СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Харків Справа № 922/3503/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Плахов О.В.

за участі секретаря судового засідання Березки О.М.

представники учасників справи в судове засідання не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Здравофарм" (вх.№2605Х/1-43) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.11.2025 (суддя Калантай М.В., повний текст складено 27.11.2025) у справі №922/3503/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Здравофарм" м. Харків

до Російської Федерації в особі Уряду Російської Федерації, Російська Федерація

про стягнення 8 820 232,76 грн., що еквівалентно 213 825,37 доларів США

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Здравофарм" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Російської Федерації в особі Уряду Російської Федерації (надалі - відповідач) про стягнення 8820232,76 грн., що за офіційним курсом валют Національного банку України станом на 09.09.2025 еквівалентно 213 825,37 доларів США, з яких: інфляційні втрати за період з 04.10.2023 по 01.08.2025 у сумі 6 164 679,20 грн., що за офіційним курсом валют Національного банку України станом на 09.09.2025 еквівалентно 149 447,85 доларів США; 3% річних за період з 04.10.2023 по 09.09.2025 у сумі 2 655 553,56 грн., що за офіційним курсом валют Національного банку України станом на 09.09.2025 еквівалентно 64 377, 52 доларів США.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.11.2025 у справі №922/3503/25 позов залишено без розгляду.

До Східного апеляційного господарського суду 05.12.2025 в системі "Електронний суд від Товариства з обмеженою відповідальністю "Здравофарм" надійшла апеляційна скарга, в якій просить суд:

1. Прийняти апеляційну скаргу до розгляду.

2. Зупинити дію ухвали від 27.11.2025 до розгляду скарги по суті.

3. Скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.11.2025.

4. Повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

5. Визнати ТОВ «ЗДРАВОФАРМ» повністю звільненим від сплати судового збору у справі №922/3503/25 на підставі п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що вимоги у цій справі це продовження відшкодування шкоди від агресії РФ. Зазначає, що РФ не виконала рішення суду від 04.10.2023 у справі № 922/2981/23. Вважає, що суд зробив помилковий висновок, що витрати на експертизу «непов`язані» з первинною шкодою та тому інфляційні втрати і 3 % річних на них не можуть бути заявлені у цій справі.

Наполягає на тому, що він звільнений від сплати судового збору п.22 та п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Вважає, що оскаржувана ухвала замість того, щоб забезпечити право жертви агресії на компенсацію, фактично сприяє державі-агресору в ухиленні від відповідальності що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями Східного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 справу № 922/3503/25 передано на розгляд суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гребенюк Н.В., суддя Плахов О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 у справі №922/3503/25 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Здравофарм" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.11.2025 у справі №922/3503/25 залишено без руху, оскільки апелянтом в порушення п.2 ч.3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України до скарги не було додано доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у належному розмірі.

Ухвалено заявнику апеляційної скарги усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Здравофарм" надійшло клопотання про усунення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 09.12.2025 (вх.№14634 від 19.12.2025). До вказаного клопотання апелянт додав платіжну інструкцію №13112 від 10.12.2025 на суму 2442,40 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Здравофарм" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.11.2025 у справі №922/3503/25. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3503/25. Призначено справу до розгляду на "21" січня 2026 р. о 13:15 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132. Запропоновано учасникам справи визначитися із своєю явкою у судове засідання шляхом своєчасного повідомлення суду. Повідомлено, що неявка представників учасників справи належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, а також відсутність відповідного клопотання, не перешкоджає розгляду справи.

30.12.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/3503/25.

20.01.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Здравофарм" надійшла заява про проведення засідання відсутності його представника (вх.№793). Просить врахувати його аргументи, скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.11.2025, визнати ТОВ "Здравофарм" повністю звільненим від сплати судового збору у справі №922/3503/25 на підставі вищезазначених норм Закону України "Про судовий збір" та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

З метою належного повідомлення учасників справи про дану справу, судом розміщено оголошення на офіційному веб-порталі Судова влада України, з посиланням на веб-адресу ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали з урахуванням повноважень, визначених в ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає про таке.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У такій формі у цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним.

Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений, зокрема, Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Положеннями статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу, роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Отже, позивач, звертаючись з позовом до суду, має обґрунтувати позовні вимоги та надати належні та допустимі докази на підтвердження викладеного.

А суд, у свою чергу, повинен надати відповідну правову оцінку викладеним вимогам і доводам позовної заяви та наданим позивачем доказам, а також доводам і наданим відповідачем доказам, за їх наявності, і з урахуванням усіх обставин, що мають значення для справи, а також кожному доказу окремо і у їх сукупності, прийняти законне та обґрунтоване рішення у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Здравофарм" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Російської Федерації в особі Уряду Російської Федерації (надалі - відповідач) про стягнення 8820232,76 грн., що за офіційним курсом валют Національного банку України станом на 09.09.2025 еквівалентно 213 825,37 доларів США, з яких: інфляційні втрати за період з 04.10.2023 по 01.08.2025 у сумі 6 164 679,20 грн., що за офіційним курсом валют Національного банку України станом на 09.09.2025 еквівалентно 149 447,85 доларів США; 3% річних за період з 04.10.2023 по 09.09.2025 у сумі 2 655 553,56 грн., що за офіційним курсом валют Національного банку України станом на 09.09.2025 еквівалентно 64 377, 52 доларів США.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Господарського суду Харківської області у справі №922/2981/23, яке набрало законної сили 04.10.2023, з Російської Федерації на користь ТОВ "Здравофарм" було стягнуто 45245780,25грн. реальних збитків, 380079,09грн. упущеної вигоди, 73200,00грн. витрат на експертизи. Однак, незважаючи на набрання вказаним рішенням законної сили, відповідач у вказаній справі добровільно вказане рішення не виконав, у зв`язку з чим на підставі статті 625 ЦК України має сплатити на користь ТОВ "Здравофарм" суми 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 04.10.2023 по 01.08.2025.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.11.2025.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.11.2025 на підставі частини 11 статті 176 ГПК України позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Здравофарм" залишено без руху, оскільки судом було встановлено її невідповідність вимогам, викладеним у пункті 2 частини 1 статті 164 ГПК України. Зобов`язано позивача протягом п`яти днів з дня вручення ухвали від 19.11.2025 надати суду докази сплати судового збору в розмірі 105842,79грн.

Залишаючи без руху позовну ТОВ "Здравофарм", суд зазначив, що позов у даній справі була подана до суду в електронній формі та містить вимоги майнового характеру про стягнення з відповідача грошових коштів у загальному розмірі 8 820 232,76 грн., що за офіційним курсом валют Національного банку України станом на 09.09.2025 еквівалентно 213 825,37 доларів США.

Суд вказав, що позивачу належало сплатити судовий збір у розмірі 105842,79грн. (8820232,76грн. х 1,5% х 0,8).

Однак докази сплати судового збору в матеріалах позовної заяви відсутні та в переліку додатків до неї не значаться.

В той же час, позивач у позовній заяві вказав, що відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі у справах про відшкодування шкоди, завданої злочином, звільняються від сплати судового збору. Заявлений позов про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є похідним від раніше ухваленого рішення Господарського суду Харківської області у справі № 922/2981/23, яким було встановлено факт завдання шкоди майну Позивача внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Збройна агресія РФ відповідно до міжнародного та національного законодавства кваліфікується як злочин. Таким чином, Позивач звільнений від сплати судового збору при поданні даної позовної заяви.

Втім, наведена позиція позивача не відповідає нормі пункту 22 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Отже, у позивача відсутній обов`язок щодо сплати судового збору за наявності двох умов:

1) відповідачем за позовом має бути держава-агресор Російська Федерація;

2) предметом позову має бути вимога про відшкодування завданої та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Суд першої інстанції зазначив, що ТОВ "Здравофарм" цим правом скористалося при поданні позову у справі №922/2981/23, в якій розглядалися вимоги даного товариства до Російської Федерації в особі Уряду Російської Федерації про стягнення 45625859,00грн, з яких: 45245780,25грн - збитків, нанесених матеріальним активам, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.05.2023 становить 1237285,35 дол. США; 380079,09 грн - упущеної вигоди що за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.03.2023 становить 30494,64 дол. США; 73200,00 грн - витрат, понесених у зв`язку з проведенням експертиз.

Проте у позовній заяві у справі №922/3503/25 позивач заявляє вимогу до Російської Федерації в особі Уряду Російської Федерації не про стягнення шкоди (збитків), а про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані ним на підставі статті 625 ЦК України за невиконання рішення у справі №922/2981/23.

За таких обставин, суд першої інстанції виснував, що предмет позовних вимог у справі №922/3503/25 не відповідає вимогам, передбаченим п.22 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", а тому позивач має сплатити судовий збір на загальних підставах.

Суд першої інстанції вказав, що посилання позивача в позові на те, що його вимоги у справі №922/3503/25 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних "є похідними" від раніше ухваленого рішення Господарського суду Харківської області у справі №922/2981/23 ґрунтується лише на його власному розумінні вищевказаної норми, але не відповідають її змісту.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.11.2025 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Здравофарм" у справі №922/3503/25 залишено без розгляду.

Суд першої інстанції зазначив, що ТОВ "Здравофарм" вже скористалося пільгою, встановленою пунктом 22 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", при поданні позову у справі №922/2981/23. За результатами розгляду цієї справи Господарським судом Харківської області було ухвалено рішення від 04.09.2023, яким з Російської Федерації в особі Уряду Російської Федерації стягнуто на користь ТОВ "Здравофарм" 45245780,25грн збитків, нанесених матеріальним активам, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.05.2023 становить 1237285,35 дол. США; 380079,09 грн упущеної вигоди, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.03.2023 становить 30494,64 дол. США, 73200,00 грн витрат, понесених у зв`язку з проведенням експертиз.

Зазначив, що у позовній заяві у справі №922/3503/25 позивач заявляє вимогу до Російської Федерації в особі Уряду Російської Федерації не про стягнення шкоди (збитків), а про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані ним на підставі статті 625 ЦК України саме за прострочення виконання рішення у справі №922/2981/23.

Місцевий суд констатував відсутність з боку позивача будь-якого іншого обґрунтування підстави позову, у тому числі щодо того, що заявлені вимоги "мають характер додаткових вимог у межах того самого грошового зобов`язання, спрямованих на повне відшкодування цієї шкоди шляхом компенсації інфляційних втрат і 3 відсотків річних", про що позивач вказує в своїй заяві від 22.11.2025, в позовній заяві відсутнє.

На думку суду першої інстанції, наведене підтверджується й тим, що нарахування вказаних сум здійснені позивачем на всю суму стягнутих судом у справі №922/2981/23 грошових коштів, у тому числі й на витрати, понесені у зв`язку з проведенням експертиз. Тобто позивач застосував ст.625 ЦК України не лише до сум збитків та упущеної вигоди, а й до стягнутих судом судових витрат (п.2 ч.3 ст.123 ГПК України).

Втім, колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими.

Як вказано вище, позивач звернувся з цим позовом про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України на суму заборгованості, яка підтверджена рішенням Господарського суду Харківської області у справі №922/2981/23, яке набрало законної сили 04.10.2023, про стягнення з Російської Федерації на користь ТОВ "Здравофарм" 45245780,25грн. реальних збитків, 380079,09грн. упущеної вигоди, 73200,00грн. витрат на експертизи.

Верховний Суд неодноразово наголошував про те, що за змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц,постанови Верховного суду від 04 жовтня 2019 року у справах №915/880/18, від 26 вересня 2019 року у справі №912/48/19, від 18 вересня 2019 року у справі №908/1379/170.

Отже, вимагати сплату суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного суду від 05 липня 2019 року у справі №905/600/18).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження №12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень ст. 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог в одній справі не є обов`язковим.

З огляду на наведене, право Товариства з обмеженою відповідальністю "Здравофарм" на нарахування інфляційних втрат та 3% річних у розмірі узгоджується із ст. 625 ЦК України, позиціями Великої Палати Верховного Суду в постановах від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 та від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц.

Колегія суддів наголошує, що про однозначність висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

З огляду на наведене, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що предмет позовних вимог у справі №922/3503/25 не відповідає вимогам, передбаченим п.22 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" та що позивач не обґрунтував підстави позову щодо того, що заявлені вимоги "мають характер додаткових вимог у межах того самого грошового зобов`язання, спрямованих на повне відшкодування цієї шкоди шляхом компенсації інфляційних втрат і 3 відсотків річних".

Колегія суддів також наголошує, що оцінку обґрунтованості вимог позивача про нарахування інфляційних та річних на витрати за судову експертизу суд повинен здійснювати саме під час розгляду справи по суті.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що пільга, встановлена пунктом 22 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", є «одноразовою» - суперечить вищенаведеним висновкам та чинному законодавству, оскільки позов у цій справі №922/3502/25 подано до держави-агресора про стягнення інфляційних і річних, нарахованих на суму завданої нею шкоди, яка підтверджена та стягнута на ТОВ "Здравофарм" рішенням Харківської області у справі №922/2981/23, яке набрало законної сили 04.10.2023.

Відтак, ТОВ "Здравофарм" є звільненим від сплати судового збору у цій справі на підставі пункту 22 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

За таких обставин висновки суду першої інстанції про залишення без розгляду позовної заяви ТОВ "Здравофарм" є помилковим і такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи і вимогах закону.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтвердилися під час розгляду даної справи, що в свою чергу свідчить про невірне застосування норм процесуального права.

Відповідно до частини 3 статті 271 Господарського процесуального кодексу України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала про залишення без розгляду позову винесена з порушенням норм процесуального права.

Таким чином, з метою недопущення порушення права особи на доступ до правосуддя, визначених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 129 Конституції України, для захисту прав і охоронюваних законом інтересів сторін, ухвала Господарського суду Харківської області від 27.11.2025 у справі №922/3503/25 підлягає скасуванню, а справа, з урахуванням положень частини 3 статті 271 Господарського процесуального кодексу України, підлягає переданню на розгляд суду першої інстанції.

Виходячи з приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат у разі, якщо справа вирішується по суті.

Частиною 14 вказаної статті встановлено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно п. 22 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

В ч. 2 ст.129 ГПК України зазначено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, враховуючи, що позивач у встановленому порядку звільнений від сплати судового збору за подачу позовної заяви, останній за результатами розгляду справи стягується господарським судом з відповідача в дохід Державного бюджету України.

Оскільки суд апеляційної інстанції не розглядає справу по суті, матеріали справи №922/3503/25 відповідно до положень статті 271, пункту 6 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України направляються для розгляду суду першої інстанції, відтак, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 129, 254-255, 269, ч. 3 ст. 271, п. 6 ч. 1 ст. 275, п. 1 ч. 1 ст. 280, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Здравофарм" задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.11.2025 у справі №922/3503/25 скасувати.

Справу №922/3503/25 передати на розгляд Господарського суду Харківської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 26.01.2026.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя О.В. Плахов