ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2026 р. Справа№ 910/8234/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Барсук М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Овчинніковій Я.Д.;

за участю представників сторін:

від позивача: Шмига Г.С.;

від відповідача: Подоляк О.Р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2025

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2025

у справі №910/8234/25 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техпромімпорт"

до Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

про стягнення 521 100,00 грн,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХПРОМІМПОРТ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" про стягнення 521 100,00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначив, що у зв`язку із повним виконанням укладеного між сторонами договору відповідач зобов`язаний повернути суму банківської гарантії на підставі п.10.3 Договору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 у справі №910/8234/25 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техпромімпорт" грошові кошти в сумі 521 100 грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 7816 грн 50 коп.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов до висновку, що в момент виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором в повному обсязі відпали підстави для подальшого звернення відповідача з вимогою до банка-гаранта. В цей же момент у відповідача виник обов`язок повернути забезпечення у вигляді банківської гарантії.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2025 у справі №910/8234/25 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Техпромімпорт" про розподіл судових витрат у справі №910/8234/25 задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техпромімпорт" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000 грн 00 коп.

В обґрунтування додаткового рішення суд першої інстанції вказав на співмірність вартості наданих послуг адвоката із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, виконаних робіт та ціною позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 у справі №910/8234/25 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, а також скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2025 у справі №910/8234/25.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- постачальник несвоєчасно виконав свої зобов`язання з поставки Товару за Договором;

- банківською гарантією забезпечується саме виконання зобов`язання за Договором, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), а не лише виконання договору в цілому;

- оскільки Постачальник порушив зобов`язання за Договором та несвоєчасно поставив Товар у встановлений строк (що не заперечується позивачем), а Банківською гарантією передбачено, що Гарант має виплатити Бенефіціару суму, що не перевищує 521 100,00 грн., AT «Укргазвидобування» правомірно скористалось своїм правом пред`явлення Вимоги за Банківською гарантією;

- позивачем до заяви про ухвалення додаткового рішення жодних актів виконаних робіт не надалося. А тому суд був позбавлений можливості оцінити обсяг наданої юридичної допомоги, витрачений адвокатом час на надання такої допомоги, співмірності послуг та доцільність їх з урахуванням обставин та складності справи №910/8234/25;

- витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн. не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та складності даної справи, що не відповідає критеріям розумності.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/8234/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою суду від 01.12.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 20.01.2026

Ухвалою суду від 12.01.2026 задоволено заяву Акціонерного товариства "Укргазвидобування" про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Правові позиції учасників справи

16.12.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги відповідача та просив відмовити у її задоволенні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

23.08.2024 за результатами публічної закупівлі №UA-2024-06-11-004439-a між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техпромімпорт" (далі - постачальник) та Акціонерним товариством "Укргазвидобування" (далі - покупець) було укладено Договір поставки №УБГ24-255-1 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві крихту мармурову 10 мкм, зазначену в специфікації, що додається до договору і є його невід`ємною частиною, а покупець прийняти і оплатити такий товар.

Відповідно до п. 1.2 Договору найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість товару вказується у специфікації, яка є Додатком №1 до договору та є його невід`ємною частиною. Строк поставки товару визначається графіком поставки товару, який є Додатком №3 до договору та є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна встановлюється у специфікації у гривнях з урахуванням ПДВ або в іноземній валюті без врахування ПДВ.

Згідно з п. 3.2 Договору загальна ціна договору визначається загальною вартістю товару, вказаного в Специфікації до цього договору, та становить до 10 422 000,00 гривень з ПДВ (включно).

У пункті 4.1 Договору сторони погодили, що розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної та пред`явлення постачальником рахунку на оплату (інвойсу), шляхом перерахування на рахунок постачальника, на умовах, що визначені у специфікації. До рахунку додається підписаний уповноваженими сторонами акт приймання-передачі товару або видаткова накладна.

Відповідно до п. 5.1 Договору строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується у Специфікації та Графіку поставки до цього договору. Здійснення поставки не потребує будь-яких додаткових погоджень, крім тих, що передбачені договором.

Датою прийняття товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Датою передачі постачальником товару для прийняття покупцем є дата прибуття товару до місця поставки зазначена у відповідному товарно-транспортному документі або дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару, якщо покупець за допомогою товарно-транспортних документів не може визначити дату їх передачі для прийняття. Право власності на товар, ризик випадкового знищення/пошкодження переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (п. 5.2 Договору).

Відповідно до п. 6.3.1 Договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені договором.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов`язань по договору, які відповідають вимогам, вказаним у п. 10.2 цього договору, та діє до 30.04.2025 (п. 10.1 Договору).

У п. 10.2 Договору сторони погодили, що забезпечення виконання зобов`язань по договору здійснюється до укладення договору в один із способів:

(1) у формі грошових коштів. Сума грошових коштів, як забезпечення виконання зобов`язань по даному договору повинна бути перерахована постачальником на окремий рахунок, наданий покупцем та повинна бути 5% від загальної вартості (ціни) договору;

або

(2) надання банківської гарантії виконання зобов`язань по договору. Банківська гарантія повинна відповідати вимогам, вказаним у формі банківської гарантії як забезпечення виконання зобов`язань за договором закупівлі, яка є додатком №6 до договору, та її сума повинна бути 5% від загальної вартості (ціни) договору.

Відповідно до п. 10.3 Договору, у випадку надання постачальником забезпечення виконання зобов`язань за договором у формі грошових коштів, банківської гарантії виконання зобов`язань покупець повертає постачальнику таке забезпечення протягом 5 банківських днів з дня настання одного з випадків, зазначених нижче на реквізити постачальника вказані в договорі (для забезпечення виконання зобов`язань за договором у формі грошових коштів) або шляхом направлення відповідної інформації банку (для забезпечення виконання зобов`язань за договором у формі банківської гарантії виконання зобов`язань) у наступних випадках:

А) після виконання постачальником своїх зобов`язань за договором в повному обсязі;

В) за рішенням суду, яке набрало законної сили, щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним;

С) в інших випадках, передбачених чинним законодавством України, що регулює публічні закупівлі.

Специфікацією №1 (Додаток №1 до Договору) сторони погодили наступне: найменування товару - Крихта мармурова, 10 мкм (Карбонат кальцію GURCARB 10) код УКТ ЗЕД 283650000, кількість - 1000 тон, ціна за одиницю 8685,00; загальна вартість з урахуванням ПДВ - 1042200,00 грн; умови поставки - DDP-склад (станція); строк поставки - згідно з графіком поставок товару; оплата по факту поставки протягом 30-ти календарних днів з дати підписання видаткової накладної або акту приймання-передачі товару та пред`явлення рахунку на оплату.

Як передбачено Графіком поставки (Додаток №3 до Договору), поставка товару відбувається шістьма партіями, строк поставки за якими складає 60, 90, 120, 150, 180, та 210 календарних днів відповідно.

20.08.2024, з метою виконання п. 10.2 Договору, між Акціонерним товариством "Комерційний банк "Глобус" (далі - банк-гарант) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техпромімпорт" (далі - принципал) було укладено Договір про надання гарантії №41443/ЮГ-24.

Відповідно до п. 2.1 Договору про надання гарантії загальна сума гарантії складає 521100,00 грн.

20.08.2024 банк-гарант видав АТ "Укргазвидобування" (далі - бенефіціар) Банківську гарантію №41443, якою безвідклично та безумовно та без заперечень зобов`язався виплатити бенефіціару на вимогу будь-яку суму, вказану у вимозі бенефіціара, що не перевищує 521100,00 грн, не пізніше 5 робочих днів з дати отримання вимоги бенефіціара, що містить вказівку на те, в чому полягає порушення принципалом зобов`язань, в забезпечення якого видана гарантія, та без необхідності подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, надання додаткових обґрунтувань.

Позивачем виконано зобов`язання з поставки товару в повному обсязі з частковим порушенням строків поставки, що підтверджується залізничними накладними №42977579 від 29 жовтня 2024 року; №4297603 від 29 жовтня 2024 року; №42995043 від 30 жовтня 2024 року; №42995001 від 30 жовтня 2024 року; №40347148 від 13 листопада 2024 року; №40347163 від 13 листопада 2024 року; №40538118 від 21 листопада 2024 року; №41162496 від 17 грудня 2024 року; №41162488 від 17 грудня 2024 року; №42276527 від 28 січня 2025 року; №42175067 від 24 січня 2025 року; а №40016354 від 27 лютого 2025 року; №40151359 від 04 березня 2025 року.

Окрім того, сторонами підписано видаткові накладні на підставі яких позивачем виставлено відповідні рахунки.

Відповідачем було сплачено вартість товару в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № від 06.12.2024 року на суму 250128,00 грн; № від 06.12.2024 року на суму 250128,00 грн; № від 13.12.2024 року на суму 737 877,60 грн; № від 20.12.2024 року на суму 237621,60 грн; № від 20.12.2024 року на суму 725371,20 грн; № від 20.12.2024 року на суму 725371,20 грн; № від 20.12.2024 року на суму 725371,20 грн; № від 27.12.2024 року на суму 237621,60 грн; № від 17.01.2025 року на суму 725371,20 грн; № від 24.01.2025 року на суму 425217,60 грн; № від 14.03.2025 року на суму 2151100,80 грн; № від 21.03.2025 року на суму 1425729,60 грн; № від 11.04.2025 року на суму 400204,60 грн; №2 від 18.04.2025 року на суму 700358,40 грн; №1 від 18.04.2025 року на суму 712864,80 грн.

З огляду на порушення строку поставки, відповідач звернувся до позивача з Вимогою від 10.04.2025 № 305.4-305-2-3523 про оплату пені за несвоєчасно поставлений товар відповідно до п. 7.8 Договору та Графіку поставки товару у розмірі 71986,83 грн.

14.04.2025 позивач сплатив відповідачеві пеню у вищевказаному розмірі, що підтверджується платіжною інструкцією №212.

Також відповідач звернувся до банка-гаранта з вимогою про здійснення виплати за банківською гарантією №41443 від 20.08.2024 в сумі 521100,00 грн, мотивовану порушенням позивачем умов Договору в частині строку поставки.

З огляду на звернення відповідача з вимогою до гаранта, 13.03.2025 позивач перерахував банку-гаранту грошові кошти в сумі 521100,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №189.

11.03.2025 банк-гарант звернувся до позивача з листом №1-680, в якому повідомив про надходження вимоги та просив перерахувати гарантійний платіж відповідно до умов Договору банківської гарантії.

13.03.2025 позивач перерахував банку-гаранту грошові кошти в сумі 521100,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №189.

З огляду на те, що відповідач не здійснив повернення банківської гарантії на підставі п.10.3 Договору, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 521 100,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлені Законом України "Про публічні закупівлі", метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Статтею 1 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що публічна закупівля - придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом; тендерна документація - документація щодо умов проведення тендеру, що розробляється та затверджується замовником і оприлюднюється для вільного доступу в електронній системі закупівель; тендерна пропозиція - пропозиція щодо предмета закупівлі або його частини (лота), яку учасник процедури закупівлі подає замовнику відповідно до вимог тендерної документації.

Відповідно до пункту 15 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" переможець процедури закупівлі - учасник, тендерна пропозиція якого відповідає всім критеріям та умовам, що визначені у тендерній документації, і визнана найбільш економічно вигідною, та якому замовник повідомив про намір укласти договір, або учасник, якому замовник повідомив про намір укласти договір за результатами застосування переговорної процедури закупівлі.

Відповідно до частини першої статті 33 цього Закону рішення про намір укласти договір про закупівлю приймається замовником у день визначення учасника переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі.

За приписами частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури (у тому числі ціни за одиницю товару).

Відповідно до приписів ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

В силу приписів статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Матеріалами справи підтверджується повне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором, що підтверджується підписаними між сторонами видатковими накладними на поставку товару.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, позивачем зобов`язання за договором виконанні у повному обсязі, а відповідачем прийнятий товар без будь-яких зауважень.

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем здійснено поставку товару із простроченням, у зв`язку із чим відповідачем було нараховано пеню в розмірі 71 986,83 грн, яка була сплачена позивачем у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією №212 від 14.04.2025.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник має право зазначити в оголошенні про проведення конкурентної процедури закупівлі та в тендерній документації/оголошенні про проведення спрощеної закупівлі вимоги щодо надання забезпечення тендерної пропозиції/пропозиції.

У разі якщо замовник вимагає надання забезпечення тендерної пропозиції/ пропозиції, у тендерній документації/оголошенні про проведення спрощеної закупівлі повинні бути зазначені умови його надання, зокрема, розмір, строк дії та застереження щодо випадків, коли забезпечення тендерної пропозиції/пропозиції не повертається учаснику. У такому разі учасник під час подання тендерної пропозиції/пропозиції одночасно надає забезпечення тендерної пропозиції/пропозиції.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник має право вимагати від переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачено тендерною документацією або в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі.

При цьому правовідносини, які виникли на підставі банківської гарантії підпадають під правове регулювання норм § 4 глави 49 Цивільного кодексу України та Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 639 (далі - Положення), Уніфікованих правил міжнародної торгової палати для гарантій за першою вимогою 1992 року.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (стаття 547 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Стаття 560 Цивільного кодексу України визначає, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Отже, у відносинах за гарантією беруть участь три суб`єкти - гарант, беніфіціар та принципал. Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання принципалом його обов`язку перед беніфіціаром. Гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантії у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. Тобто гарантія створює зобов`язання тільки для гаранта. Такий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2020 у справі № 904/1156/19.

Згідно із статтею 562 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

За змістом положень статей 561, 566 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Обов`язок гаранта перед кредитором обмежується сплатою суми, на яку видано гарантію. У разі порушення гарантом свого обов`язку його відповідальність перед кредитором не обмежується сумою, на яку видано гарантію, якщо інше не встановлено у гарантії.

Відповідно до частини першої статті 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

При цьому відповідно до пункту 2 глави 4 розділу II Положення одержана вимога/повідомлення Бенефіціара або банку Бенефіціара є достатньою умовою для банку-гаранта (резидента) сплатити кошти Бенефіціару за гарантією, якщо вимога/повідомлення та документи, обумовлені в гарантії, відповідатимуть умовам, які містяться в наданій гарантії, а також отримані банком - гарантом (резидентом) протягом строку дії гарантії і способом, зазначеним у гарантії.

Отже, забезпечувальна функція банківської гарантії виявляється у відносинах між бенефіціаром та принципалом, а не між бенефіціаром та гарантом. Натомість у відносинах між бенефіціаром та гарантом виникає окреме грошове зобов`язання, незалежне від зобов`язання за участю бенефіціара та принципала. Тому гарант має сплатити грошову суму, якщо виконані саме умови гарантії. Втручатися у відносини між бенефіціаром та принципалом, зокрема вирішувати, чи виконав принципал грошове зобов`язання за договором між бенефіціаром та принципалом, а відтак і про те, чи припинене основне зобов`язання виконанням, гарант не вправі.

У постанові від 17.05.2024 у справі №910/17772/20 Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виснувала, що законодавчі положення про те, що гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, слід розуміти таким чином, що звернення бенефіціара до гаранта з вимогою про сплату грошової суми у випадку, коли принципал не порушив основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням або з інших підстав, чи є недійсним) є правопорушенням. Водночас це правопорушення спрямоване проти принципала, а не проти гаранта, і воно не впливає на обов`язок гаранта по сплаті відповідної суми за гарантією.

З цих підстав Об`єднана палата зазначила про самостійність зобов`язання з гарантії, тобто, не пов`язаність такого зобов`язання з основним зобов`язанням.

Водночас, за відсутності основного зобов`язання (припинення виконанням з інших підстав, недійсність тощо) принципал має право вимагати від бенефіціара грошові кошти, одержані ним внаслідок виплати за гарантією.

А тому, враховуючи предмет та підстави позову доведенню у справі, яка розглядається, підлягають факти: 1) сплати гарантом коштів на користь бенефіціара; 2) відсутності достатньої правової підстави для набуття бенефіціаром цих коштів, зокрема, якщо основне зобов`язання не було порушене принципалом (боржником).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 25.09.2024 у справі №910/12114/23, розглядаючи подібний спір за позовом товариства як принципала до товариства як бенефіціара про стягнення банківської гарантії, враховуючи правову позицію Верховного Суду у постанові від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20, виснував, що у таких спорах до правовідносин сторін підлягає застосуванню не лише ЦК України (ст.ст. 546, 547, 548, 560, 561, 562, 566, 563), а і спеціальний закон - Закон №922-VIII, відповідно до ч. 2 ст. 27 якого замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю:

1) після виконання переможцем процедури закупівлі /спрощеної закупівлі договору про закупівлю;

2) за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі / спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним;

3) у випадках, передбачених ст. 43 цього Закону;

4) згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.

Аналогічне передбачено і у пункті 10.3 договору, у випадку надання постачальником забезпечення виконання зобов`язань за договором у формі грошових коштів, банківської гарантії виконання зобов`язань покупець повертає постачальнику таке забезпечення протягом 5 банківських днів з дня настання одного з випадків, зазначених нижче на реквізити постачальника вказані в договорі (для забезпечення виконання зобов`язань за договором у формі грошових коштів) або шляхом направлення відповідної інформації банку (для забезпечення виконання зобов`язань за договором у формі банківської гарантії виконання зобов`язань) у наступних випадках:

А) після виконання постачальником своїх зобов`язань за договором в повному обсязі;

В) за рішенням суду, яке набрало законної сили, щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним;

С) в інших випадках, передбачених чинним законодавством України, що регулює публічні закупівлі.

Вказана норма Закону та договору, яка безпосередньо регулює відносини суб`єктів господарювання у процедурі публічних закупівель, чітко передбачає момент повернення замовником забезпечення договору - після його виконання учасником-переможцем, тоді як можливість неповернення замовником забезпечення виконання договору існує лише у разі невиконання учасником умов договору.

При цьому невиконання має місце лише у випадку відсутності дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 910/6433/18, від 21.02.2020 року у справі № 910/4460/19, від 14.01.2019 року у справі №910/3777/18.

Отже, за висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.09.2024 у справі №910/12114/23 підставою для утримання банківської гарантії є саме невиконання позивачем (принципалом) договору, а не певне порушення строків його виконання. Водночас відповідач (бенефіціар) не позбавлений права вжити передбачених законом та договором заходів задля поновлення свого порушеного права внаслідок несвоєчасного виконання постачальником своїх договірних зобов`язань.

Таким чином, як вірно вказав суд першої інстанції, в момент виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором в повному обсязі відпали підстави для подальшого звернення відповідача з вимогою до банка-гаранта. В цей же момент у відповідача виник обов`язок повернути забезпечення у вигляді банківської гарантії.

При цьому, право відповідача на стягнення штрафних санкцій за порушення позивачем строків поставки прямо не пов`язане з банківською гарантією.

Натомість, відповідач після виконання позивачем зобов`язання за Договором та після сплати останнім нарахованої йому пені, звернувся з вимогою про виплату йому банківської гарантії.

Водночас, оскільки неповернення сплаченої суми гарантії можливе лише у разі невиконання учасником умов Договору, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача, що у нього відсутній обов`язок повернути суму банківської гарантії з огляду на прострочення позивачем виконання зобов`язання в частині поставки товару.

Посилання відповідача на постанову Верховного Суду у справі №910/3776/25 від 18.12.2025 колегія суддів відхиляє, оскільки вона є нерелевантною із справою №910/8234/25.

Так, у справі № 910/3776/25 Верховний Суд вказав на не врахування судом апеляційної інстанції умов договору про закупівлю послуг, викладених у пунктах 4.1, 12.8, 12.9, а саме, що у разі невиконання (неналежного виконання) підрядником основного зобов`язання за цим договором замовник має право одержати задоволення своїх вимог, передбачених умовами цього договору та чинним законодавством України, на умовах, визначених гарантією. Під невиконанням (неналежним виконанням) підрядником основного зобов`язання за цим договором сторони розуміють невиконання робіт підрядником у строк виконання робіт, визначений у пункті 4.1 договору (пункт 12.8); забезпечення виконання договору повертається за умови повного та належного виконання підрядником умов договору (пункт 12.9).

Водночас, відповідних умов в укладеному договорі сторони не передбачали.

Так, як вже було зазначено вище, сторони у п. 10.3. договору передбачили, що у випадку надання постачальником забезпечення виконання зобов`язань за договором у формі грошових коштів, банківської гарантії виконання зобов`язань покупець повертає постачальнику таке забезпечення протягом 5 банківських днів з дня настання одного з випадків, а саме після виконання постачальником своїх зобов`язань за договором в повному обсязі.

А тому, з огляду на викладене, враховуючи висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 25.09.2024 у справі № 910/12114/23, які підтримані Верховним Судом у постановах від 25.03.2025 у справі № 910/11352/24, від 23.07.2025 у справі № 910/2024/24, від 11.09.2025 у справі № 910/279/25 (що підставою для утримання банківської гарантії є саме невиконання Договору, а не певне порушення строків його виконання), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що повне виконання позивачем свого зобов`язання за договором, укладеним між сторонами, є підставою для застосування до спірних правовідносин положень статті 27 Закону України "Про публічні закупівлі" та пункту 10.3 договору у вигляді повернення покупцем (відповідачем) суми забезпечення виконання договору про закупівлю послуг після виконання учасником-переможцем договору не залежно від доводів відповідача про неналежне виконання позивачем умов договору в частині строків поставки товарів.

Оскільки підставою для утримання забезпечувальної суми є саме нездійснення продавцем дій, які складають зміст зобов`язання щодо поставки товару, чого не було встановлено у даному випадку, а тому суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача 521 100,00 грн.

Також, додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2025 у справі №910/8234/25 стягнуто з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техпромімпорт" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000 грн 00 коп.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, актів наданих послуг тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження понесених судових витрат позивач надав укладений між ТОВ "Техпромімпорт" (замовник) і Адвокатським об`єднанням "Ганни Шмиги" (виконавець) договір надання правової допомоги №45-05/25АО від 29.05.2025, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати замовнику юридичні послуги, передбачені цим договором, а замовник зобов`язується прийняти юридичні послуги та оплатити їх.

Доводи відповідача, що до заяви про ухвалення додаткового рішення жодних актів виконаних робіт не надалося, що не дає можливості оцінити обсяг наданої юридичної допомоги, витрачений адвокатом час на надання такої допомоги, співмірності послуг та доцільність їх з урахуванням обставин та складності справи №910/8234/25, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

Відповідно до п. 3.1. договору вартість наданих юридичних послуг виконавець визначає самостійно після одержання від замовника замовлення на надання юридичної допомоги, та виставляє замовнику відповідний рахунок.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).

Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Тобто, договором чітко встановлено, що гонорар за надання правової допомоги визначається виконавцем та вказується у виставленому замовнику рахунку.

Так, позивачем надано рахунок-фактуру №01-06/25 від 11 червня 2025 року на суму 40 000,00 грн.

Відповідний рахунок був сплачений позивачем, що підтверджується сформованою 11.11.2025 банківською випискою про надходження коштів у сумі 40000,00 грн.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Оскільки у даному випадку розмір гонорару між адвокатом та позивачем був погоджений належним чином, зокрема складенням виконавцем рахунку-фактури, як це передбачено умовами договору, та подальшою його оплатою зі сторони позивача, а тому факт не надання складеного акту приймання-передачі наданих послуг не може вплинути на вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи позивача щодо відсутності деталізації часу, витраченого на виконані роботи, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зазначила, що правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Колегія суддів зауважує, що частина 3 статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

А тому доводи апелянта в цій частині колегія суддів відхиляє.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Колегією суддів враховано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.

Так, для встановлення розумного розміру наданих послуг адвоката слід надати належну правову оцінку договору у сукупності з іншими доказами, складністю справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим часом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконання робіт, ціною позову та (або) значення справи. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Колегією суддів досліджено подані позивачем до суду докази та процесуальні документи, які свідчать про проведену адвокатом роботу, і не встановлено неспівмірності вказаних витрат.

Колегія суддів відзначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Також, апеляційним судом враховуються положення п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, в якому передбачено, що, за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене вище, з огляду на фактично надану адвокатом правову допомогу в межах справи № 910/8234/25 у суді першої інстанції, наявність доказів на понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, враховуючи ухвалення рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції правомірно поклав на відповідача витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2025 у справі № 910/8234/25 відповідають чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2025 у справі № 910/8234/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2025 у справі № 910/8234/25 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені за подачу апеляційної скарги, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/8234/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повна постанова складена 26.01.2026

Головуючий суддя М.А. Барсук

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко