ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2026 Справа № 917/2029/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., секретар судового засідання Сьомкіна А.В., розглянувши матеріали справи №917/2029/25

за позовною заявою Акціонерного товариства "Укрнафта", провул. Несторівський, 3 -5, м. Київ, 04053

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОММАШПОСТАВКА", вул. Степового фронту, 7, кв. 5, м Полтава, 36021

про стягнення 71 640,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

31.10.2025 року до Господарського суду Полтавської області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Укрнафта" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОММАШПОСТАВКА" про стягнення 71 640,00 грн штрафу в результаті неналежного виконання умов договору про закупівлю №13/1468-МТР/25 від 01.04.2025 року (вх. № 2108/25).

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням Відповідачем умов Договору про закупівлю № 13/1468-МТР/25 від 01.04.2025.

Ухвалою від 05.11.2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - для подання відповіді на відзив, а відповідачу - заперечення на відповідь на відзив.

Відповідач в підсистемі «Електронний суд» станом на момент прийняття позовної заяви до розгляду не був зареєстрований.

Відповідно до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 05.11.2025 року було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за адресою, що зазначена в позовній заяві. Отримання 11.11.2025 року ухвали суду відповідачем підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач відзив на позов в установленому законом порядку та встановлені судом строки не подав.

Згідно з ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Згідно із ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Інші заяви по суті справи до суду не надійшли.

При цьому, суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України та ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами з урахуванням згаданого вище приписів ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України сторони суду не надали.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України). Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

01.04.2025 року між Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Проммашпоставка" (Постачальник) укладено Договір про закупівлю № 13/1468-МТР/25 (Договір, арк. справи 9-14).

Згідно Протоколу № 15 позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Укрнафта» від 22.07.2025 р. змінено тип акціонерного товариства з публічного на приватне та, відповідно, змінено найменування Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на Акціонерне товариство «Укрнафта» (далі АТ «Укрнафта»).

За умовами вказаного Договору відповідач взяв на себе зобов`язання поставити та передати у власність Покупця у погоджені строки фільтри бурильної колони різної номенклатури (Товар) у загальній кількості 30 шт., на загальну суму 716 400,00 грн. з ПДВ.

Також при укладенні Договору сторони, зокрема, узгодили наступне:

- Згідно пункту 11.1 Договору передбачено можливість підписання договору шляхом накладання електронних підписів;

- датою поставки Товару та моментом отримання Покупцем від Постачальника вважається дата підписання Сторонами відповідних видаткових накладних та актів приймання-передачі Товару за кількістю та якістю (після зняття усіх зауважень) (п.5.4 Договору);

- Пунктом 4.2 Договору визначено, що розрахунок за весь Товар здійснюється протягом 30 календарних днів з дати підписання уповноваженими представниками Сторін відповідних видаткових накладних та актів приймання-передачі Товару за кількістю та якістю (після зняття усіх зауважень);

- Відповідно до пункту 7.1 Договору при недотриманні Постачальником строків поставки Товару Постачальник сплачує Покупцю штраф в розмірі 5 % вартості несвоєчасно поставленого Товару за прострочення до 30 днів, та 10 % - за прострочення 30 днів і більше.

- Згідно пункту 2 Специфікації (Додаток № 1 до Договору) Товар має бути поставлений на об`єкти Покупця у м. Надвірна Івано-Франківської області та м. Прилуки Чернігівської області протягом 60 календарних днів з моменту підписання Договору.

Враховуючи дату підписання Договору (01.04.2025 р.), термін поставки усього обсягу по 31.05.2025 р.

Судом встановлено, що відповідно до видаткової накладної № 110 від 16.07.2025 р. частина обумовленого договором товару у кількості 10 шт. на суму 238 800,00 грн. з ПДВ була поставлена і прийнята позивачем 16.07.2025 р. Згідно видаткової накладної № 109 від 16.07.2025 р. решта товару у кількості 20 шт. на суму 477 600,00 грн. з ПДВ була поставлена і прийнята позивачем 21.07.2025 р. (арк. справи 15-16).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що з урахуванням пункту 5.4 Договору та пункту 2 Специфікації Постачальником допущено прострочення поставки усього обсягу Товару, а саме - на 46 календарних днів щодо товару по видатковій накладній № 110 та на 51 календарний день щодо товару по видатковій накладній № 109.

Позивач зазначав, що оскільки кількість днів прострочення поставки усього обсягу товару є більшим, ніж 30 днів (46 та 51 календарний день відповідно), то з урахуванням положень п.7.1 Договору та кількості днів прострочення поставки, сума штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару на склад Покупця складає 71 640 грн. ((238 800,00 + 477 600,00) х 10%), вказану суму штрафу позивач і просив суд стягнути з відповідача.

Відповідач заперечень проти позову не надав.

При вирішенні спору суд враховує наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь Другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Правовідносини між сторонами виникли з договору поставки.

За договором поставки продавець, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним або домашнім використанням, а покупець - прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 712 Цивільного Кодексу України).

Згідно з частиною 2 статті 712 Цивільного Кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно зі статтею 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Згідно пункту 2 Специфікації (Додаток № 1 до Договору, зворотна сторона арк. справи 13-14) Товар має бути поставлений на об`єкти Покупця у м. Надвірна Івано-Франківської області та м. Прилуки Чернігівської області протягом 60 календарних днів з моменту підписання Договору, враховуючи дату підписання Договору (01.04.2025 р.) термін поставки усього обсягу Товару до 31.05.2025 р.

Матеріали справи свідчать, що відповідач згідно видаткової накладної № 110 від 16.07.2025 р. поставив позивачу частину товару у кількості 10 шт. на суму 238 800,00 грн. з ПДВ, а згідно видаткової накладної № 109 від 16.07.2025 р. решта товару у кількості 20 шт. на суму 477 600,00 грн. з ПДВ була поставлена і прийнята позивачем 21.07.2025 р. (арк. справи 15-16).

Тобто відповідач поставив товар з порушення строку (до 31.05.2025 року), встановленого умовами Договору та Специфікації.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 7.1 Договору при недотриманні Постачальником строків поставки Товару Постачальник сплачує Покупцю штраф в розмірі 5 % вартості несвоєчасно поставленого Товару за прострочення до 30 днів, та 10 % - за прострочення 30 днів і більше.

Отже, з урахуванням пункту 5.4 Договору та пункту 2 Специфікації Постачальником допущено прострочення поставки усього обсягу Товару, зокрема на 46 календарних днів щодо товару по видатковій накладній № 110 та на 51 календарний день щодо товару по видатковій накладній № 109.

Позивач направив відповідачу лист № 01/01/13/10/28/02-02/01/9812 від 03.07.2025 р. з вимогою сплатити штраф згідно п.7.1 Договору за порушення визначених договором строків поставки (арк. справи 17).

Листом № 1254 від 09.07.2025 р. відповідач просив позивача надати відстрочку сплати 71640 грн штрафу до 31.08.2025 року (арк. справи 19).

Листом № 1345 від 04.09.2025 р. ТОВ «Проммашпоставка» запропонувало АТ «Укрнафта» відмовитись від вимог про стягнення штрафних санкцій шляхом укладення додаткової угоди до договору щодо коригування термінів поставки та оплати (арк. справи 20).

Докази укладення такої угоди суду не надані.

Доказів проведення повних розрахунків за позовними вимогами в справу відповідачем не подано.

Доводи та розрахунки позивача з боку відповідача не заперечено.

Згідно з приписами частини 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті.

Оцінюючи подані докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача штраф у розмірі 71 640,00 грн. підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована і не заперечується, а тому підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Зважаючи на вказане, позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

За статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129,231, 232-233,237-238 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОММАШПОСТАВКА» () на користь Акціонерного товариства "УКРНАФТА" () штраф у розмірі 71 640,00 грн. та 2 422,40 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23.01.2026 року

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України

Суддя Тимощенко О.М.