ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"13" січня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/2162/24
Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.

за участі секретаря судового засідання Кафланової А.С.,

розглянувши заяву відповідача ОСОБА_1 по справі №916/2162/24 /вх.№2-2028/25 від 25.12.2025/ про відстрочення виконання рішення суду

за позовом: Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" /, адреса - 65003, Одеська обл., м. Чорноморськ, пр-т. Миру, 28/

до відповідачів: 1. Приватного підприємства "Фенікс і Ко" /, адреса - 74800, Херсонська обл., м. Каховка, вул. Мелітопольська, 21-а/;

2. ОСОБА_1 /РНОКПП НОМЕР_1 , адреса - АДРЕСА_1 /;

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехпрогрес" /ЄДРПОУ 74800, Херсонська обл., м. Каховка (з), вул. Велика Куликовська, 110, e-mail: /;

4. Приватного підприємства "Легіон Агро" /ЄДРПОУ 74800, Херсонська обл., м. Каховка (з), вул. Велика Куликовська, 110/

про солідарне стягнення у розмірі 3 411 609,7 грн

за участю представників:

від позивача: не з`явився, повідомлений належним чином;

від відповідача1: не з`явився, повідомлений належним чином;

від відповідача2: не з`явився, матеріали справи містять заяву про розгляд справи без участі представника заявника /вх.№1036/26 від 13.01.2026/;

від відповідача3: не з`явився, повідомлений належним чином;

від відповідача4: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Одеської області на розгляді перебувала справа №916/2162/24 за позовом за позовом Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" до відповідачів Приватного підприємства "Фенікс і Ко", ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехпрогрес", Приватного підприємства "Легіон Агро" про солідарне стягнення у розмірі 3 411 609,7 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.03.2025 позовні вимоги Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" - задоволено в повному обсязі. Стягнуто солідарно з Приватного підприємства "Фенікс і Ко", ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехпрогрес", Приватного підприємства "Легіон Агро" на користь Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" заборгованість за кредитним договором № K08561/2021 від 28.04.2021 в сумі 3 411 609,70 грн /три мільйони чотириста одинадцять тисяч шістсот дев`ять гривень 70 копійок/, з яких: 2 999 203,51 грн. - основний борг, 379 406,19 грн. - проценти, 33 000,00 грн. - комісія, а також судовий збір в розмірі 40 929,32 грн.

23.04.2025 Господарським судом Одеської області видано відповідні накази.

Постановою Південно-західного господарського апеляційного суду від 03.12.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Змінено резолютивну частину рішення Господарського суду Одеської області від 19.03.2025 у справі №916/2162/24, виклавши її в наступній редакції:

"Позов Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" - задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з Приватного підприємства "Фенікс і Ко", ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" заборгованість за Кредитним договором № K08561/2021 від 28.04.2021 в сумі 3 411 609,70 грн, з яких: 2 999 203,51 грн. - основний борг, 379 406,19 грн. - проценти, 33 000,00 грн. - комісія.

Стягнути в солідарному порядку з Приватного підприємства "Фенікс і Ко", Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехпрогрес" на користь Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" заборгованість за Кредитним договором №K08561/2021 від 28.04.2021 в сумі 3 411 609,70 грн, з яких: 2 999 203,51 грн. - основний борг, 379 406,19 грн. - проценти, 33 000,00 грн. - комісія.

Стягнути в солідарному порядку з Приватного підприємства "Фенікс і Ко", Приватного підприємства "Легіон Агро" на користь Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" заборгованість за Кредитним договором № K08561/2021 від 28.04.2021 в сумі 3 411 609,70 грн, з яких: 2 999 203,51 грн. - основний борг, 379 406,19 грн. - проценти, 33 000,00 грн. - комісія.

Стягнути в рівних частках з Приватного підприємства "Фенікс і Ко", Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехпрогрес", ОСОБА_1 та Приватного підприємства "Легіон Агро" на користь Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" суму судового збору в розмірі 40 929,32 грн. (по 10 232,33 грн. з кожного) за подання позовної заяви."

25.12.2025 до суду через систему "Електронний суд" надійшла заява ОСОБА_1 по справі №916/2162/24 /вх.№2-2028/25 від 25.12.2025/, відповідно до якої відповідач2 просить відстрочити на один рік виконання рішення Господарського суду Одеської області від 19.03.2025 у справі №916/2162/24, зміненого Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2025 у справі № 916/2162/24 в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" заборгованості за Кредитним договором № K08561/2021 від 28.04.2021 в сумі 3 411 609,70 грн, з яких: 2 999 203,51 грн. - основний борг, 379 406,19 грн. - проценти, 33 000,00 грн. - комісія та судового збору в розмірі 10 232,33 грн.

При цьому в заяві відповідач2 ОСОБА_1 посилається на те, що наразі у відповідача ОСОБА_1 наявні виняткові обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в господарській справі, які виникли не з її вини і не з її волі. Виступаючи поручителем позичальника за кредитом у 2021 році ОСОБА_1 володіла достатніми майновими активами, за рахунок яких вона могла виконати зобов`язання перед Позивачем. Тобто договір поруки був реальним і забезпеченим майном поручителя, що підтверджується наступними доказами. ОСОБА_1 є єдиним засновником Приватного підприємства "Фенікс і Ко" з часткою в статутному капіталі 100% до початку повномасштабного вторгнення.

Відповідач2 зазначає, що фактичне знаходження та виробничі потужності боржника - ПП «Фенікс і Ко» перебувають на території населених пунктів Каховського району Херсонської області (розташованих на лівому березі р. Дніпро), тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської федерації з 24.02.2022 р. і по даний час. Факт окупації вказаних населених пунктів є загальновідомим та підтверджується Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 р. № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», відповідно до якого, починаючи з 24.02.2022 р. Каховська міська територіальна громада та Новокаховська міська територіальна громада знаходяться в тимчасовій окупації.

Відповідач2 наголошує на тому, що ПП «Фенікс і Ко» здійснює господарську діяльність виключно у сфері сільського господарства. У зв`язку з початком воєнних дій переважна більшість персоналу ПП «Фенікс і Ко» була змушена покинути свої домівки та виїхати за межі Херсонської області для порятунку свого життя і здоров`я та своїх своїх близьких. Господарська діяльність ПП «Фенікс і Ко», всі майнові активи якого були захоплені або знищені окупаційними військами, які до того ж були розташовані на лівому березі Херсонської області, яка стала відрізаною від підконтрольної території України, за таких обставин стала неможливою. У період з 24.02.2022 р. місцезнаходженням ПП «Фенікс і Ко» була наступна адреса: 74800, Україна, Херсонська обл., місто Каховка, вулиця Мелітопольська, будинок, 21а. За вказаною адресою зберігались первинні документи та бухгалтерська документація Товариства, пов`язана зі здійсненням господарської діяльності, податкові документи та звітність, комп`ютерна техніка та сервера, на яких зберігались все програмне забезпечення та вся інформація в електронній формі, пов`язана зі складанням податкової звітності Товариства.

Відповідач2 зазначає, що господарська діяльність ПП «Фенікс і Ко» по вирощуванню та продажу сільськогосподарської продукції, всі майнові активи якого були захоплені або викрадені окупаційними військами, які до того ж були розташовані на лівому березі Херсонської області, яка стала відрізаною від підконтрольної території України, за таких обставин стала неможливою. У зв`язку з військовою агресією проти України починаючи з 24.02.2022 р. та окупацією території на якій здійснювало свою діяльність підприємство, виконання зобов`язань за кредитним договором стало неможливим, через неможливість здійснення своєї господарської діяльності згідно з норм чинного законодавства України та у зв`язку з припиненням діяльності підприємства на окупованій території. В подальшому підприємство не мало жодної фізичної можливості вести господарську діяльність на окупованій території, так як функціонування бізнесу було небезпечним для підприємства та його співробітників, та це повністю порушувало норми чинного законодавства України.

В період часу починаючи з 24.02.2022 року по цей час, позичальник не має можливості сплачувати кошти за Кредитним договором у вигляді (процентів, поточної заборгованості, простроченої заборгованості за кредитом, прострочених процентів за кредитом, комісій), з тієї підстави, що немає можливості вести господарську діяльність на території підприємства, у зв`язку з настанням форсмажорних обставин, які повністю не залежать від його волі.

Таким чином, у зв`язку з форс-мажорними обставинами, господарська діяльність ПП «Фенікс і Ко» за рахунок якої отримувався прибуток, починаючи з 24.02.2022 унеможливлена, доступ до активів підприємства, за рахунок продажу яких можна буде погасити кредитну заборгованість відсутній.

Представник відповідача2 також зазначає, що ОСОБА_2 є співвласником житлового будинку загальною площею 62,1 кв.м. (реєстраційний номер 4) та земельної ділянки кадастровий номер :04:021:0076 за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на її чоловіка ОСОБА_3 . У зв`язку зі знаходженням вказаних активів на окупованій території їх продаж для погашення кредитної заборгованості на даний час фізично унеможливлений починаючи з 24.02.2022. У зв`язку з реальною загрозою життю та здоров`ю ОСОБА_2 була вимушена разом із сім`єю залишити місце постійного проживання на території м. Каховка. Таким чином, заявник стала внутрішньо переміщеною особою та втратила основні джерела доходу та майно, які забезпечували можливість виконання фінансових зобов`язань. На теперішній час єдиним майном ОСОБА_2 , що знаходиться на підконтрольній території України, є квартира загальною площею 47,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , яка є єдиним житлом заявника та членів її сім`ї. Звернення стягнення на вказане майно або створення умов для його втрати призведе до порушення конституційного права на житло, поставить заявника та його сім`ю у вкрай складне соціальне становище та суперечитиме принципам справедливості й пропорційності. ОСОБА_2 має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою від 13.12.2022 № 7101- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. У зв`язку тривалим лікуванням астми, у 2024 та 2025 році не працювала, займалась вихованням неповнолітньої доньки. Відсутність доходів у ОСОБА_2 у 2024 та 2025 роках підтверджується Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. Іншого нерухомого майна, окрім вказаної квартири, яка є єдиним житлом родини, та майна, що залишилось на окупованій території ОСОБА_2 у власності не має.

Таким чином, як зазначає представник відповідача2, у разі примусового виконання рішення суду у даній справі приватним або державним виконавцем буде примусово реалізована вказана квартира. В результаті чого сім`я залишиться без даху над головою. Зважаючи на викладені обставини, за наявності активів у юридичних осіб - позичальника та інших юридичних осіб - поручителів, які залишились на окупованій території, подальше примусове виконання рішення суду матиме наслідком істотний дисбаланс в правах кредитора - банківської установи та фізичної особи, яка внаслідок війни втратила все майно та бізнес на окупованих територіях Херсонської області, і в подальшому в результаті примусового виконання рішення суду у даній справі втратить своє єдине житло, яке є місцем проживання не лише поручителя, але і її неповнолітньої дитини.

Представник відповідача2 також зауважує, що військова агресія та тимчасова окупація частини території України є обставинами надзвичайного та непереборного характеру, які не залежать від волі ОСОБА_2 та об`єктивно вплинули її платоспроможність. Виконання судового рішення у спосіб негайного звернення стягнення в умовах, у яких наразі перебуває заявник, призведе не лише до фінансових втрат, а й до негативних соціальних наслідків для неї та членів її сім`ї. Заявник є фізичною особою, яка внаслідок повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України втратила все належне їй майно та джерела існування, що знаходилися на тимчасово окупованій території Херсонської області. ОСОБА_2 та її сім`я опинилися в ситуації, коли за короткий проміжок часу було зруйновано весь усталений спосіб життя: втрачено бізнес, майно, місце проживання, соціальні зв`язки та стабільні доходи. Переїзд на підконтрольну територію України був вимушеним кроком, продиктованим потребою збереження життя та безпеки членів сім`ї, у тому числі (за наявності) неповнолітніх або осіб, які перебувають на утриманні заявника. Місто Каховка було окуповано вже в перші дні повномасштабної війни і у заявниці не було можливості вивезти своє майно на підконтрольну територію України. В той час пріоритетом стало збереження життя та здоров`я свого та неповнолітньої дитини. Фактично сім`я почала життя «з нуля», без майна, без стабільних доходів, без можливості швидкого відновлення підприємницької діяльності.

При цьому заявник не ухиляється від виконання судового рішення, визнає обов`язок щодо погашення заборгованості та має намір виконати рішення суду після стабілізації свого майнового стану, відновлення джерел доходу або отримання компенсації за втрачене майно, що знаходилося на тимчасово окупованій території України.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.12.2025 для розгляду заяви визначено суддю Петренко Н.Д.

Ухвалою суду від 26.12.2025 прийнято до провадження заяву ОСОБА_1 по справі №916/2162/24 /вх.№2-2028/25 від 25.12.2025/ про відстрочення виконання рішення суду та призначено розгляд заяви на "13" січня 2026 р. на 10:45.

13.01.2026 представником відповідача2 (заявника ОСОБА_1 ) - адвокатом Уланівським С.Є. подано заяву, в якій представник просить у зв`язку зі збоями в роботі підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС розглянути заяву ОСОБА_1 по справі №916/2162/24 про відстрочення виконання рішення суду без участі представника заявника в судовому засіданні. Заяву підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відводи, додаткові клопотання відсутні.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, будь-яких заяв щодо розгляду заяви про відстрочення виконання рішення до суду не подали.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви про відстрочку виконання рішення суду, виходячи з наступного.

За правилами ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Положеннями ч. 5 ст. 331 ГПК України визначено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Частиною 1 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Отже, у ГПК України та спеціальному законі, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, не встановлений вичерпний перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, і на підставі яких суд може прийняти рішення про надання відстрочки.

Тобто, перелік "обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення" у національному законодавстві є доволі нечітким. Відповідно, суд, який приймав рішення, має широкі дискреційні повноваження щодо підстав для надання відстрочки/розстрочки виконання рішення, і у кожному конкретному випадку за своїм внутрішнім переконанням оцінює наявні у справі докази і вирішує питання про наявність чи відсутність обставин для вчинення таких процесуальних дій.

У той же час, зважаючи на те, що 1) виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); 2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року № 11-рп/2012); 3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II); 4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" , № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V), а також беручи до уваги те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (див. рішення у справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року, заява № 3236/03, п. 43), Вищий господарський суд України у постанові від 14 грудня 2016 року у справі № 922/796/15 вказує, що з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку/розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача, як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84). Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення у справі "Comi№gersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Отже, виходячи із наведеного, в основу судового рішення про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим його виконання. З цією метою, під час вирішення питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, суди повинні врахувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру…", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання названий Суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки/розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд зазначає, що відстрочення це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 331 ГПК України, ця норма не вимагає, і господарський суд законодавчо обмежений річним терміном відстрочення виконання рішення з дня його ухвалення. Вирішуючи питання про відстрочення виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо. Законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Відповідно ст. ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Суд зазначає, що стягувачем ПАТ «МТБ Банк» до суду письмових заперечень щодо надання відповідачу2 відстрочки на виконання рішення суду подано не було та до судового засідання для розгляду заяви відповідача2 ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду представник ПАТ «МТБ Банк» не з`явився та будь-яких заяв не надав.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку про наявність обставин, що утруднюють одномоментне виконання рішення суду у даній справі, та про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим його виконання саме відповідачем2 ОСОБА_1 .

Суд враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, а саме, що відповідач ОСОБА_1 є поручителем за кредитним договором, боржником за яким є ПП «Фенікс і Ко», яке в силу об`єктивних обставин позбавлене можливості проводити свою господарську діяльність на тимчасово окупованій території України.

В той же час суд враховує права і інтереси стягувача ПАТ «МТБ Банк», порушені неповерненням кредитних коштів, отриманих відповідачем1 ще в 2021-2022 роках, в зв`язку з чим задля балансу інтересів сторін суд вважає доцільним зменшити строк відстрочення виконання рішення, про який просить відповідач2.

За таких обставин, проаналізувавши викладене, господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для надання відповідачу2 відстрочки виконання рішення строком на 6 місяців.

При цьому суд зауважує, що відстрочення виконання рішення забезпечить реальне виконання відповідачем рішення суду, та для стягувача не є надмірно тривалим, оскільки суд відстрочує виконання рішення не на весь період дії воєнного стану, а лише на 6 місяців з дня ухвалення рішення. Окрім того, відповідач2 ОСОБА_1 є солідарним боржником, отже існує імовірна можливість задоволення вимог стягувача за рахунок інших співвідповідачів.

При цьому суд зауважує, що передбачена процесуальним законом можливість відстрочення виконання судового рішення жодним чином не звільняє сторону боржника від виконання взятих на себе зобов`язань та виконання безспірних вимог стягувача, проте, надає сторонам можливість врегулювати питання зі зменшенням ризику негативних наслідків для обох сторін.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.

При цьому відстрочка виконання рішення для боржника в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення, який лише намагається через існування певних обставин, що таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та остаточне погашення заборгованості перед стягувачем.

У даній справі відстрочка виконання рішення суду здійснюється з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора.

Тобто, справедливий баланс інтересів сторін у цій справі в разі надання відстрочки дотриманий.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 "Чижов проти України" зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Отже, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, дослідження та оцінювання не тільки доводів боржника, а й заперечення кредитора.

Оцінивши доводи боржника, враховуючи інтереси стягувача, дослідивши матеріали справи, господарський суд дійшов висновку, що надання відстрочки виконання рішення на 6 місяців не порушить принципу збалансованості інтересів сторін.

Відповідно до ч. 7 ст. 331 ГПК України, про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

З урахуванням вказаного, приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ст. 331 ГПК України відстрочки виконання рішення у справі № 916/3724/23. У зв`язку із чим, заява відповідача ОСОБА_1 по справі №916/2162/24 /вх.№2-2028/25 від 25.12.2025/ у справі № 916/2162/24 підлягає частковому задоволенню, так як частково обґрунтована та доведена.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 254, 255, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву відповідача ОСОБА_1 по справі №916/2162/24 /вх.№2-2028/25 від 25.12.2025/ про відстрочення виконання рішення суду - задовольнити частково.

2. Відстрочити на 6 місяців, з дня ухвалення, виконання рішення Господарського суду Одеської області від 19.03.2025 у справі №916/2162/24, зміненого Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2025 у справі № 916/2162/24, в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" заборгованості за Кредитним договором № K08561/2021 від 28.04.2021 в сумі 3 411 609,70 грн, з яких: 2 999 203,51 грн. - основний борг, 379 406,19 грн. - проценти, 33 000,00 грн. - комісія та судового збору в розмірі 10 232,33 грн.

Повна ухвала складена та підписана 19.01.2026.

Ухвала набрала законної сили 13.01.2026 та може бути оскаржена в порядку, встановленому ст. ст. 254, 255 ГПК України.

Суддя Петренко Наталія Дмитрівна