УХВАЛА

м. Київ

19.01.2026Справа № 910/13782/25
Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А. розглянувши

клопотання фізичної особи-підприємця Хропака Андрія Борисовича

про стягнення судових витрат у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРОШІ 247»

до фізичної особи-підприємця Хропака Андрія Борисовича

про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 27.08.2020 у розмірі 38 333, 49 грн

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРОШІ 247» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця Хропака Андрія Борисовича (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 27.08.2020 у розмірі 38 333, 49 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов?язання за договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 27.08.2020, у частині повної та своєчасної оплати наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі №910/13782/25. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

24.11.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог та, зокрема, вказує, що між управляючою компанією ТОВ «СЕРВІС ЖИТЛОБУД-1» та відповідачем, як фізичною особою-підприємцем ніколи не було жодних господарських відносин та ніяких доказів позивачем на підтвердження існування таких відносин до позовної заяви не додано. Крім цього, зазначає, що до позовної заяви позивачем долучена копія договору купівлі-продажу нежилих приміщень, серія ВМК №848950 від 03.12.2009, засвідченого приватним нотаріусом КМНО Первушиною Н.Ю., відповідно до якого власником нежилих приміщень в житловому будинку АДРЕСА_1 загальною площею 274,30 м2 є ОСОБА_1, як фізична особа, а не як фізична особа-підприємець. Також вказує, що 05.04.2024 на адресу фізичної особи ОСОБА_1 надійшов проект договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, підписаний директором ТОВ «СЕРВІС ЖИТЛОБУД-1», в якому замовником зазначений ОСОБА_1 саме як фізична особа. Крім цього, зазначає, що в рахунках на сплату послуг та в актах надання послуг, які час від часу надходили за адресою нежитлових приміщень (№575 від 31.07.2025, №582 від 31.08.2025, №755 від 30.09.2025, №916 від 30.09.2025, №685 від 31.08.2025), також в якості замовника послуг (покупця) зазначена саме фізична особа (ОСОБА_1), а не фізична особа-підприємець. Відповідач вважає, що жодних доказів на підтвердження заборгованості відповідача, як фізичною особою-підприємцем перед управляючою компанією ТОВ «СЕРВІС ЖИТЛОБУД-1» позивачем до позовної заяви не додано.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2025 закрито провадження в справі № 910/13782/25, з підстав зазначених в ухвалі та роз`яснено позивачу, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції загальних судів за правилами цивільного судочинства.

31.12.2025 від представника відповідача надійшло клопотання про стягнення 6 000, 00 грн витрат на професійну правову допомогу. Вказана заява, в зв`язку з перебуванням у відпустці, отримана суддею Карабань Я.А. 12.01.2026.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 прийнято до розгляду клопотання відповідача про стягнення судових витрат у справі та встановлено позивачу строк для подання письмових пояснень чи заперечень стосовно клопотання про стягнення судових витрат в даній справі в строк до 16.01.2026 (включно).

Розглянувши клопотання фізичної особи-підприємця Хропака Андрія Борисовича про стягнення судових витрат, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом частини 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі та у тому самому порядку, що й судове рішення.

Положеннями статті 16 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України).

В силу приписів частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У статті 130 Господарського процесуального кодексу України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат, зокрема, у разі закриття провадження у справі.

Так, відповідно до частин 5 та 6 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Системний аналіз норм Господарського процесуального кодексу України, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі суд зобов`язаний виходити з положень частини 5 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вказана норма є спеціальною.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 в справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 в справі № 922/592/17.

У разі закриття провадження у справі відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Тобто, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у разі закриття провадження у справі можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача, що і зумовили відповідні витрати відповідача під час розгляду справи та пов`язані з цим розглядом.

Водночас Господарський процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача. Разом із тим, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.02.2021 в справі № 905/121/19, від 13.05.2021 в справі № 910/16777/20, від 15.09.2021 в справі № 902/136/21, від 18.01.2022 в справі № 922/2017/17, від 14.03.2023 в справі № 911/1201/22, очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду. Тобто, частина п`ята статті 130 Господарського процесуального кодексу України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, а тому такі встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.

Так, обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, відповідно до приписів частини 5 статті 130 Господарського процесуального кодексу України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача тощо.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 в справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 в справі № 922/592/17, від 24.03.2021 в справі № 922/2157/20, від 21.01.2020 в справі № 922/3422/18, від 26.04.2021 в справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 в справі № 924/804/20.

При цьому, суд зазначає, що не можна виходити лише з буквального розуміння терміну «необґрунтовані», тобто такі, для яких не має достатньо фактів чи доказів. Необґрунтованими можуть бути визнані такі дії, які свідомо спрямовані на перешкоджання нормальному перебігу судового провадження та явно свідчать про зловживання правами.

За результатами дослідження змісту клопотання фізичної особи-підприємця Хропака Андрія Борисовича суд встановив, що заявником не було належним чином доведено необґрунтованості дій позивача, у той час як саме лише подання позову в даній справі, не може бути розцінене судом як таке, що свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки останній має право на звернення до суду та реалізував таке право на свій розсуд.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами статей 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до приписів частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та диспозитивність.

При цьому, суд наголошує, що в силу положень статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зважаючи на викладене, а також беручи до уваги недоведеність заявником обставин необґрунтованості дій позивача в ході розгляду справи № 910/13782/25, суд у даному випадку не вбачає підстав для висновку про необґрунтованість дій позивача та стягнення з останнього компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, в зв`язку із закриттям провадження у справі.

За таких обставин, у задоволенні клопотання фізичної особи-підприємця Хропака Андрія Борисовича про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРОШІ 247» 6 000, 00 грн витрат на професійну правову допомогу слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129, 130, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні клопотання фізичної особи-підприємця Хропака Андрія Борисовича про стягнення 6 000, 00 грн витрат на професійну правову відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Я.А.Карабань