ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2026 р. Справа№ 910/11160/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

За участю секретаря судового засідання Місюк О.П.

та представників сторін:

позивача - Колодяжної Ю.А.;

відповідача - Бєлової О.С.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025

у справі №910/11160/25 (суддя - Пукшин Л.Г.)

за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель"

до Приватного акціонерного товариства "Трикотажна фабрика "Роза"

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства "Трикотажна фабрика "Роза" про стягнення 371862,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за державним контрактом (договором) про закупівлю №124/04-24-РМ від 15.04.2024 та додатковою угодою №1 до нього від 30.04.2024 в частині повної та своєчасної поставки товару, у зв`язку з чим позивач нарахував пеню в сумі 300546 грн та 71316 грн штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 відкрито провадження у справі №910/11160/25 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі №910/11160/25 позов Державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" задоволено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Трикотажна фабрика "Роза" пеню у розмірі 30054,60 грн та штраф у розмірі 7131,60 грн, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державне підприємство Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга позивача обґрунтована тим, що оскаржуване рішення в частині задоволення клопотання відповідача про зменшення неустойки на 90% було ухвалено внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, без з`ясування всіх обставин справи.

Основними аргументами апеляційної скарги є наступне:

- постачальник погодив умови державного контракту та допустив прострочення поставки товару майже на місяць, при цьому лист про настання форс-мажорних обставин датовано 21.05.2025, в той час як зобов`язання за контрактом мало бути виконано до 31.05.2025. Окрім того, при укладанні державного контракту сторони усвідомлювали, що він укладається під час дії в України правового режиму воєнного стану, а тому сам факт дії воєнного стану в Україні не може вважатись обставинами непереборної сили;

- укладаючи контракт сторони погодили усі його істотні умови, тобто відповідач прийняв на себе зобов`язання за контрактом, погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань, а також усвідомлював визначені строки поставки товару;

- невиконання чи порушення строків виконання умов державного контракту впливає на обороноздатність держави у період дії воєнного стану;

- відповідачем не доведено факту неможливості виконати взяті на себе за контрактом обов`язки, а судом першої інстанції цей факт не спростовано, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 апеляційну скаргу у справі №910/11160/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі №910/11160/25, справу призначено до розгляду на 13.01.2025, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

23.12.2025 до суду відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги Приватне акціонерне товариство "Трикотажна фабрика "Роза" зауважує, що суд першої інстанції зберігаючи баланс інтересів сторін та реалізуючи своє право за наслідками оцінки всіх обставин справи, вірно застосував норми матеріального права щодо зменшення розміру неустойки за порушення строків постачання товару на 90%.

На електронну адресу суду 12.01.2026 від представника Приватного акціонерного товариства "Трикотажна фабрика "Роза" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в обґрунтування якого повідомлено про неможливість відповідача взяти участь у судовому засіданні, у зв`язку з перебуванням представника адвоката Бєлової О.С. на лікарняному.

12.01.2026 на електронну адресу суду від Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" надійшло клопотання про заміну сторони, згідно якого заявник просить замінити позивач у справі - Державне підприємство Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" його правонаступником - Державним підприємством Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель".

У судове засідання 13.01.2026 представники сторін не з`явились.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства "Трикотажна фабрика "Роза" про відкладення розгляду справи, розгляд справи №910/11160/25 відкладено до 19.01.2026.

15.01.2026 на електронну адресу суду від Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" повторно надійшло клопотання про заміну сторони, згідно якого заявник просить замінити позивач у справі - Державне підприємство Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" його правонаступником - Державним підприємством Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель".

У призначене засідання суду 19.01.2026 з`явилися представники відповідача та Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель".

Представник Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" просив суд задовольнити подане ним клопотання та замінити позивача у справі.

У судовому засіданні розглянувши клопотання Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" про заміну сторони колегія суддів дійшла висновку про його задоволення, замінила позивача у справі №910/11160/25 - Державне підприємство Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" його правонаступником - Державним підприємством Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель».

Представники сторін надали пояснення щодо суті спору. Представник скаржника вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафу та задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідача заперечував проти доводів скарги, просив відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, залишити без змін.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши думку представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як убачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 15.04.2024 між Державним підприємством Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" (замовник) та Приватним акціонерним товариством "Трикотажна фабрика "Роза" (постачальник) укладено контракт (договір) про закупівлю №124/04-24-РМ, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити замовнику шарф-труба, літній, вид 2 (18420000-9; Аксесуари для одягу), найменування, перелік, характеристики, обсяг, код згідно з національним класифікатором ДК яких визначені в специфікації (додаток №1), а замовник - прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 4.1. контракту постачальник зобов`язався здійснити поставку товару за цим договором у строк, визначений у специфікації (додаток №1), або в строк, визначений замовником у заявці на поставку, складеній замовником за формою, визначеною у додатку №2 до цього договору.

Згідно п. 5 специфікації (додаток №1) до контракту, в редакції додаткової угоди №1 від 30.04.2024, сторони погодили поставку товару в загальній кількості 60000 штук в строк до 31.05.2024.

Відповідно до п. 4.2. контракту поставка товару здійснюється постачальником однією або окремими партіями, які формуються відповідно до заявки на поставку товару та ростовки, визначеної у специфікації (додаток №1).

Відповідно до п. 4.3. контракту заявка на поставку товару подається замовником постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим договором, не менш ніж за 10 (десять) календарних днів до дати поставки, визначеної у специфікації (додаток №1) або в заявках на поставку товару.

За змістом п. 6.7. контракту після здійснення перевірки товару відповідно до п. п. 6.3, 6.4 договору, у разі відсутності зауважень отримувача до товару, постачальник та отримувач підписують акт приймання товару, що підтверджує перехід права власності на товар від постачальника до отримувача, та постачальник передає підписаний акт приймання товару на підпис замовнику разом з оригіналом товарно-транспортної накладної, після чого замовник повертає належні екземпляри акту приймання товару постачальнику та отримувачу.

Пунктом 8.2. сторони погодили, що у разі порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим договором) товару, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,5 (нуль цілих п`ять десятих) відсотка від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань. За порушення строку поставки товару понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від ціни товару, строк поставки якого порушено. При цьому, відібрані зразки партії товару для проведення лабораторних випробувань не вважаються непоставленими (неприйнятими).

Згідно п. 8.4. контракту у разі застосування пені/штрафу постачальник зобов`язаний сплатити суму пені/штрафу протягом 30 (тридцяти) банківських днів від дати направлення замовником письмового повідомлення постачальнику. Сплата пені/штрафів не звільняє постачальника від виконання умов цього договору. Штраф, пеня за 10 несвоєчасне/неякісне постачання товару нараховується постачальнику за весь період прострочення до моменту належного виконання зобов`язання.

За умовами п. п. 10.6., 10.7 контракту у разі настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) сторона, яка підпала під їх дію, має негайно упродовж 3 (трьох) робочих днів повідомити про це іншу сторону у письмовій формі (на електронну пошту, що зазначена в розділі 12 цього договору. Одночасно з цим відповідне повідомлення дублюється та направляється в паперовій формі на фактичну адресу, що зазначена в договорі), вказавши характер цих обставин та очікуваний строк їхньої тривалості. Якщо інша сторона не надає інших письмових інструкцій, сторона, що підпадає під дію обставин непереборної сили, має докласти всіх можливих зусиль для того, щоб і надалі виконувати свої зобов`язання за цим договором, наскільки це буде можливо в конкретних обставинах, та шукати інших прийнятних альтернативних способів виконання своїх зобов`язань, яким би не заважала дія форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Після закінчення дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) сторона, яка підпала під дію таких обставин, повинна повідомити про це іншу сторону протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту припинення дії таких обставин у порядку зазначеному вище.

Якщо сторона, яка підпала під дію форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту їх настання не знайшла інших можливостей виконувати свої зобов`язання за цим договором, вона повинна підтвердити факт виникнення/існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідним документом, виданим торгово-промисловою палатою або іншим уповноваженим органом (особою) країни (місцевості), де виникли/існували форс-мажорні обставини (обставин непереборної сили). Такий документ надається іншій стороні протягом 10 (десяти) робочих днів з дня виникнення таких обставин у порядку зазначеному у п. 10.6. вище.

Згідно п. 6 додатку №1 до контракту, відповідно до п. 13.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 30.09.2024, а в частині виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, у тому числі в частині нарахування та сплати штрафних санкцій та поставки товару - до повного виконання.

На виконання п. 4.3. контракту позивач направив відповідачу заявку №R000202 від 18.04.2024 на поставку 60000 шт. товару на суму 2037600 грн, та з урахування заявки у редакції від 30.04.2024 строк поставки товару становив до 31.05.2024.

Проте, поставка товару була здійснена відповідачем у наступні строки:

- 30000 шт. на суму 1018800 грн - 28.06.2024, що підтверджується актом приймання товару №320 від 28.06.2024;

- 30000 шт. на суму 1018800 грн - 03.07.2024, що підтверджується актом приймання товару №157 від 03.07.2024.

14.06.2024 позивач направив відповідачу претензію про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару, а 01.09.2024 (на електронну пошту відповідача) уточнення до претензії із новим розрахунком суми штрафних санкцій в загальній сумі - 371862 грн. Вказані претензії залишилися без відповіді та задоволення зі сторони відповідача, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення 300546 грн пені та 71316 грн штрафу.

В свою чергу, відповідач заперечував проти позову зазначивши, що прострочення поставки товару було зумовлене дією форс-мажорних обставин, підтверджених сертифікатом ТПП №3200-25-1735 від 15.09.2025, які діяли протягом періоду з 16.05.2024 по 12.09.2024, а саме: пошкодження об`єктів енергетичної інфраструктури у м. Києві та Київській області, що спровокувало дефіцит енергопотужностей та призупинення виробничих процесів. Одночасно відповідач просив зменшити розмір неустойки на 95%.

За результатами розгляду спору місцевий господарський суд встановивши неналежне виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. При цьому відповідачем не доведено того, що наведені ним форс-мажорні обставини мають необхідні ознаки абсолютності, надзвичайності, непередбачуваності та невідворотності в контексті зумовленої неможливості виконання зобов`язання з поставки товару, та вказані обставини у розумінні умов державного контракту можуть бути підставою для звільнення його від відповідальності. Перевіривши розрахунок заявлених позивачем до стягнення з відповідача розмірів пені та штрафу господарський суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, проте з урахуванням встановлених обставин та виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, встановив наявність правових підстав для зменшення розміру штрафних санкцій на 90%, у зв`язку з чим позов задовольнив частково.

Колегія суддів погоджується з наведеними вище висновками місцевого господарського суду та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) (чинному станом на час виникнення спірних правовідносин), що кореспондується зі ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормою ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

У відповідності до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Приватне акціонерне товариство "Трикотажна фабрика "Роза" було зобов`язане здійснити поставку товару до 31.05.2025 включно, проте товар у кількості 30000 шт. на суму 1018800,00 грн поставлено постачальником 28.06.2024 та решту товару у кількості 30000 шт. на суму 1018800,00 грн поставлено 03.07.2024, тобто із порушенням погодженого сторонами строку.

Порушенням зобов`язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. (ст. 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Оскільки відповідач у встановлений договором строк поставку товару не здійснив, допустивши його прострочення, в силу приписів ст. 612 ЦК України він є таким що допустив прострочення виконання зобов`язання.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У п. 8.2. контракту сторони погодили, що у разі порушення строку поставки, не передачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим договором) товару, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,5 (нуль цілих п`ять десятих) відсотка від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань. За порушення строку поставки товару понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від ціни товару, строк поставки якого порушено.

За наведеного, оскільки судом першої інстанції встановлено, а під час апеляційного провадження підтверджено обставини невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо поставки товару, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для покладення на Приватне акціонерне товариство "Трикотажна фабрика "Роза" відповідальності у вигляді сплати неустойки в розмірах, встановлених договором.

Відтак, оскільки відповідач допустив порушення умов контракту щодо своєчасної поставки товару, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та пункту 8.2. контракту позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню за загальний період з 31.05.2025 по 03.07.2025 у розмірі 300546 грн та штраф у розмірі 7% від ціни товару в сумі 71316 грн за період з 31.05.2025 по 03.07.2025.

Здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунку позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що він є арифметично вірним та здійснений відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Водночас, як було зазначено вище, відповідачем у відзиві на позовну заяву було порушено клопотання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки на 95%, яке обґрунтоване наступним:

- прострочення відбулось за наявності форс-мажорних обставин за державним контрактом, що підтверджується сертифікатом Київської обласної (регіональної) ТПП №3200-25-1735 від 15.09.2025;

- відповідач повідомляв замовника про виникнення форс-мажорних обставин і в решті, повністю виконав поставку з незначним простроченням в період дії форс-мажорних обставин, що у сукупності свідчить про добросовісну поведінку відповідача;

- відповідач виконує свою роль у підтримці обороноздатності держави, має статус критично важливого для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період;

- замовник не зазнав ніяких збитків або шкоди, у зв`язку з несвоєчасною поставкою постачальником товару за державним контрактом, а стягнення неустойки в заявленому розмірі не відповідає наслідкам такого порушення;

- фінансовий стан відповідача не є достатньо прибутковим, стягнення неустойки в заявленому розмірі матиме ще більш негативні наслідки для господарської діяльності товариства.

В свою чергу, позивач заперечуючи проти його задоволення, зазначав, що договір укладений під час дії воєнного стану, у зв`язку з чим відповідач усвідомлював ризики, пов`язані зі здійсненням господарської діяльності. У той же час, відповідачем не надано доказів на підтвердження винятковості обставин, у зв`язку з якими необхідно зменшувати розмір штрафних санкцій. Натомість, згідно фінансових показників товариства відповідача останнє має фінансову спроможність оплати штрафних санкцій за договором.

Погоджуючись з висновками господарського суду першої інстанції про можливість задоволення клопотання Приватного акціонерного товариства "Трикотажна фабрика "Роза" та наявності підстав для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1 ст. 233 ГК України в контексті спірних правовідносин, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойка має подвійну правову природу - є одночасно способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником. Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Водночас застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Подібні норми також містить ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка визначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Аналіз приписів ст. ст. 551 ЦК України, 233 ГК України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 914/1517/18.

Положення ст. ст. 233 ГК України та 551 ЦК України при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій є універсальними у правозастосуванні (постанова Верховного Суду від 09.03.2023 у справі №902/317/22).

Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. ст. 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №910/15705/21, від 02.03.2023 у справі №905/1409/21).

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 та послідовно у низці постанов Верховного Суду.

Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення. Чинним законодавством не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій (висновки Верховного Суду викладені у постанові від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 викладено узагальнюючий висновок щодо визначення підстав для зменшення розміру неустойки, нарахованої за порушення зобов`язання, відповідно до якого і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями ст. 233 ГК України і ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку ст. ст. 86, 210, 237 ГПК України.

У зв`язку з викладеним, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

За загальним правилом, у вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суд, зокрема, бере до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання, а також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені.

При цьому колегія суддів зазначає, що за ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. Дана правова позиція наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Як убачається зі змісту оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд вирішуючи питання про задоволення заявленого відповідачем клопотання, взявши до уваги пошкодження об`єктів енергетичної інфраструктури внаслідок ракетних обстрілів росією та дефіцит енергопотужностей, врахувавши, що відповідач є критично важливим підприємством для функціонування економіки та забезпечення діяльності населення в особливий період, незначний період прострочення та виконання зобов`язання за контрактом у повному обсязі, з урахуванням інтересів обох сторін, дійшов висновку про те, що в даному конкретному випадку є можливим часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру нарахованих позивачем пені та штрафу на 90%.

При дослідженні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій суд апеляційної інстанції, з-поміж іншого, також бере до уваги те, що Приватне акціонерне товариство "Трикотажна фабрика "Роза" приймає участі у посиленні обороноздатності України. На виконання умов державних контрактів відповідач здійснює виробництво трикотажного полотна та інших виробів, а відтак докладає усіх зусиль для зміцнення обороноздатності країни. Відповідачем здійснено поставку всього обсягу замовлених за договором виробів, прострочення є незначним, а з боку позивача відсутні претензії щодо якості і комплектності поставленого товару.

Твердження апелянта стосовно того, що відповідач укладаючи спірний контракт прийняв на себе всі зобов`язання за контрактом, погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань, а також усвідомлював визначені строки поставки товару відхиляються колегією суддів, оскільки при укладенні контракту відповідач не міг передбачити негативних наслідків від подій, що настали пізніше (пошкодження об`єктів енергетичної інфраструктури в м. Києві та Київській області, що спровокувало дефіцит енергопотужностей та вимушене обмеження споживання електроенергії, як наслідок, унеможливлення виконання роботи тривалий час, сповільнення роботи підприємства, призупинення виробничих процесів на виробничих потужностях Приватного акціонерного товариства "Трикотажна фабрика "Роза").

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що обставини пошкодження об`єктів енергетичної інфраструктури в м. Києві та Київській області внаслідок військової агресії російської федерації суттєво вплинули та позбавили відповідача можливості повноцінно здійснювати господарську діяльність, яка в тому числі пов`язана із підтриманням галузі обороноздатності держави, що спростовує твердження скаржника про не доведення відповідачем факту неможливості виконання зобов`язань за контрактом.

Одночасно колегія суддів зауважує, що майновий стан сторін та соціальна значимість підприємства(в) мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій, адже здійснення підприємницької (господарської) діяльності у період дії правового режиму воєнного стану передусім спрямовано на досягнення сталого функціонування економіки, створення та підтримання робочих місць, сплати податків тощо.

Застосування штрафних санкцій з огляду на їх визначеність сторонами у договорі не повинно мати своєю метою ускладнення подальшої діяльності товариства, а має відповідати не лише принципу свободи договору, а й принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Суд критично оцінює доводи скаржника про те, що порушення строків виконання контракту впливає на ефективність обороноздатності держави, оскільки матеріали справи не містять доказів впливу обставин неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором на ефективність обороноздатності держави, а навпаки, наявні у матеріалах справи накази про бронювання працівників Приватного акціонерного товариства "Трикотажна фабрика "Роза" на період військового стану свідчать про активну участь відповідача у забезпеченні ефективності обороноздатності держави.

У той же час колегія суддів враховує, що умови воєнного стану впливають на діяльність обох сторін правочину враховуючи значення їх виду діяльності, - позивача (забезпечення потреб ЗСУ, інших військових формувань в особливий період) та відповідача (критично важливе підприємство для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, - згідно наказу Міністерства економіки України №1220 від 17.02.2025), а також предмет державного контракту.

Доводи позивача про наявність прострочення відповідачем поставки товару за іншими державними контрактами не є предметом даного спору та, відповідно, не підлягають дослідженню;

Щодо посилань апелянта на не повідомлення позивача у встановленому в п. 10.6 договору порядку про настання обставин непереборної сили колегія зазначає, що у даному випадку розглядається питання про зменшення згідно ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України заявлених до стягнення штрафних санкцій, а не звільнення від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором у порядку, передбаченому розділом 10 договору. Тож дотримання/не дотримання товариством відповідної процедури не впливає на вирішення судом питання наявності існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій на підставі наведених норм.

При цьому відхиляючи аргументи Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель", суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій.

Врахувавши наведене та економічну ситуацію в країні, специфіку покладених завдань на відповідача, повне виконання відповідачем зобов`язань за контрактом, з огляду на те, що стягнення максимально можливих розмірів штрафних санкцій підірве фінансовий стан відповідача та зумовить збитковість його діяльності, а також відсутність у матеріалах справи доказів понесення позивачем значних збитків зумовлених неналежним виконанням товариством своїх зобов`язань за договором, колегія суддів приходить до висновку про наявність виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру штрафних санкцій.

Таким чином, враховуючи доводи обох сторін та загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), а також необхідність забезпечення балансу інтересів сторін, беручи до уваги дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд зменшує штрафні санкції, на переконання колегії суддів місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення сум пені, штрафу на 90% та часткового задоволення позовних вимог в сумі 30054,60 грн та 7131,60 грн відповідно, оскільки зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій на 90% є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків учасників цього спору.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваного рішення належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі №910/11160/25 відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для його зміни чи скасування, в розумінні приписів ст. 277 ГПК України, не вбачається. Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків місцевого господарського суду не спростовують, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель".

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі №910/11160/25 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.01.2026.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко