ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
"26" січня 2026 р. Справа № 909/484/25
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Орищин Г.В.,
суддів Галушко Н.А.,
розглянув без виклику представників сторін заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Агроресурссистеми" про ухвалення додаткового рішення
за результатами розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сила Карпат"
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.07.2025 (повне рішення складено 22.07.2025, суддя П.А. Шкіндер)
та на додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05.08.2025 (повне додаткове рішення складено 05.08.2025, суддя П.А. Шкіндер)
у справі № 909/484/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сила Карпат"
до відповідача-1 Карпатського національного природного парку
до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Агроресурссистеми"
про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов`язання внести зміни у технічну документацію із землеустрою
Позивач не погодився з ухваленими рішеннями місцевого господарського суду та оскаржив його в апеляційному порядку.
Західний апеляційний господарський суд в постанові від 15.01.2026 ухвалив: - в задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сила Карпат" відмовити; - рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.07.2025 та додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05.08.2025 у справі № 909/484/25 залишити без змін; - судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
У відзиві на апеляційну скаргу Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Агроресурссистеми" вказано про те, що відповідач22 очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 10 000,00 грн, а також зазначено, що докази на підтвердження розміру понесених витрат будуть надані у відповідності до ч.8 ст. 129 ГПК України.
30.09.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Агроресурссистеми" через систему «Електронний суд» подано клопотання про долучення доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат на суму 10 000,00 грн.
19.01.2026 через систему «Електронний суд» до Західного апеляційного господарського суду від відповідача22 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі № 909/484/25
Відповідно до вимог ст. 221 ГПК України суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи.
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Західний апеляційний господарський суд в ухвалі від 20.01.2026 постановив здійснити розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Агроресурссистеми" про ухвалення додаткового рішення у справі № 909/484/25 без виклику представників сторін в судове засідання; сторонам запропоновано подати суду пояснення (заперечення) на заяву відповідача 2.
Позивач та відповідач-1 правом на подання пояснень (заперечень) на заяву відповідача-2 не скористались.
За змістом ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (ч.3 ст.2 ГПК України).
Частиною 8 ст.129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Судові витрати на оплату послуг адвоката підлягають відшкодуванню лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату або адвокатському об`єднанню стороною, котрій такі послуги надавались, оплата послуг адвоката підтверджується відповідними фінансовими документами, і якщо такі послуги надавались адвокатом, а не будь-яким представником.
Статтею 126 ГПК України врегульовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як було зазначено вище Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Агроресурссистеми" в тексті відзиву на апеляційну скаргу зазначено, що докази на підтвердження розміру понесених витрат будуть подані після ухвалення рішення суду.
Верховний Суду у постанові від 20.01.2025 у справі № 907/16/23, виснував, що оскільки Господарський процесуальний кодекс України не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми заяви про намір подати докази понесення судових витрат, то зазначення позивачем у відзиві на апеляційну скаргу про те, що докази понесення судових витрат будуть надані додатково, і є заявою останнього, мова про яку йде у частині восьмій статті 129 ГПК України.
Отож, з врахуванням вказаної правової позиції Верховного Суду, судова колегія вважає, що зазначення Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Агроресурссистеми" у відзиві на апеляційну скаргу про те, що докази понесення судових витрат будуть надані після ухвалення рішення у цій справі, є заявою сторони в розумінні ч. 8 ст. 129 ГПК України.
Колегією суддів встановлено, що за умовами договору № 30-06/2023 про надання правової допомоги від 30.06.2023, укладеному між відповідачем-2 та Адвокатським бюро «Олександра Шипіцина», бюро зобов`язується надати клієнту правову допомогу, пов`язану з будь- якими питаннями, які виникають у клієнта, за умовами даного договору бюро уповноважує певного Адвоката (працівника Бюро) представляти інтереси ТОВ НВП «Агроресурссистеми» в будь-яких судах України загальної юрисдикції зі всіма правами, що надані позивачу.
13.08.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Агроресурссистеми" та Адвокатським бюро «Олександра Шипіцина» укладено додаткову угоду № 11 до договору № 30-06/2023 про надання правової допомоги від 30.06.2023, за змістом якої пункт 2 договору доповнено підпунктом 2.12 в наступній редакції «Розмір гонорару, що сплачується клієнтом на користь адвоката за правову допомогу, вказану в п.1.12 договору є фіксованим та дорівнює 10 000,00 грн».
Відповідачем-2 також долучено акт № 11 приймання-передачі виконаних послуг (до договору № 30-06/2023 про надання правової допомоги від 30.06.2023), з якого вбачається, що адвокатом на підставі договору про надання правової допомоги надано послуги на суму 10 000,00 грн.
Відповідно до статті 131 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
За змістом статті 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Чинним процесуальним законодавством визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначає, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Постановою у справі № 922/3812/19 Верховний Суд підтвердив власні висновки, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, та у постанові від 21.01.2020 у справі № 904/1038/19.
У відповідності до позиції Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 12.05.2021 у справі № 235/4969/21, розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі не залежить від обсягу наданих послуг, а отже є визначеним. У постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду звернув увагу, що суди, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Як вбачається з матеріалів справи, додатковою угодою № 11 до договору № 30-06/2023 про надання правової допомоги від 30.06.2023, встановлено, що розмір гонорару, що сплачується клієнтом на користь адвоката за правову допомогу складає 10 000,00 грн. Отже, вказана сума є визначеною та не залежить від обсягу наданих послуг.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішеннях від 12 жовтня 2006 у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду у додатковій постанові у справі № 755/9215/15-ц від 19.02.2020, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Таким чином, суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню.
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами від учасників справи не надходило.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що вимога відповідача-2 щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є правомірною, такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. Відтак, вимога про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу підтверджена матеріалами справи та підлягає задоволенню в повному обсязі - у розмірі 10 000, 00 грн.
Керуючись ст. 126, 129, 244 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Агроресурссистеми" про ухвалення додаткового рішення задоволити.
Господарському суду Івано-Франківської області видати наказ.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік