УХВАЛА

м. Київ

23.01.2026Справа № 15/81 (910/14906/24)

Суддя господарського суду міста Києва Ломака В.С., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенергоком"

про відвід судді Омельченка Л.В. від розгляду справи № 15/81 (910/14906/24)

за позовом Міністерства економіки України

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична компанія "Герекс"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенергоком"

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський радіозавод"

про визнання недійсними результатів публічних відкритих торгів, договору купівлі-продажу та повернення майна

у межах справи № 15/81

за заявою Українського акціонерного промислово-інвестиційного банку

до Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Київський радіозавод"

про банкрутство

Без виклику (повідомлення) представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду міста Києва перебуває справа № 15/81 за заявою Українського акціонерного промислово-інвестиційного банку про банкрутство Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Київський радіозавод".

04.12.2024 року Міністерство економіки України звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенергоком" та Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Київський радіозавод" про визнання недійсними результатів публічних відкритих торгів, договору купівлі-продажу та повернення майна, в якому просило:

- визнати недійсними результати відкритих публічних торгів (аукціону) з продажу у ліквідаційній процедурі державного майна, закріпленого на праві господарського відання за Державним підприємством "Виробниче об`єднання "Київський радіозавод" (), оформлені протоколом від 16.05.2016 року № 3 щодо визнання переможцем Товариства з обмеженою відповідальністю "Саратекс" з ціною продажу 1 650 500,00 грн.;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 19.05.2016 року, укладений між Державним підприємством "Виробниче об`єднання "Київський радіозавод" () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Саратекс" (), зареєстрований у реєстрі за № 324;

- витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенергоком" () до державної власності на користь Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Київський радіозавод" нежитлові приміщення будівель та споруд стадіону загальною площею 3 891,7 м2 на вулиці Привокзальній, 12-А у місті Києві.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04.12.2024 року позовну заяву Міністерства економіки України № 15/81 (910/14906/24) передано на розгляд судді ОСОБА_1.

Ухвалою суду від 17.12.2024 року господарський суд міста Києва у складі судді Омельченка Л.В. прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 15/81 (910/14906/24) за позовом Міністерства економіки України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенергоком", Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Київський радіозавод" про визнання недійсними результатів публічних відкритих торгів, договору купівлі-продажу та повернення майна у межах справи № 15/81 про банкрутство Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Київський радіозавод"; а також вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 28.01.2025 року (залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2025 року та постановою Верховного Суду від 17.12.2025 року) господарський суд міста Києва задовольнив клопотання Міністерства економіки України про заміну сторони її правонаступником та постановив замінити позивача у справі № 15/81 (910/14907/24) - Міністерство економіки України () його правонаступником - Фондом державного майна України ().

30.12.2025 року через систему "Електронний суд" надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенергоком" від 30.12.2025 року про відвід судді Омельченка Л.В. від розгляду справи № 15/81 (910/14906/24).

В обґрунтування поданої заяви про відвід судді Омельченка Л.В. Товариство з обмеженою відповідальністю "Київенергоком" посилалося на отримання ним інформації про те, що суддя ОСОБА_1., починаючи з 17.10.1993 року, на підставі договору купівлі-продажу № 27 має у власності 689 акцій АТ "Митищенський машинобудівний завод" (підприємство розташоване у м. Митищі (Московська область, РФ) (Акционерное общество "Мытищинский машиностроительный завод" (АО "ММЗ") з номінальною ціною 11 000 рублів за акцію, що відповідає загальній ціні акцій 7 579 000 рублів, або 96 544,86 доларів США, що підтверджується документом під назвою: "СВЕДЕНИЯ о зарегистрированных лицах в реестре владельцев ценных бумаг с учетом информации о владельцах ценных бумаг и об иных лицах, предоставленной номинальными держателями, по состоянию на 29.12.2025". Разом із тим, АО "Мытищинский машиностроительный завод" (РФ) є підприємством, яке входить до оборонно-промислового комплексу РФ, здійснює виробництво/ремонт машинобудівних і військово-промислових виробів та працює на економіку держави-агресора під час повномасштабної збройної агресії РФ проти України.

Враховуючи наведене, заявник вказував, що в умовах збройної агресії РФ проти України володіння корпоративними правами підприємства оборонного сектору країни-агресора є проявом приватного майнового інтересу судді, що потенційно суперечить принципам неупередженості та доброчесності, і така обставина об`єктивно здатна впливати на формування внутрішнього переконання судді.

Ухвалою від 20.01.2026 року господарський суд міста Києва визнав необґрунтованою подану представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенергоком" заяву про відвід судді Омельченка Л.В. від розгляду справи № 15/81 (910/14906/24) та передав відповідні матеріали на автоматизований розподіл для визначення судді з розгляду заяви про відвід судді.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2026 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенергоком" від 30.12.2025 про відвід судді Омельченка Л.В. від розгляду справи № 15/81 (910/14906/24) передано на розгляд судді Ломаці В.С.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенергоком" від 30.12.2025 про відвід судді Омельченка Л.В. від розгляду справи № 15/81 (910/14906/24), всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення з огляду на таке.

Інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Відповідно до частини 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу (частина 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України).

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частинами 1-3 статті 39 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Проте, за висновками суду, викладені у заяві від 30.12.2025 року твердження Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенергоком" є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не узгоджуються з визначеними процесуальним законом підставами для відводу судді.

При цьому, суд зазначає наступне.

Статтею 126 Конституції України проголошено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (стаття 129 Конституції України).

Одночасно, статтею 15 Кодексу суддівської етики також визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

У пункті 11 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів вказано, що незалежність має бути як щодо суспільства в цілому, так і щодо конкретних сторін у будь-якій справі, у якій судді повинні винести своє рішення.

Слід зазначити, що згідно з частиною 1 статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з положеннями статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Крім того, слід зауважити, що відповідно до пункту 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів.

Тобто, з наведеного у сукупності вбачається, що неупереджений розгляд справи є однією з найголовніших засад здійснення господарського судочинства, а також основоположним правом особи, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У той же час головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Наразі, суд зазначає, що твердження заявника про потенційну упередженість судді Омельченка Л.В. та його необ`єктивність під час розгляду справи № 15/81 (910/14906/24) є безпідставними та такими, що позбавлені належного доказового обґрунтування.

Так, у поданій заяві від 30.12.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Київенергоком" посилалося на те, що суддя ОСОБА_1. має економічний інтерес, пов`язаний з оборонною промисловістю РФ, може бути прямо чи опосередковано зацікавленим у збереженні та стабільності діяльності такого підприємства, що ставить під сумнів його безсторонність при здійсненні правосуддя.

Однак, жодних належних, допустимих та вірогідних доказів на підтвердження вказаних вище обставин заявник суду не надав. При цьому, підтвердження наведених заявником обставин останній надав суду копію "СВЕДЕНИЯ о зарегистрированных лицах в реестре владельцев ценных бумаг с учетом информации о владельцах ценных бумаг и об иных лицах, предоставленной номинальными держателями, по состоянию на 29.12.2025(24:00) Акционерное общество "Мытищенский машиностроительный завод" ОГРН 360...", за змістом яких фізична особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником оплаченого пакету зазначених акцій, які він придбав 17.10.1993 року на підставі договору купівлі-продажу № 27.

У той же час, цей документ не відповідає критеріям належності, допустимості, достовірності, а також вірогідності доказів у господарському судочинстві, а його походження, порядок та джерело отримання заявником від юридичних осіб публічного права країни-агресора - РФ, є сумнівним. При цьому, суд звертає увагу, що неведені "СВЕДЕНИЯ о зарегистрированных лицах в реестре владельцев ценных бумаг с учетом информации о владельцах ценных бумаг и об иных лицах, предоставленной номинальными держателями, по состоянию на 29.12.2025(24:00) Акционерное общество "Мытищенский машиностроительный завод" ОГРН 360..." були адресовані запитувачу відповідної інформації (найменування якого не вказано) листом від 25.12.2025 року ("Исх. 5903-ЦО-25/СХК-0064 от 25.12.2025"), тоді як сам запит на отримання цієї інформації за змістом наведеного відправлення надійшов до держателя реєстру власників цінних паперів 29.12.2025 року ("На вх. СХК-ЦО-2025/Г-5903-10993 от 29.12.2025"). Відтак, за змістом наданих заявником матеріалів відповідь на запит про наявність в ОСОБА_1 акцій АТ "Митищенський машинобудівний завод" була надана на 4 дні раніше отримання держателем реєстру власників цінних паперів самого запиту, що також ставить під сумнів належність та допустимість наданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Київенергоком" матеріалів на підтвердження обґрунтованості заяви про відвід судді Омельченка Л.В. від розгляду справи № 15/81 (910/14906/24).

Інших підстав для відводу судді Омельченка Л.В. від розгляду справи № 15/81 (910/14906/24) з наданням відповідних підтверджуючих документів заявником не наведено, а судом не встановлено.

У рішенні у справі "Олександр Волков проти України" від 09.01.2013 року зазначено наступне. (104) Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (І) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ІІ) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах "Фей проти Австрії", від 24.02.1993 року, Series A № 255, пп. 28 та 30, та "Веттштайн проти Швейцарії", заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII). (105) Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі "Кіпріану проти Кіпру", заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-XIII). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення від 10.06.1996 року в справі "Пуллар проти Сполученого Королівства", п. 32, Reports 1996-III).

У рішенні від 09.11.2006 року у справі "Білуха проти України" (Заява № 33949/02) зазначено: "стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного".

Водночас згідно із частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини 3 статті 13, частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, доводи заявника про потенційну упередженість судді та його необ`єктивність під час розгляду справи не підтверджені належними доказами що, у свою чергу, суперечить приписам статті 74 Господарського процесуального кодексу України, за якими на кожного учасника справи покладений обов`язок доведення тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на вищевикладене, заявником не доведено, а судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість судді Омельченка Л.В. під час розгляду справи № 15/81 (910/14906/24), чи про необ`єктивне ставлення останнього до учасників справи, внаслідок чого правові підстави для відводу судді відсутні.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенергоком" від 30.12.2025 року про відвід судді Омельченка Л.В. від розгляду справи № 15/81 (910/14906/24).

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу (частина 11 статті 39 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 35, 39, 232, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенергоком" від 30.12.2025 про відвід судді Омельченка Л.В. від розгляду справи № 15/81 (910/14906/24) відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (23.01.2026 року) та не підлягає оскарженню.

Суддя В.С. Ломака