ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року Справа №903/625/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Гудак А.В.

суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Левчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства "Тара Ві" на рішення Господарського суду Волинської області від 22.10.2025 (суддя Вороняк А.С., повне рішення складено 27.10.2025)

за позовом Заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Городищенської сільської ради

до Фермерського господарства "Тара Ві"

про розірвання договорів оренди землі та повернення земельних ділянок

за участю:

прокурора - Безпалова А.В.,

представника позивача - не з`явився,

представника відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 22.10.2025 позов задоволено. Розірвано договір оренди землі №78 від 28.03.2012, зі змінами внесеними до нього додатковою угодою №1 від 01.07.2022. Зобов`язано Фермерське господарство "Тара Ві" повернути Городищенській сільській раді земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:2218, площею 61,7710 га.

Розірвано договір оренди землі № 77 від 28.03.2012, зі змінами внесеними до нього додатковою угодою № 1 від 01.07.2022. Зобов`язано Фермерське господарство "Тара Ві" повернути Городищенській сільській раді земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:2219, площею 32,5549 га.

Стягнуто з Фермерського господарства "Тара Ві" на користь Волинської обласної прокуратури 9689,60 грн витрат по сплаті судового збору.

Суд першої інстанції вказав, що оскільки договорами оренди передбачена сплата орендної плати щомісячно, то, відповідно, несплата протягом 2 і більше місяців визнається судом систематичною та підставою для застосування пункту "д" ч.1 ст.141 ЗК України як спеціальної норми права.

Враховуючи інформацію ГУ ДПС у Волинській області від 16.05.2025 та додані до неї розрахунки заборгованості ФГ "Тара Ві" за 2022-2025 роки, а також лист від 17.06.2025 Городищенською сільською радою про систематичність і несвоєчасність проведення ФГ "Тара Ві" розрахунків орендної плати, суд встановив, що ФГ "Тара Ві" допустило порушення договірних зобов`язань шляхом систематичної (два і більше рази) повної несплати орендної плати за користування земельними ділянками з кадастровими номерами :01:001:2218, :01:001:2219.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку, що зазначене порушення є достатньою підставою для розірвання договорів оренди землі №78 та №77 від 28.03.2012, додаткових угод до них від 01.07.2022 на підставі п. "д" ч.1 ст.141 ЗК України.

Із врахуванням встановлених судом підстав для розірвання договорів оренди земельних ділянок №78 та №77 від 28.03.2012 з додатковими угодами до них, суд першої інстанції зазначив, що відповідач зобов`язаний повернути земельні ділянки з кадастровим номером :01:001:2218, площею 61,7710 га та з кадастровим номером :01:001:2219, площею 32,5549 га орендодавцю Городищенській сільській раді.

Щодо затвердження мирової угоди від 24.09.2025, поданої сторонами у справі, суд дійшов висновку, що зазначена мирова угода не відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України та не може вважатися мировою угодою у розумінні цього Кодексу, право на укладення якої надано сторонам у справі. У зв`язку з наведеним суд відмовив у затвердженні зазначеної мирової угоди.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, затвердити мирову угоду від 24.09.2025 та закрити провадження у справі.

Апелянт, зокрема, зазначає, що ФГ "Тара Ві" допустило саме несвоєчасну сплату орендної плати, а не її повну та систематичну несплату. При цьому всі періоди прострочення були добровільно усунуті орендарем без застосування будь-яких заходів примусового впливу, що свідчить про відсутність наміру порушувати умови договору. Зазначені обставини не були враховані судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Вказує, що докази, долучені прокуратурою до позовної заяви, не можна вважати належними, оскільки з розрахунку заборгованості, зокрема, неможливо чітко встановити згідно з яким договором була заборгованість, чи була повна сплата чи часткова.

Відтак, скаржник вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність систематичної несплати орендної плати є безпідставним та таким, що суперечить фактичним обставинам справи, оскільки допущене порушення не мало істотного характеру та не завдало шкоди інтересам Городищенської громади.

Крім того, зауважує, що з метою врегулювання спору мирним шляхом ФГ "Тара Ві" та Городищенська сільська рада уклали мирову угоду від 24.09.2025, якою підтвердили повну сплату апелянтом заборгованої та авансової орендної плати зі спірних земельних ділянок. Мирова угода містить волевиявлення позивача щодо відмови від позовних вимог про розірвання договорів оренди та повернення земельних ділянок, а також узгоджує порядок подальшого належного виконання умов договорів. Цим сторони фактично усунули спір та врегулювали правовідносини таким чином, який відповідає інтересам обох сторін та забезпечує стабільне надходження орендної плати до бюджету громади.

Також зазначає, що укладена мирова угода не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав третіх осіб, відповідає публічному інтересу територіальної громади, оскільки гарантує надходження коштів до місцевого бюджету. Селищна рада, як власник земельних ділянок, підтвердила відсутність претензій та погодилася на продовження договірних відносин. Врегулювання спору шляхом мирової угоди відповідає принципам ефективності та економії процесуального часу, а також сприяє стабільності земельних правовідносин.

Таким чином, апелянт вважає, що суд першої інстанції фактично проігнорував усі ці обставини, не оцінив надані докази у їх сукупності та не врахував реальну волю сторін, які добровільно врегулювали спір і просили суд лише затвердити досягнуту домовленість. Відмова в затвердженні мирової угоди за формальними підставами, які не впливають на зміст і дійсність волевиявлення сторін, свідчить про надмірний формалізм.

У відповідності до ст.263 ГПК України прокурор подав відзив на апеляційну скаргу, у якому, зокрема, вважає, що доводи апелянта про те, що відповідач допустив лише несвоєчасну сплату орендної плати, а не її повну та систематичну несплату, є помилковими та не відповідають обставинам справи. Матеріалами справи підтверджено, що ФГ "Тара Ві" упродовж 2022-2025 років неодноразово допускалася відсутність платежів за декілька місяців поспіль, що підтверджується інформацією Головного управління ДПС у Волинській області та відповідними розрахунками заборгованості, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

Прокурор звертає увагу, що той факт, що заборгованість у подальшому погашалася відповідачем, не спростовує встановленого судом факту систематичної несплати орендної плати, оскільки правова оцінка такої поведінки надається з урахуванням періодичності та тривалості порушень, а не лише їх кінцевого усунення. Таким чином, твердження апелянта про відсутність систематичної несплати зводяться до переоцінки доказів та не спростовують установлених судом першої інстанції фактичних обставин.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставну відмову у затвердженні мирової угоди прокурор вказує, що відмова суду першої інстанції у затвердженні мирової угоди від 24.09.2025 є законною та обґрунтованою, оскільки умови такої угоди не містять взаємних поступок сторін, не забезпечують реального врегулювання спору, є невиконуваними у розумінні ст.193 ГПК України та фактично зводяться до відмови від позову, що суперечить вимогам ст.192 ГПК України.

Прокурор просив апеляційну скаргу представника ФГ "Тара Ві" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 06.03.2024 - без змін.

Позивач своїм правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст.263 ГПК України не скористався.

У судове засідання, що відбулося 13.01.2026 року, Городищенська сільська рада та ФГ "Тара Ві" не забезпечили явку повноважних представників, хоча належним чином повідомлялись про розгляд справи в суді апеляційної інстанції. При цьому, керуючись ст.42 ГПК України, позивач подав клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі його представника.

Натомість, представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні в Рожищенському районному суду Волинської області.

Розглядаючи подане клопотання, колегія суддів зазначає, що за змістом ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач, який був заздалегідь повідомлений та обізнаний про розгляд даної справи саме 13.01.2026 року, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.197 ГПК України, на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, 08.01.2026 подав відповідне клопотання (а.с.222), яке було задоволено ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.01.2026. При цьому, будь-яких застережень чи заперечень щодо дати та часу судового засідання у даній справі у відповідному клопотанні викладено не було, хоча як вбачається з даних Єдиного державного реєстру судових рішень судове засіданні у справі №167/1052/25, у зв`язку із участю в якому представник відповідача просить відкласти розгляд у даній справі, було призначено ще ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 18.12.2025 року.

Разом з тим, 13.01.2026 року, апелянтом подано клопотання про відкладення розгляду даної справи без будь-яких доказів в підтвердження обставин, зазначених у ньому.

Оцінюючи вчинення апелянтом вказаних процесуальних дій, суд апеляційної інстанції вважає, що така поведінка відповідача є суперечливою, непослідовною і недобросовісною, оскільки не відповідає попереднім заявам сторони та свідчить про порушення принципу добросовісності, визначеного п.6 ст.3 ЦК України, та концепції "заборони суперечливої поведінки" (venire contra factum proprium), "чесної ділової практики".

Надання переваги участі в іншому судовому засіданні об`єктивно не може вважатися поважною причиною для відкладення розгляду справи, при цьому заявник не вказує про необхідність вчинення процесуальних дій, що потребують обов`язкової участі представника.

Крім того, колегія суддів також звертає увагу, що норми чинного законодавства не обмежують представництво сторін конкретними особами, відтак, у відповідача була можливість забезпечити участь іншого представника, для захисту своїх прав, при розгляді даної справи.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п.35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 вказано, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

З огляду на вказане, враховуючи, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, а також приймаючи до уваги, що правова позиція відповідача викладена в апеляційній скарзі і про її зміну апелянт будь-яких заяв або клопотань не подавав, зважаючи на суперечливу та непослідовну поведінку апелянта при вчиненні процесуальних дій у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи та відповідно можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності позивача та відповідача за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1, 4 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в них, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 28.03.2012 між Горохівською районною державною адміністрацією (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі №78 (а.с.10-12), згідно з п.1, 2 якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Губинської сільської ради Горохівського району Волинської області, загальною площею 61,7709 га ( у т.ч. рілля 61,7709 га).

Відповідно до п. 15 договору №78, земельна ділянка передається в оренду для створення і ведення фермерського господарства.

Після переходу зазначеної земельної ділянки у комунальну власність Городищенської територіальної громади між Городищенською сільською радою та Фермерським господарством "Тара Ві" (засновником якого є ОСОБА_1 ), 01.07.2022 укладено додаткову угоду №1 до договору оренди землі №78 від 28.03.2012 на земельну ділянку площею 61,7710 га кадастровий номер :01:001:2218 (а.с.16).

Укладаючи зазначену додаткову угоду, сторони домовились внести зміни у договір №78 в частині заміни сторін договору, а також погодили, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:2218 станом на 01.01.2022 становить 1616875,70 грн (п.5 договору №78).

Зазначеною додатковою угодою також внесено зміни до п.9 Договору №78, яким передбачено, що орендна плата на наступні роки, починаючи з дати підписання даної додаткової угоди, вноситься орендарем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок місцевого бюджету Городищенської сільської ТГ Луцького району Волинської області в розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 194025,08 грн.

Крім того, 28.03.2012 року між Горохівською районною державною адміністрацією (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі №77, за яким орендарю передано в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 32,5549 га, яка розташована на території Губинської сільської ради Горохівського району Волинської області, для створення і ведення фермерського господарства (а.с.16-18).

Після переходу зазначеної земельної ділянки у комунальну власність Городищенської територіальної громади між Городищенською сільською радою та Фермерським господарством "Тара Ві" (засновником якого є ОСОБА_1 ) 01.07.2022 укладено додаткову угоду №1 до договору оренди землі №77 від 28.03.2012 на земельну ділянку площею 32,5549 га кадастровий номер :01:001:2219 (а.с.21).

Укладаючи зазначену додаткову угоду, сторони домовились внести зміни у договір №77 в частині заміни сторін договору, а також погодили, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:2219 станом на 01.01.2022 становить 852134,93 грн (п. 5 договору №77).

Зазначеною додатковою угодою внесено зміни до п.9 договору №77, яким передбачено, що орендна плата на наступні роки, починаючи з дати підписання даної додаткової угоди, вноситься орендарем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок місцевого бюджету Городищенської сільської ТГ Луцького району Волинської області в розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 102256,19 гривень.

Пунктами 11 договорів №78 та №77 передбачено, що орендна плата вноситься щомісячно у рівних частинах.

Відповідно до пунктів 28-31 договорів №78 та №77 права та обов`язки орендодавця і орендаря визначаються відповідно до ст.24, 25 Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до п.38 договорів №78 та №77 дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї зі сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яка істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 41 договорів №78 та №77 передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договорів сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цих договорів.

Як вбачається із матеріалів справи, відомості про укладення договорів оренди земельних ділянок, додаткових угод до них внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 05.04.2021, номери записів про інше речове право 41397661 (щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:2218) та 41397305 (щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:2219) (а.с.22-24).

Відповідно до інформації Головного управління ДПС у Волинській області від 18.09.2024 станом на 17.09.2024 у ФГ "Тара Ві" податковий борг з орендної плати за земельні з кадастровими номерами :01:001:2218, :01:001:2219 становив 106450,85 гривень по термінах сплати з червня по серпень 2024 року (а.с. 28).

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04.10.2024 у справі №140/9346/24 позов Головного управління ДПС у Волинській області до ФГ "Тара Ві" залишено без розгляду за заявою позивача у зв`язку з погашенням відповідачем заборгованості (а.с.29).

У відповідності до інформації Головного управління ДПС у Волинській області від 06.12.2024 та від 02.01.2025 у ФГ "Тара Ві" станом на 05.12.2024 та 25.12.2024 податковий борг становив 64862,83 грн, по термінах сплати: 30.10.2024 26292,88 грн, 22.11.2024 6487,33 грн(ш/с), 02.12.2024 - 32082,62 грн (а.с.33, 39).

Відповідно до інформації Городищенської сільської ради від 27.03.2025 станом на 01.03.2025 податковий борг ФГ "Тара Ві" становив 61298 грн, який було погашено 27.03.2025 (а.с.42).

Листом від 17.06.2025 Городищенською сільською радою поінформовано окружну прокуратуру про те, що ФГ "Тара Ві" систематично і несвоєчасно проводить розрахунок орендної плати, тим самим порушуючи умови договорів оренди щодо щомісячного внесення орендної плати в рівних частинах (а.с.52).

Факт систематичної несплати також вбачається з інформації ГУ ДПС у Волинській області від 16.05.2025 та доданим до неї розрахунком заборгованості ФГ "Тара Ві" за 2022-2025 роки (а.с.44-47).

На запит Луцької окружної прокуратури Головне управління ДПС у Волинській області листом від 16.05.2025 повідомило про те, що станом на 01.05.2025 за даними інформаційно-комунікаційної системи органів ДПС "Податковий блок" за відповідачем обліковується податковий борг по орендній платі з юридичних осіб в сумі 32977,87 гривень. Згідно доданого до зазначеної інформації розрахунку заборгованості ФГ "Тара Ві" за 2022-2025 роки, останнім допускаються випадки систематичної (упродовж більше 2 місяців поспіль) несплати орендної плати за користування спірними земельними ділянками (а.с. 44).

Прокурор, посилаючись на те, що орендна плата ФГ "Тара Ві" сплачується з порушенням умов договорів щодо її щомісячного внесення рівними частинами, а також на допущення випадків неповної сплати таких платежів, у зв`язку з чим має місце систематичне невиконання орендарем умов договору в частині сплати орендної плати, звернувся з цим позовом до суду.

Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в даній справі, судова колегія, із врахуванням листів Луцької окружної прокуратури від 30.08.2024, 04.10.2024, 20.12.2024, 04.03.2025 (а.с.25, 30, 34, 40) до Городищенської сільської ради, надісланих у зв`язку із виявленими порушеннями з метою вжиття належних заходів реагування, а також повідомлення до вказаного органу про намір звернутися до суду з позовом в інтересах держави, дійшла висновку про дотримання прокурором вимог ст.53 ГПК України та ст.23 Закону України "Про прокуратуру" для звернення до суду з відповідним позовом та наявності законних підстав для представництва прокурором інтересів держави, оскільки позивач належним чином не здійснив захист порушених інтересів держави в спірних правовідносинах, у зв`язку з чим у прокурора були обґрунтовані правові підстави для звернення з даним позовом до суду.

Крім того, враховуючи обізнаність Городищенської сільської ради про необхідність захисту інтересів держави, наявність відповідних повноважень для їх захисту шляхом самостійного звернення з відповідним позовом до суду, а також приймаючи до уваги лист сільської ради від 17.06.2025 про відсутність заперечень щодо представництва прокуратурою інтересів громади в суді, а також відсутність будь-яких посилань на вчинення самостійних дій для усунення виявлених порушень в майбутньому, колегія суддів вважає, що відповідний орган фактично усунувся від реалізації повноважень по захисту можливих порушень інтересів держави, що свідчить про його бездіяльність. З огляду на що такий позов пред`являється прокурором в інтересах держави в особі Городищенської сільської ради.

Колегія суддів враховує, що якщо попереднє листування свідчить про те, що воно мало характер інформування відповідного органу про вже раніше виявлені прокурором порушення, а відповідний орган протягом розумного строку на таку інформацію не відреагував або відреагував повідомленням про те, що він обізнаний (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора) про таке порушення, але не здійснював та/або не здійснює та/або не буде здійснювати захист порушених інтересів, то у такому випадку наявні підстави для представництва, передбачені абз.1 ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру". У цьому разі дотримання розумного строку після повідомлення про звернення до суду не є обов`язковим, оскільки дозволяє зробити висновок про свідоме нездійснення або здійснення неналежним чином захисту інтересів держави таким органом.

Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №927/172/21, від 28.06.2022 у справі №916/1283/20, від 13.09.2022 у справі №910/14844/21.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом положень статей 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст.525, 526, 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підставою виникнення правовідносин між сторонами є договори оренди землі від 28.03.2012 року №77 та №78

Враховуючи презумпцію правомірності правочину, передбачену ст.204 ЦК України, яка не спростована жодною стороною, та відповідно відсутність обставин визнання недійсними договорів, договори оренди землі від 28.03.2012 №78 та №77 вважаються правомірними, тобто такими, що породжують, змінюють або припиняють цивільні права й обов`язки та є підставами для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до положень ст.11, 202, 509 ЦК України.

Частиною 1 ст.93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), як кореспондується з ст.1 Закону України "Про оренду землі" визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до ст.206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату (п. "в" ч.1 ст.96 ЗК України).

Частиною 1 ст.15 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно зі ст.21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Статтями 24, 25 Закону України "Про оренду землі" передбачені права та обов`язки орендодавця і орендаря, зокрема, право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати та обов`язок орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельною ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Стаття 141 ЗК України передбачає таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Разом з тим, згідно з ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.11.2024 у справі №918/391/23 деталізувала та диференціювала питання систематичної несплати орендної плати як підстави припинення договору оренди землі шляхом його розірвання.

Так, у наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду вважала необхідним відступити від висновку, викладеного в раніше прийнятій постанові від 27.11.2018 у справі №912/1385/17, конкретизувавши, що:

- пункт "д" ч.1 ст.141 ЗК України як спеціальна норма права передбачає самостійну і достатню підставу для розірвання договору оренди землі у разі систематичної повної несплати орендної плати. У цьому випадку немає потреби оцінювати істотність порушення та застосовувати загальне правило, передбачене в ч.2 ст.651 ЦК України, оскільки законодавство передбачає додаткову (до загальних) підставу розірвання договору оренди землі;

- якщо орендар допустив часткову несплату (недоплату) орендної плати, то застосуванню підлягає загальне правило ч.2 ст.651 ЦК України, а не припис п. "д" ч.1 ст.141 ЗК України. Якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок часткової недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, укладаючи такий договір, то такий договір має бути розірваний саме на підставі ч.2 ст.651 ЦК України.

Поряд з цим у наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що поняття "несплата", вжите у п."д" ч.1 ст.141 ЗК України, потрібно розуміти саме як повна несплата орендної плати, у строки, визначені договором, що відповідатиме дотриманню принципу збереження договору та забезпечення справедливого балансу інтересів сторін договору оренди землі.

Окрім того, наголосила, що факт, що на момент розгляду справи орендар погасив заборгованість за орендною платою, не впливає на право орендодавця вимагати розірвання договору як на підставі ч.2 ст.651 ЦК України (у разі часткової несплати (недоплати) орендної плати та істотності такого порушення), так і на підставі п."д" ч.1 ст. 141 ЗК України (у разі систематичної (два та більше випадки) повної несплати орендної плати).

У контексті ч.2 ст.651 ЦК України систематична несплата може підтверджувати ненадійність контрагента і те, що кредитор не може бути впевнений у належному виконанні договору в майбутньому, і такий висновок не спростовується подальшим погашенням заборгованості. У пункті "д" ч.1 ст.141 ЗК України йдеться про факт систематичної повної несплати, і такий факт уже завершився в минулому, тому підстава для пред`явлення позову (і для його задоволення) продовжує існувати.

Звертаючись до суду із позовом в цій справі, підставою для розірвання договорів оренди землі прокурор вказує систематичну несплату відповідачем, як орендарем орендної плати.

Відповідно до п. 9 договорів (в редакції додаткових угод від 01.07.2022), орендна плата вноситься орендарем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок місцевого бюджету Городищенської сільської ТГ Луцького району Волинської області в розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 194025,08 грн (договір №78) та 102256,19 грн (договір №77).

Пунктами 11 договорів №78 та №77 передбачено, що орендна плата вноситься щомісячно у рівних частинах.

Приписами пп.11 п.4 Положення про Державну податкову службу України, затв. постановою Кабінету Міністрів України №227 від 06.03.2019 визначено, що ДПС відповідно до покладених на неї завдань забезпечує ведення обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 17.09.2024 у ФГ "Тара Ві" податковий борг з орендної плати за земельні з кадастровими номерами :01:001:2218, :01:001:2219 становив 106450,85 грн по термінах сплати з червня по серпень 2024 року, що підтверджується інформацією Головного управління ДПС у Волинській області від 18.09.2024 (а.с. 28).

Відповідно до інформації Головного управління ДПС у Волинській області від 06.12.2024 та від 02.01.2025 у ФГ "Тара Ві" станом на 05.12.2024 та 25.12.2024 податковий борг становив 64862,83 грн, по термінах сплати: 30.10.2024 26292,88 грн, 22.11.2024 6487,33 грн(ш/с), 02.12.2024 - 32082,62 грн (а.с.33, 39).

Окрім того, на запит Луцької окружної прокуратури Головне управління ДПС у Волинській області листом від 16.05.2025 повідомило про те, що станом на 01.05.2025 за даними інформаційно-комунікаційної системи органів ДПС "Податковий блок" за відповідачем обліковується податковий борг по орендній платі з юридичних осіб в сумі 32977,87 гривень. Згідно доданого до зазначеної інформації розрахунку заборгованості ФГ "Тара Ві" за 2022-2025 роки, останнім допускаються випадки систематичної (упродовж більше 2 місяців поспіль) несплати орендної плати за користування спірними земельними ділянками (а.с. 44).

Таким чином, вказані обставини свідчать про систематичність порушення договорів оренди землі орендарем щодо сплати орендної плати.

Будь-яких належних та допустимих доказів у розумінні ст.76, 77 ГПК України в спростування інформації щодо несплати орендних платежів та наявності заборгованості по орендній платі, відповідачем суду не надано.

Із врахуванням встановленого факту неодноразового порушення умов договорів оренди землі №77 та №78 від 28.03.2012 року, а також систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати у розмірі та строки, визначені п.9 та 11 цих договорів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені порушення є самостійною та достатньою підставою для розірвання договорів згідно п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України. У зв`язку з цим позовні вимоги про розірвання договорів оренди землі №77 та №78 від 28.03.2012 року зі змінами внесеними додатковими угодами є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З огляду на наявність правових підстав для розірвання договорів оренди землі №77 та №78 від 28.03.2012 року відповідно до п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України, апеляційний суд не вдається до оцінки істотності порушення умов договору згідно ч.2 ст.651 ЦК України, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.11.2024 у справі №918/391/23.

Водночас, судом враховується, що відповідач і сам підтверджує наявність заборгованості зі сплати орендних платежів, однак стверджує про її погашення.

Колегія суддів зауважує, що факт погашення орендарем заборгованості з орендної плати не має правового значення для вирішення позову про розірвання договору оренди. Сплата орендарем заборгованості з орендної плати має правове значення, якщо до моменту сплати заборгованості орендодавець звернувся з позовом про стягнення такої заборгованості. Водночас подальше погашення заборгованості - невчасно сплаченої орендної плати не спростовує факт несплати орендарем орендної плати та не впливає на можливість пред`явлення і задоволення судом позову про розірвання договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 року у справі №918/391/23).

Отже, сплата заборгованості по орендній плати не нівелює обставин щодо систематичного порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договорами в частині сплати орендної плати, а відтак відповідні доводи апелянта не приймаються апеляційним судом до уваги.

Щодо позовних вимог в частині повернення орендованих земельних ділянок колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно з ч.1 ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України "Про оренду землі", у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

У постанові від 20.11.2024 у справі №918/391/23 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що вимога про повернення земельних ділянок є похідною від вимоги про розірвання договорів оренди. Тож за наявності правових підстав (у цій справі - п. "д" ч. 1 ст.141 ЗК України) для розірвання договорів оренди неодмінним є обов`язок орендаря повернути земельні ділянки, що були у його користуванні. Ураховуючи встановлені обставини щодо наявності підстав для розірвання договорів оренди землі та перебування спірних земельних ділянок у фактичному користуванні орендаря, суд касаційної інстанції вказав, що ефективним та правомірним способом захисту порушеного права територіальної громади буде повернення їй спірних ділянок у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому відповідач отримав їх в оренду. Як і розірвання договорів оренди землі, таке повернення прямо передбачене законом, переслідує легітимну мету і є пропорційним цій меті.

Згідно п. 21 договорів, після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

З огляду на те, що судом задоволено вимогу про розірвання договорів оренди землі №77 та №78 від 28.03.2012 року, виходячи з предмета та підстав позову, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача повернути земельні ділянки з кадастровим номером :01:001:2218, площею 61,7710 га та з кадастровим номером :01:001:2219, площею 32,5549 га орендодавцю Городищенській сільській раді.

Оцінюючи доводи апелянта про безпідставну відмову у затвердженні мирової угоди, колегія суддів враховує наступне.

За змістом ч.7 ст.46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) сторони можуть примиритися шляхом укладення мирової угоди, на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ст.274 ГПК України, у суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Положеннями ч.1, 2 ст.192 ГПК України унормовано, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору та на умовах, погоджених сторонами. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт через самостійне врегулювання розбіжностей на погоджених умовах.

Мирова угода є вираженням взаємного волевиявлення сторін, що спрямоване на вирішення спору між ними на основі компромісу та припинення його подальшого судового розгляду. У ній можуть вирішуватися питання, що стосуються виключно прав і обов`язків сторін.

Таким чином, сторонам надано можливість комплексно врегулювати відносини між собою в тому числі не обмежуючись обсягом вимог, що були заявлені у позові.

Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє (ч.5 ст.192 ГПК України).

Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що мирова угода повинна характеризуватись взаємними поступками обох сторін та укладатися на основі компромісу, тобто умови такої угоди мають бути вигідними як для позивача, так і для відповідача.

Натомість, як вірно встановлено судом першої інстанції, проект мирової угоди не містить умов, що свідчать про наявність взаємних поступок сторін, зокрема, зі сторони відповідача, оскільки умови п.1, 2 мирової угоди фактично є констатацією вже так наявного у відповідача обов`язку належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за спірними правочинами.

Із аналізу змісту умов мирової угоди також вбачається, що умови затвердженої мирової угоди є невиконуваними, оскільки в разі невиконання відповідачем умов спірного правочину та несплати відповідачем в майбутньому орендної плати (п.2 мирової угоди) така мирова угода не може бути виконана під час виконавчого провадження, як виконавчий документ, що суперечить ч.3 ст.193 ГПК України.

Окрім того, пунктом 4 мирової угоди передбачено, що позивач відмовляється від заявлених позовних вимог.

У контексті вказаного колегія суддів враховує правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 11.01.2023 року у справі №461/56/20, згідно якого мирова угода укладається щодо прав і обов`язків стосовно предмета спору, а не вчинення процесуальних дій. Відмова від позову є процесуальною дією, відмінною від укладення мирової угоди.

Відтак, відмова від позову та укладання між сторонами мирової угоди є різними процесуальними інститутами, які не можуть бути застосовані одночасно.

Разом з тим, як вірно зауважив господарський суд, на відміну від укладення мирової угоди, при відмові позивача від позову у цій справі, прокурор може заперечувати проти неї та стверджувати про подальший розгляд справи, підтримуючи заявлені позовні вимоги (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в п.55 постанови від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, та Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19).

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у затвердженні мирової угоди від 24.09.2025, укладеної між Городищенською сільською радою та Фермерським господарством Тара Ві, оскільки остання не відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України та не може вважатися мировою угодою, право на укладення якої надано сторонам у справі.

У силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73, 76-79, 86 ГПК України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Волинської області від 22.10.2025 без змін, з огляду на що апеляційна скарга Фермерського господарства "Тара Ві" задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Рішення Господарського суду Волинської області від 22.10.2025 у справі №903/625/25 залишити без змін, апеляційну скаргу Фермерського господарства "Тара Ві" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "21" січня 2026 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Василишин А.Р.