ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/993/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Аленіна О.Ю., Поліщук Л.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»

на рішення Господарського суду Одеської області від 14.10.2025, суддя суду першої інстанції Невінгловська Ю.М., м. Одеса, повний текст рішення складено та підписано 14.10.2025

по справі №916/993/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»

до відповідача: Комунального підприємства «Набережне»

про стягнення 239 234,84 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.

18.03.2025 до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» до відповідача КП «Набережне», в якій позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 239 234,84 грн., з яких: пеня у сумі 180 628,76 грн., 3 % річних у сумі 34 876,31 грн. та інфляційні втрати в сумі 23 729,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не в повному обсязі сплатив вартість природного газу, який поставлявся протягом листопада 2022 року - березня 2023 року за Договором №1466-ПСО(ТКЕ)-23 постачання природного газу від 16.09.2022, чим порушив умови господарського зобов`язання та у зв`язку з чим відповідач повинен відшкодувати позивачу пеню, 3 % річних та інфляційні втрати.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.10.2025 позов задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства «Набережне» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» пеню у сумі 15 000,00 грн, три проценти річних у сумі 34 876,34 грн, інфляційні втрати у розмірі 23 729,70 грн, а також 2 846,98 грн витрат по сплаті судового збору; в решті позову відмовлено.

Приймаючи дане рішення суд першої інтонації виходив з того, що відповідачем було порушено виконання зобов`язання з оплати поставленого природного газу, у зв`язку чим вимоги про стягнення пені, відсотків річних та інфляційних втрат є обґрунтованими.

Частково задовольняючи позов в частині стягненні пені, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було допущено помилку розрахунку суми пені, тому вірною сумою пені є 178 642,60 грн. Крім того, суд першої інстанції вважає щодо необхідності зменшення суми пені до 15 000,00 грн.

Аргументи учасників справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» на рішення Господарського суду Одеської області від 14.10.2025 по справі №916/993/25.

Апелянт вказав, що з урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу Відповідача перед Позивачем за Договором, розмір нарахованої Позивачем пені за неналежне виконання Відповідачем умов Договору складає 180 628,76 грн, згідно детального розрахунку, наданого у додатку до позову

Апелянт зазначив, що з матеріалів справи не вбачається та судом не встановлено оспорювання Відповідачем і визнання недійсним пункту Договору, яким чітко та однозначно передбачено порядок нарахування Позивачем пені, а тому обов`язок Відповідача зі сплати вказаної пені підлягає виконанню в силу вимог статей 204, 612, 629 ЦК України.

Апелянт вказує, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру пені у спірних правовідносинах ґрунтується на неправильному застосуванні судом норм чинного законодавства України, зокрема, статті 551 Цивільного кодексу України та не відповідає сформованій та сталій судовій практиці.

На думку позивача, суд першої інстанції при вирішенні питання щодо зменшення пені повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише Відповідача, проте, під час розгляду справи не було враховано інтереси Позивача.

Позивач вказує, що зменшення розміру пені на 92% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що у свою чергу може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Керуючись викладеним вище, позивач просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 14.10.2025 у справі №916/993/25 у частині відмови у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» щодо стягнення: 165 628,76 грн пені та прийняти нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/993/25 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді Поліщук Л.В., Аленін О.Ю., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.10.2025.

На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи №916/993/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» на рішення Господарського суду Одеської області від 14.10.2025 по справі №916/993/25 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/993/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/993/25

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.11.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» на рішення Господарського суду Одеської області від 14.10.2025 по справі №916/993/25 залишено без руху; встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 3 633,60 грн протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали; роз`яснено апелянту, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

До Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучені докази сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 3 633,60 грн. Таким чином недоліки апеляційної скарги було усунуто.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» на рішення Господарського суду Одеської області від 14.10.2025 по справі №916/993/25; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» на рішення Господарського суду Одеської області від 14.10.2025 по справі №916/993/25 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 16.12.2025

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 2, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи або день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення або день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали апеляційного господарського суду від 25.11.2025, якою відкрито апеляційне провадження у справі №916/993/25, була отримана в електронному кабінеті позивачем - 25.11.2025.

Крім того, копія даної ухвали направлялася засобами поштового зв`язку на адресу відповідача, однак повернулася без вручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Тобто учасники справи вважаються повідомленими належним чином про розгляд апеляційним господарським судом апеляційної скарги в письмовому провадженні без виклику сторін.

Фактичні обставини, встановлені судом.

16.09.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг (постачальник) та Комунальним підприємством «НАБЕРЕЖНЕ» (споживач) було укладено Договір №1466-ПСО(ТКЕ) (Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Згідно п. 1.2. Договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для власних потреб.

Відповідно до п. 1.4. Договору, споживач підтверджує та гарантує, що на момент підписання цього Договору у споживача є в наявності укладений договір на постачання природного газу між споживачем та Оператором газорозподільної мережі (надалі - Оператор ГРМ) та присвоєний Оператором ГРМ персональний ЕІС-код га/або укладений договір транспортування природного газу між Споживачем та Оператором газотранспортної системи (надалі - Оператор ГТС) та присвоєний Оператором ГТС персональний ЕІС-код (якщо об`єкти Споживача безпосередньо приєднані до газотранспортної мережи).

Положеннями п. 1.5. Договору передбачено, що у разі якщо об`єкти споживача підключені до газорозподільних мереж, розподіл природного газу, який постачається за цим Договором, здійснює(ють) оператор(и) газорозподільних мереж, а саме: АТ «Одесагаз», з яким споживач уклав відповідний договір.

Згідно п. 2.1. Договору, постачальник передає споживачу на умовах цього Договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з вересня 2022 по березень 2023 (включно), в кількості 410,922 тис.куб.метрів, в тому числі по місяцях (далі також - розрахункові періоди) (тис.куб.м.):

- у жовтні - 2022 - 22,231 тис.куб.м.;

- у листопаді 2022 - 60,179 тис.куб.м.;

- у грудні 2022 - 82,221 тис.куб.м.;

- у січні 2023 - 100,374 тис.куб.м.;

- у лютому 2023 - 77,389 тис.куб.м.;

- у березні 2023 - 68,528 тис.куб.м.;

Згідно п. 2.4. Договору, перегляд та коригування замовлених споживачем обсягів природного газу за цим Договором може відбуватися шляхом підписання Сторонами додаткової угоди, у тому числі протягом відповідного розрахункового періоду з урахуванням пп. 2.2.2 та 2.2.3. Договору.

Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів та своєчасного (до кінця відповідного розрахункового періоду) надавати постачальнику для оформлення відповідну додаткову угоду на коригування замовлених обсягів за цим Договором.

В будь-якому випадку, обсяг, визначений в акті приймання-передачі природного газу, оформленого відповідно до пункт 3.5. Договору, вважається фактично використаним за цим договором обсягом природного газу.

Відповідно до п. 3.4. Договору, постачальник із застосуванням ресурсів Інформаційної платформи Оператора ГТС та споживач здійснюють щоденний моніторинг фактично відібраного споживачем обсягу природного газу.

На запит Постачальника Споживач надає інформацію щодо планового використання газу за розрахунковий період (місяць) в розрізі добових обсягів та до 13:00 поточної доби - оперативну інформацію щодо фактичних обсягів використання газу за минулу добу, планових обсягів використання газу на наступну добу та до 24:00 поточної доби - оперативну інформацію щодо використання газу за поточну добу.

Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.5. Договору).

У п. 3.5.1. Договору, Споживач зобов`язується надати Постачальнику не пізніше 7-го (сьомого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, по два примірника актів приймання-передачі за відповідний розрахунковий період, підписані уповноваженим представником Споживача, а саме: акт на Обсяг І, акт на Обсяг ІІІ та акт на Обсяг ІІ. В актах зазначаються фактичні обсяги використання природного газу, які визначаються з урахуванням вимог пп. 3.5.2 цього Договору, їх ціна (визначається відповідно до Розділу 4 цього Договору) та вартість.

Відповідно до п. 3.5.2. Договору, Обсяг І та Обсяг ІІІ, зазначені у відповідних актах, не можуть перевищувати Обсяг І та Обсяг ІІІ за відповідний розрахунковий період, зазначені в пункті 2.1 Цього Договору.

Сумарні обсяги за всіма складеними за розрахунковий/звітний період актами мають відповідати обсягам за даними остаточної алокації відборів Споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС за цей період.

Якщо в актах приймання-передачі, що надані на виконання підпункту 3.5.1 цього Договору, значення Обсягу 1 та/або Обсягу ІІІ перевищують зазначені в п.2.1 цього Договору, Акт на Обсяг ІІ оформлюється як різниця між загальним обсягом остаточної алокації та сумою Обсягу І та Обсягу ІІІ.

Згідно п. 3.5.3. Договору, якщо Споживач до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, не надав Постачальнику документи, зазначені в пп.3.5.1 цього Договору, або сумарні обсяги за актами не відповідають даним остаточної алокації, Сторони оформлюють весь фактично використаний Споживачем природний газ як Обсяг ІІ.

Якщо у Споживача відсутні замовлені обсяги природного газу у розрахунковому періоді, при цьому Споживач не припинив використання газу, весь фактично використаний у такому розрахунковому періоді газ оформлюється Сторонами як Обсяг ІІ.

За умовами п. 3.5.4. Договору, Постачальник протягом 3-х (трьох) робочих днів з дати одержання актів зобов`язується повернути Споживачу по одному примірнику оригіналів актів, підписаних уповноваженим представником Постачальника.

Після підписання Сторонами актів приймання-передачі, замовлені обсяги природного газу за Договором вважаться скоригованими.

У п. 3.6. Договору, звірка фактично використаного обсягу газу за цим Договором на певну дату чи протягом відповідного розрахункового періоду, ведеться Сторонами на підставі даних комерційних вузлів обліку газу та інформації про фактично поставлений Споживачу обсяг газу згідно з даними Інформаційної платформи Оператора ГТС.

Згідно п. 4.1. Договору, ціна на природний газ, який постачається за цим Договором, встановлюється наступним чином:

Ціна обсягів газу, визначених в пункті 2.1 цього Договору як Обсяг І за 1000 куб. м газу без ПДВ 6 183,33 грн., крім того ПДВ за ставкою 20%;, всього з ПДВ 7 420,00 грн;

Крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи 124,16 грн. без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовлені потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576 грн., крім того ПДВ 20%; - 27,315 грн., всього з ПДВ 163,89 грн. за 1000 куб.м.

Всього ціна газу для Обсягу ІІ за 1000 куб.м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовлені потужності на добу наперед, становить 38 489,39 грн.

Згідно у п. 5.1. Договору, споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:

- 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється Споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 % грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість переданого Споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього Договору.

У п. 5.4. Договору, Оплата за природний газ здійснюється Споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника, зазначений в розділі 14 цього Договору.

Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природного відповідно до пункту 5.1 цього Договору.

Кошти, які надійшли від Споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за попередні розрахункові періоди за цим Договором.

Згідно п. 7.1. Договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим Договором.

Відповідно до положень п. 7.2. Договору, у разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку, згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього Договору, Споживач зобов`язується сплатити Постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

У разі наявності у виробника теплової енергії невідшкодованої заборгованості з різниці в тарифах, розрахункової та узгодженої відповідно до законодавства, на суму заборгованості за природний газ, що еквівалентна сумі заборгованості з різниці в тарифах на відповідну дату, неустойка (штрафи, пені), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.

У п. 7.5 Договору, Споживач зобов`язаний компенсувати Постачальнику будь-які штрафні санкції, які виникли у Постачальника у разі несвоєчасного повідомлення Постачальника Споживачем про випадки, визначені в п.п. 13.4 та 13.5 Цього Договору.

Згідно п. 10.1 Договору, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків згідно з цим Договором внаслідок настання форс-мажорних обставин, що виникли після укладення Договору, і Сторони не могли передбачити їх.

Відповідно до п. 10.2 Договору, строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин.

Умовами п. 10.3 Договору, сторони зобов`язані негайно повідомити про виникнення форс-мажорних обставин та протягом 14 днів з дати їх виникнення подати підтвердні документи відповідно до законодавства.

Настання форс-мажорних обставин підтверджується в порядку, встановленому чинним законодавством України (10.4. Договору).

Відповідно до п. 13.1 Договору, він набирає чинності з дня дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення підписів печаткою (за наявності), а в частині зобов`язань Постачальника щодо передачі природного газу відповідно до п.2.1. Договору після настання відкладальних обставин згідно зі ст. 212 Цивільного кодексу України, а саме: укладання Споживачем договорів/додаткових угод (додаткових договорів) про договірне списання з поточних банківських рахунків, на які надходять кошти у вигляді плати за теплову енергію та відповідні комунальні послуги, послуги (товари), для надання (передачі) яких використовується поставлений природний газ, строком дії до повного виконання зобов`язань Споживача за всіма договорами, укладеними з Постачальником, або повного погашення заборгованості за такими договорами, та виконання п. 5.2 Цього Договору.

Договір діє до « 31» березня 2023 року включно, а в частині розрахунків до повного їх виконання. Продовження або припинення Договору можливе за взаємною згодою Сторін шляхом підписання додаткової угоди до Договору.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу природний газ в об`ємі 410,922 тис.м.куб. на загальну суму 2 596 987,62 грн, на підтвердження чого до матеріалів справи надано копії актів приймання-передачі природного газу:

- від 30.11.2022 року за листопад 2022 року про поставку 31,431 тис.м.куб. газу всього (з урахуванням вартості транспортування) на суму 238 369,16 грн з ПДВ, що підписаний ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», як постачальником;

- від 30.11.2022 року за листопад 2022 року про поставку 6,9 тис.м.куб. газу всього (з урахуванням вартості транспортування) на суму 114 221,82 грн з ПДВ, що підписаний ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», як постачальником;

- від 31.12.2022 року за грудень 2022 року про поставку 42,478 тис.м.куб. газу всього (з урахуванням вартості транспортування) на суму 322 148,36 грн з ПДВ, що підписаний ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», як постачальником;

- від 31.12.2022 року за грудень 2022 року про поставку 19,99 тис.м.куб. газу всього (з урахуванням вартості транспортування) на суму 330 912,20 грн з ПДВ, що підписаний ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», як постачальником;

- від 31.01.2023 року за січень 2023 року про поставку 50,227 тис.м.куб. газу всього (з урахуванням вартості транспортування) на суму 380 915,90 грн з ПДВ, що підписаний ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», як постачальником;

- від 31.01.2023 року за січень 2023 року про поставку 11,025 тис.м.куб. газу всього (з урахуванням вартості транспортування) на суму 182 506,61 грн з ПДВ, що підписаний ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», як постачальником;

- від 28.02.2023 року за лютий 2023 року про поставку 15,511 тис.м.куб. газу всього (з урахуванням вартості транспортування) на суму 256 767,35 грн з ПДВ, що підписаний ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», як постачальником;

- від 31.03.2023 року за березень 2023 року про поставку 35,366 тис.м.куб. газу всього (з урахуванням вартості транспортування) на суму 268 211,76 грн з ПДВ, що підписаний ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», як постачальником;

- від 31.03.2023 року за березень 2023 року про поставку 11,168 тис.м.куб. газу всього (з урахуванням вартості транспортування) на суму 184 873,81 грн з ПДВ, що підписаний ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», як постачальником;

Позивачем акти були виставлені відповідачу шляхом надіслання на електронну адресу споживача, що зазначена у розділі 14 Договору.

Позивачем до матеріалів позову також додано реєстр документів за період з 16/11/2022 по 23/01/2025 з інформацією про надходження коштів на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», з якого вбачається, що за період з 16.11.2022 по 23.01.2025 від Комунального підприємства «НАБЕРЕЖНЕ» надійшли грошові кошти у сумі 2 596 987,62 грн:

- 20.01.2023 відповідачем сплачено 4 612,86 грн, призначення платежу - Договірне списання за придб. природн. газ зг. Дог. постач.пр. газу №1466-ПСО(ТКЕ)-23 від 16.09.2022р.,(на вик.ПКМУ№812 від 19.07.22) в т.ч. ПДВ 20%;

- 01.02.2023 відповідачем сплачено 98 940,00 грн, призначення платежу - Договірне списання за придб. природн. газ зг. Дог. постач.пр. газу №1466-ПСО(ТКЕ)-23 від 16.09.2022р.,(на вик.ПКМУ№812 від 19.07.22) в т.ч. ПДВ 20%;

- 16.02.2023 відповідачем сплачено 150 000,00 грн, призначення платежу - Договірне списання за придб. природн. газ зг. Дог. постач.пр. газу №1466-ПСО(ТКЕ)-23 від 16.09.2022р.,(на вик.ПКМУ№812 від 19.07.22) в т.ч. ПДВ 20%;

- 21.02.2023 відповідачем сплачено 50 000,00 грн, призначення платежу - Договірне списання за придб. природн. газ зг. Дог. постач.пр. газу №1466-ПСО(ТКЕ)-23 від 16.09.2022р.,(на вик.ПКМУ№812 від 19.07.22) в т.ч. ПДВ 20%;

- 02.03.2023 відповідачем сплачено 98 955,00 грн, призначення платежу - Договірне списання за придб. природн. газ зг. Дог. постач.пр. газу №1466-ПСО(ТКЕ)-23 від 16.09.2022р.,(на вик.ПКМУ№812 від 19.07.22) в т.ч. ПДВ 20%;

- 14.03.2023 відповідачем сплачено 100 000,00 грн, призначення платежу - Договірне списання за придб. природн. газ зг. Дог. постач.пр. газу №1466-ПСО(ТКЕ)-23 від 16.09.2022р.,(на вик.ПКМУ№812 від 19.07.22) в т.ч. ПДВ 20%;

- 16.03.2023 відповідачем сплачено 150 000,00 грн, призначення платежу - Договірне списання за придб. природн. газ зг. Дог. постач.пр. газу №1466-ПСО(ТКЕ)-23 від 16.09.2022р.,(на вик.ПКМУ№812 від 19.07.22) в т.ч. ПДВ 20%;

- 17.03.2023 відповідачем сплачено 100 000,00 грн, призначення платежу - Договірне списання за придб. природн. газ зг. Дог. постач.пр. газу №1466-ПСО(ТКЕ)-23 від 16.09.2022р.,(на вик.ПКМУ№812 від 19.07.22) в т.ч. ПДВ 20%;

- 31.03.2023 відповідачем сплачено 200 000,00 грн, призначення платежу - Договірне списання за придб. природн. газ зг. Дог. постач.пр. газу №1466-ПСО(ТКЕ)-23 від 16.09.2022р.,(на вик.ПКМУ№812 від 19.07.22) в т.ч. ПДВ 20%;

- 12.04.2023 відповідачем сплачено 53 940,00 грн, призначення платежу - Договірне списання за придб. природн. газ зг. Дог. постач.пр. газу №1466-ПСО(ТКЕ)-23 від 16.09.2022р.,(на вик.ПКМУ№812 від 19.07.22) в т.ч. ПДВ 20%;

- 14.04.2023 відповідачем сплачено 250 000,00 грн, призначення платежу - Договірне списання за придб. природн. газ зг. Дог. постач.пр. газу №1466-ПСО(ТКЕ)-23 від 16.09.2022р.,(на вик.ПКМУ№812 від 19.07.22) в т.ч. ПДВ 20%;

- 16.05.2023 відповідачем сплачено 136,44 грн, призначення платежу - Договірне списання за придб. природн. газ зг. Дог. постач.пр. газу №1466-ПСО(ТКЕ)-23 від 16.09.2022р.,(на вик.ПКМУ№812 від 19.07.22) в т.ч. ПДВ 20%;

- 13.07.2023 відповідачем сплачено 485,00 грн, призначення платежу - Договірне списання за придб. природн. газ зг. Дог. постач.пр. газу №1466-ПСО(ТКЕ)-23 від 16.09.2022р.,(на вик.ПКМУ№812 від 19.07.22) в т.ч. ПДВ 20%;

- 26.09.2023 відповідачем сплачено 285,12 грн, призначення платежу - Договірне списання за придб. природн. газ зг. Дог. постач.пр. газу №1466-ПСО(ТКЕ)-23 від 16.09.2022р.,(на вик.ПКМУ№812 від 19.07.22) в т.ч. ПДВ 20%;

- 27.12.2023 відповідачем сплачено 198 985,00 грн, призначення платежу - Договірне списання за придб. природн. газ зг. Дог. постач.пр. газу №1466-ПСО(ТКЕ)-23 від 16.09.2022р.,(на вик.ПКМУ№812 від 19.07.22) в т.ч. ПДВ 20%;

- 29.12.2023 відповідачем сплачено 300 000,00 грн, призначення платежу - Договірне списання за придб. природн. газ зг. Дог. постач.пр. газу №1466-ПСО(ТКЕ)-23 від 16.09.2022р.,(на вик.ПКМУ№812 від 19.07.22) в т.ч. ПДВ 20%;

- 11.01.2024 відповідачем сплачено 970,00 грн, призначення платежу - Договірне списання за придб. природн. газ зг. Дог. постач.пр. газу №1466-ПСО(ТКЕ)-23 від 16.09.2022р.,(на вик.ПКМУ№812 від 19.07.22) в т.ч. ПДВ 20%;

- 29.01.2024 відповідачем сплачено 100 000,00 грн, призначення платежу - Договірне списання за придб. природн. газ зг. Дог. постач.пр. газу №1466-ПСО(ТКЕ)-23 від 16.09.2022р.,(на вик.ПКМУ№812 від 19.07.22) в т.ч. ПДВ 20%;

- 01.02.2024 відповідачем сплачено 98 970,00 грн, призначення платежу - Договірне списання за придб. природн. газ зг. Дог. постач.пр. газу №1466-ПСО(ТКЕ)-23 від 16.09.2022р.,(на вик.ПКМУ№812 від 19.07.22) в т.ч. ПДВ 20%;

- 15.02.2024 відповідачем сплачено 100 000,00 грн, призначення платежу - Договірне списання за придб. природн. газ зг. Дог. постач.пр. газу №1466-ПСО(ТКЕ)-23 від 16.09.2022р.,(на вик.ПКМУ№812 від 19.07.22) в т.ч. ПДВ 20%;

- 19.02.2024 відповідачем сплачено 100 000,00 грн, призначення платежу - Договірне списання за придб. природн. газ зг. Дог. постач.пр. газу №1466-ПСО(ТКЕ)-23 від 16.09.2022р.,(на вик.ПКМУ№812 від 19.07.22) в т.ч. ПДВ 20%;

- 26.02.2024 відповідачем сплачено 100 000,00 грн, призначення платежу - Договірне списання за придб. природн. газ зг. Дог. постач.пр. газу №1466-ПСО(ТКЕ)-23 від 16.09.2022р.,(на вик.ПКМУ№812 від 19.07.22) в т.ч. ПДВ 20%;

- 29.02.2024 відповідачем сплачено 100 000,00 грн, призначення платежу - Договірне списання за придб. природн. газ зг. Дог. постач.пр. газу №1466-ПСО(ТКЕ)-23 від 16.09.2022р.,(на вик.ПКМУ№812 від 19.07.22) в т.ч. ПДВ 20%;

- 08.03.2024 відповідачем сплачено 98 940,00 грн, призначення платежу - Договірне списання за придб. природн. газ зг. Дог. постач.пр. газу №1466-ПСО(ТКЕ)-23 від 16.09.2022р.,(на вик.ПКМУ№812 від 19.07.22) в т.ч. ПДВ 20%;

- 15.03.2024 відповідачем сплачено 141 768,20 грн, призначення платежу - Договірне списання за придб. природн. газ зг. Дог. постач.пр. газу №1466-ПСО(ТКЕ)-23 від 16.09.2022р.,(на вик.ПКМУ№812 від 19.07.22) в т.ч. ПДВ 20%;

Мотивувальна частина.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У даному випадку апелянт оскаржує рішення Господарського суду Одеської області від 14.10.2025 по справі №916/993/25 виключно в частині позовних вимог про стягнення пені.

З огляду на викладене вище, колегія суддів переглядає рішення Господарського суду Одеської області від 14.10.2025 по справі №916/993/25 виключно в частині позовних вимог про стягнення пені.

В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 14.10.2025 по справі №916/993/25 колегією суддів не переглядається.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, виходячи з таких підстав.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як передбачено ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 2 ст.73, ч.ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2 ст.79 ГПК України).

Отже, як встановлено судом вище 16.09.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» та Комунальним підприємством «НАБЕРЕЖНЕ» було укладено договір постачання природного газу №1466-ПСО(ТКЕ).

Як було встановлено вище, позивачем було поставлено відповідачу природній газ в об`ємі 410,922 тис.м.куб. на загальну суму 2 596 987,62 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами-приймання передачі.

Поставлений природний газ був повністю оплачений відповідачем.

Відповідно до наданих доказів, оплата поставленого природного газу була здійсненна у повному обсязі з простроченням строку на виконання оплати.

Внаслідок існуючого у відповідача прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого природного газу позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню в розмірі 180 628,76 грн, з яких 30 319,45 грн за несвоєчасну оплату газу, поставленого в січні 2023 року, 76 003,28 грн за несвоєчасну оплату газу, поставленого в лютому 2023 року, 74 306,03 грн за несвоєчасну оплату газу, поставленого в березні 2023 року.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Згідно ч.1 ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

За умовами п. 7.3. Договору, у разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього Договору, Споживач зобов`язується сплатити Постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розрахована від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у розмірі 180 628,76 грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем було допущено помилку в частині проведення нарахувань пені на борг за березень 2023 року у сумі 453 085,57 грн за період з 01.07.2023 по 15.11.2023.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок пені, нарохованої на заборгованість за березень 2023 року, колегія суддів вважає, що такий розрахунок є обґрунтованим та арифметично вірним.

Таким чином, сума пені становить 178 642,60 грн, з яких 30 319,45 грн за несвоєчасну оплату газу, поставленого в січні 2023 року, 76 003,28 грн за несвоєчасну оплату газу, поставленого в лютому 2023 року, 72 319,90 грн за несвоєчасну оплату газу, поставленого в березні 2023 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятком, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Норми матеріального права, а саме ч.3 ст. 551 ЦК України встановлює, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

При цьому неустойка, виходячи з приписів ст.ст. 546, 549 ЦК України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки, як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності, є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання. Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак це повинно здійснюватися з дотриманням не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку.

Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Правовий аналіз названих статей ЦК України свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. В чинному законодавстві України відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Судом при цьому враховуються фактичні обставини справи та надається оцінка наявним доказам, якими заявник обґрунтовує свої заперечення.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Судова практика щодо застосування норм ЦК України в частині зменшення неустойки наразі є усталеною (див. зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 923/587/20, від 01.10.2020 у справі № 904/5610/19, від 02.12.2020 у справі № 913/698/19, від 26.01.2021 у справі № 922/4294/19, від 24.02.2021 у справі № 924/633/20, від 03.03.2021 у справі № 925/74/19, від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 30.03.2021 у справі № 902/538/18, від 19.01.2021 у справі № 920/705/19, від 27.01.2021 у справі № 910/16181/18, від 31.03.2020 у справі № 910/8698/19, від 11.03.2020 у справі № 910/16386/18, від 09.07.2020 у справі № 916/39/19, від 08.10.2020 у справі № 904/5645/19, від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20, від 13.04.2021 у справі № 914/833/19, від 22.06.2021 у справі № 920/456/17) і відповідно до неї при визначенні розміру неустойки судам належить керуватися наступними загальними підходами (правилами):

- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;

- неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;

- закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення;

- чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно статті 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;

- підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

Тобто при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені у статті 551 ЦК України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом економічної діяльності відповідача є « 35.30 Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря».

Тобто основною метою діяльності КП «НАБЕРЕЖНЕ» є постачання комунальних послуг для населення.

Колегія суддів враховує, що порушення виконання відповідачем зобов`язань за договором мало місце під час дії в України воєнного стану внаслідок збройної агресії Російської Федерації, відповідачем сплачено вартість спожитого газу у повному розмірі, а придбаний природний газ використовувався для потреб населення, яке в умовах воєнного стану постійно порушує платіжну дисципліну.

В свою чергу, ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі, апелянт не навів будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах.

З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів вважає, що стягнення з відповідача пені у повному обсязі не є співмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання та навпаки може призвести до безпідставного надмірного збагачення позивача.

В свою чергу стягнення інфляційних втрат та 3% річних компенсують негативні наслідки, викликані простроченням сплати відповідачем суми заборгованості.

При цьому суд також бере до уваги, що пеня не є основною заборгованістю і, відповідно, при зменшенні її розміру кредитор не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі, з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

З огляду на викладені вище обставини у сукупності, враховуючи повне погашення основної заборгованості, напрямок діяльності відповідача, відсутність доказів понесення позивачем збитків, задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з урахуванням майнових інтересів обох сторін необхідно зменшити заявлену позивачем до стягнення пеню в сумі 178 642,60 грн до 15 000,00 грн, тому позовна вимога про її стягнення підлягає частковому задоволенню.

Отже, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Висновки апеляційного господарського суду.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 14.10.2025 по справі №916/993/25 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 14.10.2025 по справі №916/993/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 269-271, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» на рішення Господарського суду Одеської області від 14.10.2025 по справі №916/993/25 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 14.10.2025 по справі №916/993/25 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Відповідно до ст. 287 ч. 3 ГПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню за винятком випадків, передбачених п.п. а), б), в), г) п. 2) ч. 3 ст. 287 цього Кодексу.

Постанову складено та підписано 19.01.2026.

Головуючий суддя К.В. Богатир

Судді: О.Ю. Аленін

Л.В. Поліщук