РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.01.2026Справа № 910/14004/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Морозова С.М., розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №4 м. Вінниці", м. Вінниця

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Інтерференц Систем", м. Київ

про стягнення 119 695,80 грн, -

ВСТАНОВИВ:

14.11.2025 року до Господарського суду міста Києва надійшов позов Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №4 м. Вінниці (позивач) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Інтерференц Систем" (відповідач) суми коштів в розмірі 119 695,80 грн, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору про постачання товару №191 від 08.10.2024 року в частині отоварення придбаних позивачем талонів на пальне.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 11.11.2025 року справу №910/14004/25 передано на розгляд судді Морозову С.М.

Згідно з п. 2 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у встановлені судом строки подати відповідні заяви по суті.

З метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвалу суду від 18.11.2025 року в електронному вигляді було надіслано відповідачу в його електронний кабінет (довідка про доставку електронного листа 19.11.2025 року міститься в матеріалах справи).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, з урахуванням викладених норм та дати отримання ухвали суду відповідачем, строк для подачі останнім відзиву на позовну заяву встановлено судом до 04.12.2025 року (включно).

Правом на подачу до суду відзиву відповідач не скористався.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.10.2024 року між позивачем (надалі також - замовник) та відповідачем (надалі також - постачальник) був укладений Договір №191 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується у 2024 році поставити замовнику товари, зазначені в специфікації, а замовник - прийняти і оплатити такий товар: нафта і дистиляти в асортименті: дизельне паливо (Євро 5), талон на 10, 20 л; бензин неетильований А-95 (Євро 5), талон на 10, 20 л.

Згідно з пунктом 3.1. Договору загальна сума цього Договору становить 119 695,80 грн з т.ч. ПДВ.

Відповідно Додатку №2 до Договору сторонами визначено перелік АЗС у м. Вінниці, які приймають до обігу талони бренду АВІАС.

Строк поставки товару - до 31.12.2024. Порядок здійснення поставки: поставка товару здійснюється шляхом заправки автомобілів замовника на АЗС, на підставі талонів на пальне наданих постачальником. (п. 5.1. Договору).

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що розрахунки проводяться на підставі накладних шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Розрахунки проводяться протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару.

Договір набирає сили з дати підписання і діє до 31.12.2023 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. (п. 10.1. Договору).

Додатком №1 до Договору сторони оформили специфікацію товару.

Відповідно до видаткової накладної №1760 від 17.10.2024 року відповідачем передано позивачу талони на дизельне паливо на 1115 літрів та бензин А-95 на 1180 літрів на загальну суму в розмірі 119 695,80 грн з ПДВ.

Відповідно до платіжного доручення №104 від 24.10.2024 року позивачем сплачено на користь відповідача суму коштів в розмірі 119 695,80 грн.

Як стверджує позивач, відповідач припинив виконання зобов`язання по вищезазначеному Договору, а саме АЗС припинили відпуск палива покупцю по талонах, які є підставою для відвантаження палива з всіх АЗС постачальника.

Позивачем було складено лист №1964/01-28 від 30.09.2025 року, в якому зазначено, що працівникам позивача відмовлено заправити автомобіль за талонами, у зв`язку з чим позивач просив відповідача вирішити це питання.

За доводами позивача, станом на момент пред`явлення даної позовної заяви, у позивача залишились оплачені, але не використанні талони у кількості 129 талонів: на бензин: номіналом 20 л - 40 шт., номіналом - 15 л - 20 шт., номіналом 10л - 8 шт., що відповідає 1180 л бензину А-95 на загальну суму 63 366,00 грн з ПДВ та на дизельне паливо: номіналом 20 л - 40 шт., 15 л - 21 шт. що відповідає 1115 л. дизельного палива на загальну суму: 56 329 грн. 80 коп. з ПДВ.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просить стягнути з відповідача суму основної заборгованості в розмірі 119 695,80 грн.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов до висновку, що останній за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України).

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що відповідач передав позивачу талони на загальну суму 119 695,80 грн (видаткова накладна №1760 від 17.10.2024 року), які були повністю оплачені позивачем згідно платіжного доручення №104 від 24.10.2024 року на суму 119 695,80 грн.

Із змісту укладеного між сторонами Договору, а саме п. 5.3. та п. 5.4., слідує, що зобов`язання постачальника щодо поставки товару вважаються виконаними у повному обсязі з моменту передачі товару, розташованого на АЗС, перелік яких наведео в Додатку до Договору.

В той же час, за твердженнями позивача, право на отримання палива не було реалізоване останнім у зв`язку з відсутністю відпуску пального по придбаним талонам на АЗС.

Так, не отовареними відповідачем є талони на суму 119 695,80 грн.

При цьому матеріали справи не містять, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту отримання позивачем оплаченого на підставі Договору пального на загальну суму 119 695,80 грн.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

За змістом ст. 667 Цивільного кодексу України якщо право власності переходить до покупця раніше від передання товару, продавець зобов`язаний до передання зберігати товар, не допускаючи його погіршення. Необхідні для цього витрати покупець зобов`язаний відшкодувати продавцеві, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки, законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Відсутність дій відповідача щодо фактичного передання товару на АЗС постачальника на території України у визначений договором строк, надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньо сплачені останнім. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Брумареску проти Румунії", "Пономарьов проти України", "Агрокомплекс проти України").

При цьому, пунктом 5.1. Договору передбачено, що строк поставки товару - до 31.12.2024 року.

Додаткових Договорів сторонами укладено не було та нових строків не погоджено.

Стаття 525 Цивільного кодексу України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, враховуючи те, що відповідачем не було виконано своїх зобов`язань за Договором стосовно передачі (відпуску) позивачеві оплаченого товару - пального в повному обсязі, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 119 695,80 грн визнаються судом законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума основного боргу в розмірі 17 472,00 грн.

Судовий збір, у розмірі 2 422,40 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з урахування кофіцієнту 0,8 за подання до суду позовної заяви в електронному вигляді, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Інтерференц систем» (ідентифікаційний код 45067285, місцезнаходження: 03124, м. Київ, вул. Василенка Миколи, буд. 14Г) на користь Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4 м. Вінниці» (ідентифікаційний код 26244596, місцезнаходження: 21009, м. Вінниця, вул. Замостянська, буд. 18) суму коштів в розмірі 119 695,80 грн (сто дев`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто п`ять гривень 80 копійок) та суму судового збору в розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривни 40 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. МОРОЗОВ