення своїх вимог, передбачених умовами цього договору та чинним законодавством України, на умовах визначених гарантією. Під невиконанням (неналежним виконанням) підрядником основного зобов`язання за цим договором сторони розуміють невиконання робіт підрядником у строк виконання робіт визначений в пункті 4.1. договору.

Так, позивач у позовній заяві зазначає, що останній відповідно до умов договору про закупівлю виконав для замовника роботи на загальну суму 13 356 740,11 грн, що підтверджується такими документами, які підписані сторонами із застосуванням системи електронного документообігу, саме:

1) Актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2024 року від 26.12.2025 на суму 2 761 009,94 грн;

2) Актом вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт від 26.12.2024 на суму 591 820,27 грн;

3) Актом № 2 приймання виконаних будівельних робіт за січень 2025 року від 21.01.2025 на суму 3 492 165,65 грн;

4) Актом вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт від 21.01.2025 на суму 3 699 905,09 грн;

5) Актом № 3 приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2025 року від 20.02.2025 на суму 2 811 839,16 грн;

6) Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2024 року від 26.12.2024 на суму 3 352 830,21 грн з початку будівництва по звітний місяць включно;

7) Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за січень 2025 року від 21.01.2025 на суму 10 544 900,95 грн з початку будівництва по звітний місяць включно;

8) Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за лютий 2025 року від 20.02.2025 на суму 13 356 740,11 грн з початку будівництва по звітний місяць включно;

9) Актом про завершення виконання робіт від 12.08.2025 на загальну суму 13 356 740,11 грн.

В свою чергу, відповідач в рахунок оплати виконаних робіт перерахував позивачу у період з 23.01.2025 по 20.03.2025 грошові кошти у загальній сумі 13 356 740,11 грн, в тому числі: 23.01.2025 - 3 352 830,21 грн, 20.02.2025 - 7 192 070,74 грн, 20.03.2025 - 2 811 839,16 грн, на підтвердження чого позивачем долучені копії відповідних банківських виписок.

Таким чином, позивач зазначає, що сторонами у повному обсязі виконано зобов`язання за договором про закупівлю, зокрема, позивач виконав передбачені договором роботи, а відповідач прийняв такі роботи та оплатив їх.

27.02.2025 відповідач направив засобами SWIFT на адресу гаранта - АТ «АЛЬТБАНК» повідомлення з вимогою здійснити платіж за гарантією у сумі 966 634,98 грн, у зв`язку з невиконанням позивачем зобов`язань за договором.

Банк на виконання вимог п. 3.1. та п. 5.1. договору про надання гарантій № 115167/GL-124 від 13.05.2024 листом № 23-1/625 від 28.02.2025 повідомив позивача про отримання від відповідача вимоги за гарантією та необхідність в строк до 04.03.2025 (включно) перерахувати банку на рахунок покриття кошти в сумі 966 634,98 грн.

За умовами п. 5.1. договору про надання гарантій при видачі гарантії принципал зобов`язаний внести (переказати) на рахунок покриття кошти у розмірі суми покриття у строк внесення покриття. У разі отримання банком вимоги бенефіціара принципал зобов`язаний негайно (але не пізніше ніж протягом трьох робочих днів з дня отримання від банку копії вимоги) внести (переказати) на рахунок покриття кошти в розмірі суми непокриття.

Банк має право списувати кошти з рахунку покриття та направляти їх на погашення заборгованості принципала перед Банком, у томи числі, але не виключно, для сплати регресу, комісій, процентів, штрафних процентів, повернення кредиту.

Позивач платіжною інструкцією № 305 від 04.03.2025 перерахував банку на рахунок покриття, який вказаний у договорі про надання гарантій та листі № 23-1/625 від 28.02.2025, грошові кошти у сумі 966 634,98 грн з призначенням платежу: сплата банківської гарантії № 115167/GL-124/2 від 19.06.2024.

06.03.2025 АТ «АЛЬТБАНК» платіжною інструкцією банку № 37459 від 06.03.2025 здійснило перерахування відповідачу грошових коштів у сумі 966 634,98 грн з призначенням платежу: сплата за вимогою № TOVVYKH-25-3281 від 27.02.25 Бенефіціара ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» код 42795490 гар. № 115167/GL-124/2 від 19.06.2024.

Позивач у позовній заяві стверджує, що враховуючи, що визначені договором про закупівлю роботи виконані, та, відповідно, прийняті й оплачені відповідачем, останній повинен повернути отримані ним за гарантією грошові кошти.

Так, позивач скерував відповідачу вимогу № 227 від 09.10.2025 про повернення протягом 5 робочих днів з дати отримання цієї вимоги грошових коштів в сумі 966 634,98 грн, отриманих за гарантією.

Відповідач у відповідь на цю вимогу надіслав позивачу листа за № ТОВВИХ-25-15848 від 10.10.2025, яким повідомив, що банківську гарантію було стягнуто відповідно до умов договору та чинного законодавства України, у зв`язку з порушенням підрядником строків виконання робіт, передбачених договором, а тому підстави для повернення забезпечення виконання договору відсутні.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що відповідач не виконав обов`язку з повернення суми гарантії у розмірі 966 634,98 грн.

З огляду на викладене позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 966 634,98 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 560 ЦК України передбачено, що за гарантією банк, інша фінансова установа (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до статті 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією (стаття 563 ЦК України).

Звертаючись із позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю "СЕК`ЮРІТІ ХАБ" посилається на відсутність підстав для отримання відповідачем суми гарантії, оскільки ним виконано повністю умови договору про закупівлю послуг № від 01.07.2024, про що свідчить підписаний сторонами 12.08.2025 акт про завершення виконання робіт.

У свою чергу відповідач послався на те, що підставою для виплати банківської гарантії є неналежне виконання принципалом зобов`язань за договором, що також забезпечувалося гарантією.

За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У розумінні статті 610 ЦК України, яка надає визначення порушення зобов`язання, останнє може бути двох видів. По-перше, це невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися. По-друге, це неналежне виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності можна говорити про неналежне виконання, а отже, порушення зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.04.2019 у справі № 910/2693/18.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі", забезпечення виконання договору про закупівлю - це надання забезпечення виконання зобов`язань учасником перед замовником за договором про закупівлю.

Отже, для вирішення цього спору судам слід передусім визначитись із тим, яке зобов`язання та щодо якого порушення забезпечувалися банківською гарантією (чи тільки невиконання зобов`язання в розумінні статті 610 ЦК України, чи також виконання з порушенням умов, визначених змістом договору (неналежне виконання)).

Так, судом встановлено, що підрядник зобов`язався виконати роботи протягом 210 календарних днів з моменту укладання цього договору з обов`язковим дотриманням погодженого із замовником графіку виконання робіт (додаток № 3) (пп. 4.1. та 4.2. договору).

Отже, граничний строк виконання робіт складає 210 календарних днів, тобто до 27.01.2025.

Водночас, підрядник виконав свої зобов`язання по договору з простроченням, що підтверджується наступними актами:

- акт приймання виконаних будівельних робіт № 1 від 26.12.2024 на суму 2 761 009,94 грн;

- акт вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт від 26.12.2024 на суму 591820,27 грн;

- акт приймання виконаних будівельних робіт № 2 від 21.01.2025 на суму 3 492 165,65 грн;

- акт вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт від 21.01.2025 на суму 3699905,09 грн;

- акт приймання виконаних будівельних робіт № 3 від 20.02.2025 на суму 2 811 839,16 грн.

12.08.2025 уповноваженими особами сторін складено акт про завершення виконаних робіт по договору.

У разі невиконання (неналежного виконання) підрядником основного зобов`язання за цим договором замовник має право одержати задоволення своїх вимог, передбачених умовами цього договору та чинним законодавством України, на умовах, визначених гарантією. Під невиконанням (неналежним виконанням) підрядником основного зобов`язання за цим договором сторони розуміють невиконання робіт підрядником у строк виконання робіт, визначений у пункті 4.1 договору (пункт 12.8 договору);

Забезпечення виконання договору повертається за умови повного та належного виконання підрядником умов договору і настання граничної дати оплати (остаточного розрахунку) згідно з умовами договору, протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня настання таких обставин. Повернення забезпечення виконання договору здійснюється шляхом направлення відповідного листа (повідомлення) підряднику або гаранту, у разі надання підрядником забезпечення виконання договору у вигляді оригіналу банківської гарантії в паперовій формі (пункт 12.9 договору).

Таким чином, судом встановлено, що сторони передбачили в договорі умови, за якими банківська гарантія забезпечує зобов`язання не тільки у разі порушення зобов`язання, що полягає у його невиконанні, а також у разі неналежного виконання, тобто, виконання з порушенням умов щодо строку; за умовами пункту 12.9 договору повернення забезпечення виконання договору здійснюється за умови не лише повного, а й належного виконання умов договору.

Так, у справі № 910/12114/23 Верховний Суд виходив із того, що пунктом 7.17 договору про закупівлю сторонами погоджено, що забезпечення виконання договору повертається у випадках, передбачених статтею 27 Закону України "Про публічні закупівлі", за умови настання граничної дати оплати (остаточного розрахунку) згідно з умовами договору, протягом п`яти банківських днів із дня настання таких обставин. Тому, здійснивши оцінку змісту укладеного між сторонами договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що умови пункту 7.17 договору також передбачають повернення відповідачем забезпечення виконання договору після виконання позивачем укладеного між сторонами договору у повному обсязі протягом п`яти банківських днів із граничної дати оплати, а також те, що підставою для неповернення забезпечення є саме невиконання позивачем умов договору (нездійснення поставки товару), а не неналежне його виконання. Наведене підтверджує те, що з моменту повного виконання позивачем договору та проведення остаточних розрахунків за товар у відповідача виникло зобов`язання щодо повернення забезпечення виконання договору, що не було ним виконано в порушення вимог статті 27 Закону України "Про публічні закупівлі" та пункту 7.17 договору.

У справі № 910/11352/24 Верховний Суд виходив з того, що за умовами пункту 10.9.6 договору від 14.12.2022 про закупівлю послуг забезпечення виконання договору повертається у випадках, передбачених статтею 27 Закону України "Про публічні закупівлі", за умови настання граничної дати оплати (остаточного розрахунку) згідно з умовами договору протягом п`яти банківських днів із дня настання таких обставин. З огляду на викладене, враховуючи висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 25.09.2024 у справі № 910/12114/23, суди попередніх інстанцій, здійснивши оцінку змісту договору від 14.12.2022, правомірно задовольнили позов та дійшли обґрунтованого висновку, що умови пункту 10.9.6 передбачають повернення відповідачем забезпечення виконання договору після виконання позивачем зобов`язань у повному обсязі протягом п`яти банківських днів із дня прийняття робіт, натомість підставою для неповернення забезпечувальної суми є саме невиконання позивачем умов договору (нездійснення підрядником дій, які складають зміст зобов`язання, чого суди не встановили), а не неналежне його виконання.

Однак, на відміну від наведених вище справ, у даній справі судом встановлено, що умови забезпечення виконання договору та повернення забезпечення визначені саме пунктами 12.8, 12.9 договору про закупівлі відповідно до пункту 4 частини другої статті 27 Закону України "Про публічні закупівлі", а не через відсилання до переліку випадків, передбачених цією статтею загалом.

Пункт 4 частини другої статті 27 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачає, що замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.

Таким чином, правовідносини у справах Верховного Суду № 910/11352/24, № 910/12114/23, на які посилається позивач у позовній заяві не є подібними, оскільки відрізняються за матеріально-правовим регулюванням, а також встановленими судами обставинами справи.

У частині першій статті 546 ЦК України передбачено, зокрема, що гарантія є способом забезпечення основного зобов`язання.

Тобто, як правило, умови видачі гарантії безпосередньо залежать від основного зобов`язання.

Згідно зі статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Отже, за відсутності порушення (невиконання чи неналежного виконання) основного зобов`язання принципалом, у бенефіціара не виникає підстав для звернення до гаранта для виплати суми банківської гарантії, у такому випадку повернення бенефіціаром принципалу коштів за банківською гарантією відбувається відповідно до статті 1212 ЦК України як безпідставно набутих.

У разі ненастання гарантійного випадку через належне виконання принципалом основного зобов`язання (відсутності порушення) сплачені кошти за банківською гарантією вважаються такими, що отримані бенефіціаром поза межами домовленостей, не на виконання основного договору та договору банківської гарантії, незважаючи на те, що сплачені у зв`язку із цими правочинами, та підлягають стягненню за статтею 1212 ЦК України, оскільки інших способів повернення цих коштів за таких обставин закон не передбачає (за умови, що договорами не встановлено інше).

Аналогічні висновки наведені Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20, в якій об`єднана палата виснувала, що кредитор-бенефіціар має право вимоги як за основним зобов`язанням, так і за незалежною від цього зобов`язання гарантією. Якщо він не отримає виконання за основним зобов`язанням, то, пред`явивши вимогу гаранту, отримає виконання.

В даному випадку судом враховані умови договору про закупівлю послуг, викладені у пунктах 4.1, 12.8, 12.9, а саме, що у разі невиконання (неналежного виконання) підрядником основного зобов`язання за цим договором замовник має право одержати задоволення своїх вимог, передбачених умовами цього договору та чинним законодавством України, на умовах, визначених гарантією. Під невиконанням (неналежним виконанням) підрядником основного зобов`язання за цим договором сторони розуміють невиконання робіт підрядником у строк виконання робіт, визначений у пункті 4.1 договору (пункт 12.8 договору); забезпечення виконання договору повертається за умови повного та належного виконання підрядником умов договору (пункт 12.9 договору).

Таким чином, оскільки обставини виконання позивачем робіт за договором із простроченням строку, визначеного пунктом 4.1 договору, є неналежним виконанням у розумінні пункту 12.8 договору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для повернення позивачу забезпечення виконання договору про закупівлю послуг.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.12.2025 у справі №910/3776/25.

Приймаючи до уваги все вищевикладене в сукупності та враховуючи, що належних, допустимих та достовірних доказів у відповідності до вищезазначених вимог чинного законодавства, на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог щодо стягнення грошових коштів, позивачем суду не надано, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129-130, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "СЕК`ЮРІТІ ХАБ" (01133, м. Київ, провулок Коломийський, 17/31А, офіс 446/1; ідентифікаційний код 42702249)

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, м. Київ, пр. Гузара Любомира, буд. 44; ідентифікаційний код 42795490)

Третя особа - Акціонерне товариство «АЛЬТБАНК» (03037, м. Київ, вул. Вузівська, буд. 5, ідентифікаційний код 19358784)

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 21.01.2026

Суддя І.О. Андреїшина