РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.01.2026Справа № 910/14035/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Приватного підприємства "Вікта"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт хоум"

про стягнення заборгованості в розмірі 213 685,87 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Вікта» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт хоум» про стягнення заборгованості в розмірі 213 685,87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором поставки № 11 від 20.06.2024, в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, поставлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

01.12.2025 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що позивачем невірно здійснено розрахунок штрафних санкцій. Також представник відповідача зазначив, що Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено таких обов`язків державного виконавця як донарахування штрафних санкцій за невиконання договірних зобов`язань. Саме на суд покладено обов`язок ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду та саме суд шляхом дослідження доказів у справі здійснює перевірку правильності нарахування штрафних санкцій у договірних зобов`язаннях. Водночас, зважаючи на предмет позову, враховуючи ступінь складності справи та обсяг наданих послуг, відповідач вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу не є співмірними з предметом позову та є надмірними.

05.12.2025 представником позивача подано відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначив, що доводи відповідача є необґрунтованими з огляду на те, що фактично зводяться до незгоди з заявленими позивачем до стягнення штрафними санкціями. При цьому відповідач не заперечує, що під час виникнення спірних правовідносин ним було допущено порушення строку оплати товару відповідно до п. 5.1.2 Договору. Відповідальність відповідача передбачена сторонами у п. 8.2 Договору, а також у ст. 625 ЦК України, отже доводи відповідача, що позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій не підлягають задоволенню суперечать положенням договору та положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 під час прийняття рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд вправі відповідно до частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) зазначити в рішенні про нарахування відповідних або відсотків, або ж пені до моменту виконання рішення.

Відповідач, правом на подання заперечень на відповідь на відзив, у встановлений строк не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

20 червня 2024 року між Приватним підприємством «Вікта» (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комфорт хоум» (далі - покупець, відповідач) укладено Договір поставки № 11 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцю інгредієнти (далі - товар), а покупець, в свою чергу, зобов`язується прийняти належний товар та оплатити його на умовах цього Договору.

Постачальник гарантує, що поставлений товар є якісним, відповідає всім санітарним, гігієнічним, технічним та іншим нормам, стандартам та правилам, встановленим чинним законодавством України для товарів даного виду (п. 2.1 Договору).

Відповідно до п. 2.2 Договору кількість фактично отриманого товару (за яку у покупця виникає зобов`язання з оплати) може бути меншою/більшою за кількість товару, що зазначена в замовленні, не більше, ніж на 5%, якщо інше не погоджено сторонами у підписаній Специфікації.

Згідно з п. 3.1 Договору умови поставки товару за цим Договором викладені сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил, інтерпретацій комерційних термінів «Інкотермс» (у редакції 2010 року), застосовуються з урахуванням особливостей внутрішньодержавних поставок DDP, за адресою: м. Київ, проспект Науки, буд. 3, якщо інше не встановлено в замовленнях та специфікаціях до цього Договору.

У відповідності до п. 3.10 Договору датою переходу ризиків випадкового знищення та пошкодження товару, а також права власності на товар є дата підписання видаткової накладної. Дійсність видаткової накладної підтверджується підписами уповноважених представників сторін.

Ціна, асортимент та інші характеристики товару, що постачається, відображаються у видатковій накладній на відповідну партію товару, дані якої мають відповідати погодженій сторонами специфікації. В разі, якщо асортимент чи кількість поставленого товару не відповідає узгодженому в Специфікації, покупець має право не приймати товар або прийняти ту частину, що відповідає Специфікації. В цьому випадку зобов`язання постачальника щодо поставки такої партії товару вважаються виконаними в частині, яка стосується узгодженого товару. Зобов`язання по оплаті неузгодженого товару у покупця не виникають. Ціна включає всі витрати на виробництво і доставку товару (п. 4.1 Договору).

За умовами п. 5.1 Договору оплата проводиться в залежності від виконання постачальником своїх зобов`язань в наступному порядку:

- при наданні постачальником покупцю протягом 5 календарних днів з дати поставку товару податкової накладної, яка пройшла реєстрацію в ЄРПН та отримала статус документа «зареєстрована в ЄРПН», покупець оплачує поставлений товар на умовах відтермінування платежу протягом 30 календарних днів з дати, зазначеної у підписаній сторонами видатковій (товарній) накладній;

- при наданні постачальником покупцю в строк понад 5 календарних днів з дати поставки товару податкової накладної, яка пройшла реєстрацію в ЄРПН та отримала статус документа «зареєстрована в ЄРПН», покупець оплачує поставлений товар на умовах відтермінування платежу протягом 30 календарних днів з дати, реєстрації податкової накладної в ЄРПН.

Відповідно до п. 8.2 Договору у випадку несвоєчасного виконання покупцем грошових зобов`язань за цим Договором покупець сплачує на вимогу постачальника пеню у розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Цей Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками (за наявності) і діє до 31.12.2024, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

В разі, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії Договору жодна сторона не виявить бажання розірвати його, то дія цього Договору автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік на тих же умовах (п. 10.1 та п. 10.2 Договору).

На виконання умов Договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар згідно видаткових накладних № РН-0001431 від 10.10.24 на суму 16 608,00 грн, № РН-0001467 від 17.10.24 на суму 16 608,00 грн, № РН-0001533 від 31.10.24 на суму 16 608,00 грн, № РН-0001562 від 07.11.24 на суму 16 608,00 грн, № РН-0001659 від 21.11.24 на суму 16 920,00 грн, № РН-0001699 від 28.11.24 на суму 18 860,00 грн, № РН-0001752 від 05.12.24 на суму 16 285,00 грн, № РН-0001796 від 13.12.24 на суму 34 200,00 грн, № РН-0001842 від 19.12.24 на суму 21 600,00 грн, № РН-0001879 від 26.12.24 на суму 14 400,00 грн, № РН-0000105 від 24.01.25 на суму 19 620,00 грн, № РН-0000162 від 06.02.25 на суму 14 400,00 грн, № РН-0000239 від 21.02.25 на суму 14 400,00 грн, № РН-0000285 від 05.03.25 на суму 16 920,00 грн, № РН-0000292 від 07.03.25 на суму 17 160,00 грн, № РН-0000350 від 20.03.25 на суму 17 280,00 грн, № РН-0000364 від 21.03.25 на суму 18 000,00 грн, № РН-0000424 від 03.04.25 на суму 39 300,00 грн, № РН-0000452 від 11.04.25 на суму 18 000,00 грн, № РН-0000474 від 16.04.25 на суму 18 000,00 грн, № РН-0000501 від 23.04.25 на суму 36 000,00 грн, № РН-0000636 від 22.05.25 на суму 18 000,00 грн, № РН-0000669 від 30.05.25 на суму 18 000,00 грн, № РН-0000705 від 06.06.25 на суму 18 000,00 грн, № РН-0000741 від 12.06.25 на суму 31 200,00 грн, № РН-0000776 від 20.06.25 на суму 18 000,00 грн, № РН-0000813 від 26.06.25 на суму 18 000,00 грн, № РН-0000852 від 04.07.25 на суму 18 000,00 грн, № РН-0000875 від 11.07.25 на суму 18 000,00 грн, № РН-0000913 від 18.07.25 на суму 18 000,00 грн, № РН-0000942 від 24.07.25 на суму 18 000,00 грн, № РН-0001098 від 29.08.25 на суму 15 000,00 грн.

26 вересня 2025 року ПП «Вікта» звернулось до ТОВ «Комфорт хоум» із Претензією-вимогою вих. № 24/09-1 від 24.09.2025, у якій вимагало сплатити заборгованість у розмірі 205 777,50 грн у строк до 02.10.2025, на яку відповідач надав Відповідь вих. № 18 від 25.09.2025, у якій зазначив, що станом на 25.09.2025 протермінована заборгованість складає 190 777,50 грн та буде погашена частинами, починаючи з 06.10.2025.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що покупець, в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, оплату отриманого товару в повному обсязі не здійснив, в зв`язку з чим, за ТОВ «Комфорт хоум» обліковується заборгованість у розмірі 186 777,50 грн.

Також у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині здійснення розрахунків, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 16 375,29 грн, 3% річних у розмірі 3 192,41 грн та інфляційні втрати в розмірі 7 338,68 грн.

Крім того, позивачем в порядку ч. 10 ст. 238 ГПК України заявлено клопотання про нарахування 3% річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем поставлено відповідачу товар за Договором згідно видаткових накладних № РН-0001431 від 10.10.24 на суму 16 608,00 грн, № РН-0001467 від 17.10.24 на суму 16 608,00 грн, № РН-0001533 від 31.10.24 на суму 16 608,00 грн, № РН-0001562 від 07.11.24 на суму 16 608,00 грн, № РН-0001659 від 21.11.24 на суму 16 920,00 грн, № РН-0001699 від 28.11.24 на суму 18 860,00 грн, № РН-0001752 від 05.12.24 на суму 16 285,00 грн, № РН-0001796 від 13.12.24 на суму 34 200,00 грн, № РН-0001842 від 19.12.24 на суму 21 600,00 грн, № РН-0001879 від 26.12.24 на суму 14 400,00 грн, № РН-0000105 від 24.01.25 на суму 19 620,00 грн, № РН-0000162 від 06.02.25 на суму 14 400,00 грн, № РН-0000239 від 21.02.25 на суму 14 400,00 грн, № РН-0000285 від 05.03.25 на суму 16 920,00 грн, № РН-0000292 від 07.03.25 на суму 17 160,00 грн, № РН-0000350 від 20.03.25 на суму 17 280,00 грн, № РН-0000364 від 21.03.25 на суму 18 000,00 грн, № РН-0000424 від 03.04.25 на суму 39 300,00 грн, № РН-0000452 від 11.04.25 на суму 18 000,00 грн, № РН-0000474 від 16.04.25 на суму 18 000,00 грн, № РН-0000501 від 23.04.25 на суму 36 000,00 грн, № РН-0000636 від 22.05.25 на суму 18 000,00 грн, № РН-0000669 від 30.05.25 на суму 18 000,00 грн, № РН-0000705 від 06.06.25 на суму 18 000,00 грн, № РН-0000741 від 12.06.25 на суму 31 200,00 грн, № РН-0000776 від 20.06.25 на суму 18 000,00 грн, № РН-0000813 від 26.06.25 на суму 18 000,00 грн, № РН-0000852 від 04.07.25 на суму 18 000,00 грн, № РН-0000875 від 11.07.25 на суму 18 000,00 грн, № РН-0000913 від 18.07.25 на суму 18 000,00 грн, № РН-0000942 від 24.07.25 на суму 18 000,00 грн, № РН-0001098 від 29.08.25 на суму 15 000,00 грн, які підписані сторонами без заперечень та зауважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За умовами п. 5.1 Договору оплата проводиться в залежності від виконання постачальником своїх зобов`язань в наступному порядку:

- при наданні постачальником покупцю протягом 5 календарних днів з дати поставку товару податкової накладної, яка пройшла реєстрацію в ЄРПН та отримала статус документа «зареєстрована в ЄРПН», покупець оплачує поставлений товар на умовах відтермінування платежу протягом 30 календарних днів з дати, зазначеної у підписаній сторонами видатковій (товарній) накладній;

- при наданні постачальником покупцю в строк понад 5 календарних днів з дати поставки товару податкової накладної, яка пройшла реєстрацію в ЄРПН та отримала статус документа «зареєстрована в ЄРПН», покупець оплачує поставлений товар на умовах відтермінування платежу протягом 30 календарних днів з дати, реєстрації податкової накладної в ЄРПН.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивачем зареєстровано податкові накладні № 53 від 10.10.2024, № 86 від 17.10.2024, № 157 від 31.10.2024, № 34 від 07.11.2024, № 111 від 21.11.2024, № 161 від 28.11.2024, № 34 від 05.12.2024, № 72 від 13.12.2024, №114 від 19.12.2024, № 145 від 26.12.2024, № 104 від 24.01.2025, № 35 від 06.02.2024, № 103 від 21.02.2025, № 23 від 05.03.2025, №33 від 07.03.2025, № 96 від 20.03.2025, № 101 від 21.03.2025, № 14 від 03.04.2025, № 48 від 11.04.2025, № 58 від 16.04.2025, № 89 від 23.04.2025, № 89 від 22.05.2025, № 121 від 30.05.2025, № 38 від 06.06.2025, № 68 від 12.06.2025, № 103 від 20.06.2025, № 140 від 26.06.2025, № 26 від 04.07.2025, № 61 від 11.07.2025, № 87 від 18.07.2025, № 113 від 24.07.2025, № 128 від 29.08.2025.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, обов`язку зі сплати вартості отриманого товару у повному обсязі відповідач не виконав, внаслідок чого за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 186 777,50 грн, що відповідачем не спростовано.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості в розмірі 186 777,50 грн за товар, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати заборгованості за Договором не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 186 777,50 грн.

Також у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині здійснення розрахунків, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 16 375,29 грн, 3% річних у розмірі 3 192,41 грн та інфляційні втрати в розмірі 7 338,68 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 8.2 Договору у випадку несвоєчасного виконання покупцем грошових зобов`язань за цим Договором покупець сплачує на вимогу постачальника пеню у розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Суд враховує, що відповідач у поданому відзиві на позовну заяву зазначає, що позивачем невірно здійснено розрахунок штрафних санкцій.

Однак, посилаючись на невірність здійсненого позивачем розрахунку, відповідач як не наводить жодних аргументів невірності такого розрахунку, так і не наводить свій контррозрахунок.

Суд зазначає, що змагальність сторін є однією з основних засад (принципів) господарського судочинства (пункту 4 частини третьої статті 2 ГПК України), зміст якої розкривають положення статті 13 цього Кодексу.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини третя та четверта статті 13 ГПК України).

Здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 16 375,29 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 3% у розмірі 3 192,41 грн та інфляційні втрати в розмірі 7 338,68 грн.

Також, позивач просить суд зазначити в рішенні про нарахування 3% річних до моменту повного виконання рішення.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI Господарського процесуального кодексу України.

Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, за час прострочення.

За змістом ч. 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч. 11, 12 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в цій частині та зазначити у резолютивній частині рішення про нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення 3% річних на суму 5 570,86 грн. до моменту виконання вказаного рішення, з урахуванням приписів законодавства України.

Перерахунок 3% річних для органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання рішення, має здійснюватися за наступною формулою: Сх3хД:К:100,

де: С- сума непогашеної заборгованості;

Д - кількість днів прострочення;

К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачем боргу, 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився за визначеними вище формулами.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

У той же час, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З огляду на положення Закону України «Про судовий збір», оскільки позивач звернувся до суду з позовом в електронній формі через підсистему "Електронний суд", розмір судового збору за подання позивачем до Господарського суду міста Києва вказаної позовної заяви має визначатись з урахуванням наведених приписів.

Однак, при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір без урахування коефіцієнту 0,8.

Враховуючи викладене, суд звертає увагу позивача, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Разом з тим, позивач просить суд покласти на відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

Згідно частин 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги б/№ від 19.09.2025 (далі договір про надання правничої допомоги), укладеного між Приватним підприємством «ВІКТА» (далі клієнт) та адвокатом Максимчуком Сергієм Павловичем, який діє на підставі свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю, серії ДН №4723 від 23.03.2016 (далі адвокат), додатку №1 до договору б/№ від 19.09.2025, акту від 05.12.2025 до договору б/№ від 19.09.2025, розрахунку розміру винагороди адвоката за надання правничої допомоги та ордеру на надання правничої допомоги, серії АН №1830710 від 07.11.2025.

Відповідно до пункту 1.1 договору про надання правничої допомоги адвокат зобов`язується надати правничу допомогу клієнту, а саме представляти права і законні інтереси клієнта у Господарському суді міста Києва за позовом клієнта до ТОВ «Комфорт Хоум» про стягнення заборгованості без обмежень повноважень, що передбачені ГПК, з правом підпису позовної заяви, відповіді на відзив, заперечень, клопотань, скарг, тощо, а клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар за надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 1.3 договору про надання правничої допомоги адвокат також має право: отримувати письмові висновки фахівців з питань, що потребують спеціальних знань; збирати відомості про факти, які можуть бути використані як докази; звертатись з адвокатськими запитами, включаючи, але не обмежуючись, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та підпорядкування, громадських об`єднань, органів прокуратури, правоохоронних органів, нотаріусів, судів, органів реєстрації цивільного стану, державних автомобільних інспекцій, податкових, митних органів, поштового зв`язку, виконавчої служби про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту; застосовувати науково-технічні засоби відповідно до чинного законодавства України; доповідати клопотання і скарги на прийомі у посадових осіб та отримувати від них письмові мотивовані відповіді на ці клопотання і скарги; бути присутнім при розгляді поданих клопотань і скарг, давати пояснення щодо суті клопотань і скарг; виконувати інші дії, передбачені законодавством України.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та до набрання судовим рішенням законної сили. Моментом підписання договору є дата, вказана на першій сторінці договору (пункт 3.1 договору про надання правничої допомоги).

Гонорар сплачується у порядку зазначену в Додатку № 1 до цього Договору (пункт 4.1 договору про надання правничої допомоги).

Між Приватним підприємством «ВІКТА», як клієнтом, та адвокатом Максимчуком Сергієм Павловичем, як адвокатом, було укладено додаток №1 до договору про надання правової допомоги б/№ від 19.09.2025, за умовами пункту 1 якого сторони погодили, що гонорар визначається за домовленістю та складає: ознайомлення з документами для підготовки з позовної заяви (більше 100 сторінок) - 1 500,00 грн; пошук потрібних законів, нормативних актів, рішень Верховного Суду, формування правової позиції, побудова аргументів, визначення позовних вимог - 1 000,00 грн; підготовка/складання позовної заяви про стягнення заборгованості, пені, 3% річних та інфляційного збільшення суми боргу - 15 000,00 грн; розрахунок пені, 3% річних та інфляційного збільшення суми боргу 50 господарських операцій (видаткових накладних) - 2 500,00 грн; підготовка/складання відповіді на відзив 5000,00 грн. Загальний розмір гонорару складає 25 000,00 грн. Гонорар сплачується протягом 30 днів після набрання чинності рішенням суду.

05.12.2025 року між сторонами було підписано акт до договору про надання правничої допомоги б/№ від 19.09.2025, за умовами якого сторони засвідчили, що адвокатом було надано клієнту правничу допомогу відповідно до договору про надання правничої допомоги від 19.09.2025 року у справі № 910/14035/25 згідно з розрахунком розміру винагороди адвоката за надання правової допомоги та розрахунком розміру витрат, пов`язаних з її наданням, що підлягають відшкодуванню на суму 25000,00 грн.

Судом встановлено, що Максимчук Сергій Павлович є адвокатом в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України). Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

В той же час, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові №922/445/19 від 03.10.2019 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Тобто, «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку викладеному у вищевказаній постанові.

При цьому, у постанові від 05.10.2021 у справі №907/746/17 колегія суддів Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»).

Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст.ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норми права викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що заявлені позивачем до стягнення витрати не є обґрунтованими та співмірними до рівня складності даної справи. Так, на думку відповідача, очевидним є те, що предмет та підстави позову вказують на незначну складність даної справи, крім того, справа є малозначною та її розгляд відбувається за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) та не могла становити значного обсягу витраченого адвокатом часу на аналіз та підготовку позову.

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності та з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, а також розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, зважаючи на заперечення відповідача на клопотання про стягнення судових витрат, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та складності даної справи, з урахуванням обсягу наданих послуг (п. 2 ч. 5 ст.129 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає обґрунтованими доводи відповідача про те, що даний спір є спором незначної складності, відноситься до категорії спорів, що виникають у зв`язку із неналежним виконанням договорів і регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, невеликої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають та предмет доказування у справі №910/14035/25 охоплює незначну кількість обставин та фактів, які підлягають дослідженню.

При цьому, суд зауважує, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу підлягає оцінці з урахуванням принципів співмірності судових витрат, закріплених у статті 129 Господарського процесуального кодексу України, та принципу розумності, який є складовою процесуальної економії та суд повинен дотримуватися збалансованості між правом позивача на відшкодування витрат та забезпеченням справедливості для відповідача. Надмірно завищені витрати на правничу допомогу, які не знаходять свого обґрунтування у складності справи, обсязі наданих послуг або часі, витраченому адвокатом, не можуть покладатися на відповідача у повному обсязі, оскільки це призводитиме до необґрунтованого тягаря для сторони.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги, що юридична кваліфікація правовідносин у даній справі не є складною, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн, не відповідає критерію розумності, не містить обґрунтування обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені із досягненням успішного результату і їх відшкодування з огляду на обставини даної справи матиме надмірний характер.

Відтак, виходячи з принципу співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, ціни позову, рівня складності, характеру спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, суд прийшов до висновку про необхідність покладення на відповідача витрат позивача на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн, що є пропорційним предмету спору, складності даної справи та обсягу робіт (наданих послуг), виконаних за договором про надання правової допомоги.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт хоум» (03028, м. Київ, проспект Науки, буд. 3; ідентифікаційний код: 39182454) на користь Приватного підприємства «Вікта» (01125, м. Київ, проспект Визволителів, буд. 7; ідентифікаційний код: 25587621) заборгованість у розмірі 186 777 (сто вісімдесят шість тисяч сімсот сімдесят сім) грн 50 коп., пеню у розмірі 16 375 (шістнадцять тисяч триста сімдесят п`ять) грн 29 коп., 3% річних у розмірі 3 192 (три тисячі сто дев`яносто дві) грн 41 коп., інфляційні втрати у розмірі 7 338 (сім тисяч триста тридцять вісім) грн 68 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 564 (дві тисячі п`ятсот шістдесят чотири) грн 23 коп.

Нарахувати до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт хоум» (03028, м. Київ, проспект Науки, буд. 3; ідентифікаційний код: 39182454) на користь Приватного підприємства «Вікта» (01125, м. Київ, проспект Визволителів, буд. 7; ідентифікаційний код: 25587621) 3% річних на суму заборгованості у розмірі 186 777,50 грн до моменту виконання рішення за наступною формулою: Сх3хД:К:100, де: С- сума непогашеної заборгованості; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у випадку часткової сплати Товариством з обмеженою відповідальністю «Комфорт хоум» (03028, м. Київ, проспект Науки, буд. 3; ідентифікаційний код: 39182454) суми основного боргу, нарахування 3% річних повинно здійснюватися на залишок заборгованості.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено: 20.01.2026

Суддя О.А. Грєхова