ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2026м. ДніпроСправа № 904/6080/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетвін» (49083, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Собінова, буд. 1, )

до Рагімова Баріса ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення заборгованості в сумі 61 384,30 гривень

Суддя Дичко В.О.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркетвін» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи підприємця Рагімова Баріса про стягнення 61 384,30 гривень.

Судові витрати просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовує невиконанням Фізичною особою підприємцем Рагімовим Барісом зобов`язань за договором поставки № 352-ДНЕ від 15.01.2024 щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2025 позовну заяву залишено без руху. Позивачу запропоновано протягом 5 днів дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме: вказати номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти відповідача; надати обґрунтований розрахунок 35% річних у сумі 11 174,99 грн, що заявлені до стягнення; надати докази, що підтверджують укладення договору поставки № 352-ДНЕ від 15.01.2024 саме з фізичною особою підприємцем Рагімовим Барісом; надати докази наявності технічних помилок у п. 6.6 договору поставки № 352-ДНЕ від 15.01.2024; зазначити, в кого знаходяться оригінали письмових доказів, копії яких додано до позову; надати попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у сумі 5 100 грн, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

04 листопада 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетвін» надійшла заява про усунення недоліків. Позивач указує номер мобільного телефону відповідача. До заяви долучає розрахунок заборгованості та штрафних санкцій, у тому числі 35% річних. Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркетвін» наполягає, що в п. 6.6 договору поставки № 352-ДНЕ від 15.01.2024 передбачено нарахування 35% річних, саме зазначена ставка є єдиною погодженою сторонами, інша процентна ставка в договорі відсутня. Указує, що оригінали договору, накладних, рахунків та розрахунку відсотків знаходяться в позивача.

До заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркетвін» долучає уточнену позовну заяву про стягнення заборгованості за договором поставки, в якій зазначено, що до судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, належить судовий збір, сума якого міститься в матеріалах справи. У позові Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркетвін» зазначає, що на дату укладення договору (15.01.2024) Рагімов Баріс фактично здійснював підприємницьку діяльність та виступав стороною договору як суб`єкт господарювання. Договір містить пряму вказівку на статус відповідача як фізичної особи підприємця, підписаний самим відповідачем. На думку позивача, внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 01.05.2024 є лише моментом державної реєстрації, що не впливає на факт здійснення господарської діяльності Рагімовим Барісом до цього та не змінює природи правовідносин. У долученій позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркетвін» просить суд стягнути з фізичної особи Рагімова Баріса борг у сумі 61 384,30 гривень.

Також 04.11.2025 через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме копій: картки платника податків Рагімова Баріса (а.с. 45), його посвідки на постійне проживання (а.с. 44), виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (а.с. 42).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/6080/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2025 у справі №904/6080/25, що направлена на адресу місцезнаходження відповідача: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Ніла Армстронга, буд. 25, повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 19.11.2025 з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 17.11.2025 «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 50-51).

За відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (відповідь № 1958518 від 31.10.2025, а.с. 31-32) місцезнаходження Фізичної особи підприємця Рагімова Баріса: АДРЕСА_1 , тобто поштову кореспонденцію судом направлено за місцем державної реєстрації відповідача.

Крім того, з метою повідомлення Рагімова Баріса вчинялись дії щодо його повідомлення засобами телефонного зв`язку (телефонограмою, а.с. 52) за номером телефону, який зазначено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Однак абонент за вказаним номером не відповів.

Суд листом від 24.11.2025 (а.с. 53) повторно направив копію ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2025 у справі № 904/6080/25 на адресу місцезнаходження відповідача: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Ніла Армстронга, буд. 25, яка повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 15.12.2025 з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 11.12.2025 «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 54-58).

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання вказаного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку суду (близька за змістом правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Також суд наголошує, що згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі Реєстр), є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Таким чином, у Рагімова Баріса були всі відомості, необхідні для пошуку та відстеження руху справи № 904/6080/25, у тому числі можливість отримання такої інформації з відкритого джерела Єдиного державного реєстру судових рішень.

З огляду на вищевикладене, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2025 у справі №904/6080/25 у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Отже, Рагімов Баріс повідомлений про розгляд справи належним чином.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2025 про відкриття провадження у справі № 904/6080/25, з урахуванням вимог ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Будь-яких клопотань про продовження зазначеного процесуального строку в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від Рагімова Баріса не надходило, поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується з абз. 1 ч. 2 ст. 178 цього Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Рагімов Баріс не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, тому господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Ураховуючи предмет та підстави позову в даній справі, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позовну заяву, так і доказів, у разі їх наявності, що Рагімов Баріс не зробив, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позові обставин відповідач суду також не повідомив.

З огляду на достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, беручи до уваги принципи змагальності сторін та диспозитивності господарського судочинства, передбачені п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, у межах наданих йому повноважень, створив належні умови учасникам судового процесу для реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

На підставі ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 «Розгляд справ у порядку спрощеного позовного провадження» цього Кодексу.

Ураховуючи, що Рагімов Баріс не скористався наданим законом правом на подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, господарський суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

З огляду на режим воєнного стану та повітряні тривоги, в суді встановлено особливий режим роботи й запроваджено певні організаційні заходи. Справу розглянуто в розумний строк, ураховуючи вищевикладені обставини, а також з огляду на необхідність надання учасникам справи часу для реалізації своїх прав.

Ураховуючи приписи ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення підписано без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування в даній справі є обставини укладення договору поставки, порядок здійснення розрахунків, умови поставки товару, строк дії договору, наявність/відсутність прострочення покупця, правомірність/неправомірність нарахування 35% річних та інфляційних втрат.

15 січня 2024 року між Фізичною особою підприємцем Рагімовим Барісом (далі покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркетвін» (далі постачальник) укладено договір поставки № 352-ДНЕ (а.с. 7-10, далі Договір).

У розділі 1 Договору наведено визначення термінів.

Поставка предмет цього Договору, поставка товару за кількістю, асортиментом, якістю в місце поставки у відповідності до умов цього Договору.

Предмет поставки товари народного споживання.

Дата поставки дата фактичної передачі товару та підписання покупцем накладної.

Місце поставки адреса, вказана у замовленні чи в Договорі.

Товаросупровідні документи видаткові накладні, транспортні накладні.

Ціна товару ціна на товар вказується у накладних на товар, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно з пунктом 2.1 Договору постачальник зобов`язується передавати у власність покупця, а покупець приймати та оплачувати на умовах і у порядку, визначених цим Договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у накладних, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до пункту 2.2 Договору поставка товару на склад покупця (адреса місця призначення узгоджується у замовленні) здійснюється окремими партіями транспортом постачальника та за рахунок постачальника на умовах DDP (Інкотермс 2010).

Згідно з пунктом 2.3 Договору право власності на товар, а також ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) товару переходять від постачальника до покупця з моменту фактичної передачі товару, що засвідчується підписанням уповноваженими представниками сторін накладної.

Відповідно до пункту 3.1 Договору асортимент та кількість товару, що постачається, зазначається у видаткових накладних.

Згідно з пунктом 4.1 Договору ціни на товар вказуються у накладних на товар, які є невід`ємною частиною цього Договору. Оплата здійснюється в національній валюті України виключно у формі безготівкових розрахунків.

Відповідно до пункту 4.2 Договору покупець зобов`язаний оплачувати кожну партію переданого постачальником товару не пізніше 30 календарних днів з дати її поставки.

Згідно з пунктом 4.4 Договору при здійсненні оплати поставленого товару покупець зобов`язаний у платіжному дорученні вказувати номер та дату видаткової накладної, за якою такий товар був поставлений.

Відповідно до пункту 4.6 Договору поточні надходження грошових коштів від покупця зараховуються в першу чергу в рахунок погашення заборгованості покупця перед постачальником з найбільш раннім строком виникнення. При цьому вказане покупцем призначення платежу до уваги прийматися не буде.

Згідно з пунктом 5.1 Договору поставка постачальником товару покупцю здійснюється окремими партіями, у кількості і у строк, визначений у замовленні покупця на поставку, які узгоджуються з постачальником, за цінами, вказаними у накладних.

Відповідно до пункту 5.2 Договору замовлення на поставку складається в усній або письмовій формі і направляється постачальнику не менше ніж за 3 (три) дні до дати поставки факсом, поштою, електронною поштою (email), через представника постачальника або будь-яким іншим способом, який дає можливість ідентифікувати покупця.

Згідно з пунктом 5.4 Договору поставка здійснюється постачальником протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання замовлення.

Відповідно до пункту 5.9 Договору підписання покупцем товарної (товарно-транспортної) накладної свідчить про те, що покупець згоден з ціною на товар, вказаною в накладній, перевірив кількість, асортимент, тару поставленої партії товару та погоджується на прийняття всього товару як належно поставленого згідно цього Договору з дотриманням строків його постачання.

Відповідно до пункту 5.10 Договору постачальник щомісячно не пізніше 10 (десятого) числа місяця, наступного за звітним, надає покупцеві у двох екземплярах підписаний акт звірки взаємних розрахунків. Покупець протягом 5 (п`ять) календарних днів зобов`язаний підписати та повернути один з екземплярів постачальнику або направити вмотивовані зауваження з приводу акта. Якщо протягом вказаного строку покупець не підписує акт та не направляє зауважень, акт звірки взаємних розрахунків вважається вірним у редакції постачальника та є достатнім доказом заборгованості покупця.

На підставі пункту 6.1 Договору, у разі невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань по даному Договору, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 6.4 Договору, у випадку порушення покупцем строків, визначених п.4.2 Договору, покупець оплачує постачальникові неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення. Сторони домовилися про те, що нарахування неустойки за порушення покупцем строків, вказаних в п. 4.2 Договору, нараховується та сплачується за весь період невиконання або неналежного виконання покупцем своїх зобов`язань. Нарахування неустойки припиняється в день повного розрахунку за поставлений товар.

Згідно з пунктом 6.6 Договору, якщо покупець прострочив оплату товару, переданого на умовах відстрочення платежу, на прострочену суму нараховуються 35 процентів річних від останнього дня строку, коли товар мав бути сплачений, та протягом 10 (десять) календарних днів після останнього дня, тобто до моменту, коли починає діяти інша процентна ставка, визначена у п.6.7 цього Договору.

Відповідно до пункту 6.7 Договору сплата неустойки не звільняє сторони від виконання зобов`язань за цим Договором.

Згідно з пунктом 8.1 Договору даний Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 30.01.2026 року.

На підставі пункту 9.2 Договору, якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується у судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного в Україні законодавства.

Згідно з пунктом 10.15 Договору сторони дійшли згоди, що до вимог по оплаті поставленого товару, неустойки застосовується строк позовної давності у 3 (три) роки.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 60 045,60грн (із ПДВ), що підтверджується:

- видатковою накладною № 17042 від 17.01.2025 (а.с. 11) та товарно-транспортною накладною на переміщення алкогольних напоїв № 17042 від 17.01.2025 (а.с. 12) на суму 23557,80грн (із ПДВ);

- видатковою накладною № 22111 від 22.01.2025 (а.с. 13) та товарно-транспортною накладною на переміщення алкогольних напоїв № 22111 від 22.01.2025 (а.с. 14) на суму 2297,94грн (із ПДВ);

- видатковою накладною № 7049 від 07.02.2025 (а.с. 15) та товарно-транспортною накладною на переміщення алкогольних напоїв № 7049 від 07.02.2025 (а.с. 15-16) на суму 3 031,44 грн (із ПДВ);

- видатковою накладною № 17069 від 17.02.2025 (а.с. 16) та товарно-транспортною накладною № 17069 від 17.02.2025 (а.с. 17) на суму 1 448,04 грн (із ПДВ);

- видатковою накладною № 27194 від 27.02.2025 (а.с. 18) та товарно-транспортною накладною на переміщення алкогольних напоїв № 27194 від 27.02.2025 (а.с. 18-19) на суму 2817,12 грн (із ПДВ);

- видатковою накладною № 17076 від 17.03.2025 (а.с. 19) та товарно-транспортною накладною на переміщення алкогольних напоїв № 17076 від 17.03.2025 (а.с. 20) на суму 2277,60грн (із ПДВ);

- видатковою накладною № 11361 від 11.04.2025 (а.с. 21) та товарно-транспортною накладною № 11361 від 11.04.2025 (а.с. 21-22) на суму 165,78 грн (із ПДВ);

- видатковою накладною № 11365 від 11.04.2025 (а.с. 22-23) та товарно-транспортною накладною на переміщення алкогольних напоїв № 11365 від 11.04.2025 (а.с. 23-24) на суму 10287,48 грн (із ПДВ);

- видатковою накладною № 2359 від 02.05.2025 (а.с. 24-25) та товарно-транспортною накладною на переміщення алкогольних напоїв № 2359 від 02.05.2025 (а.с. 25-26) на суму 14162,40 грн (із ПДВ).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркетвін» стверджує, що ОСОБА_1 не здійснив оплату за товар, поставлений за Договором, у сумі 48 156,70 грн, що стало причиною виникнення спору та звернення з позовною заявою до господарського суду.

Також позивач нарахував та заявив до стягнення та 35% річних за період з 17.02.2025 до 16.10.2025 у сумі 11 174,99 грн та інфляційні втрати за період з березня 2025 до вересня 2025 року в сумі 2 052,61 грн (а.с. 28, 39).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркетвін» зазначає, що відповідач підписав Договір із зазначенням останнім статусу фізичної особи підприємця. Проте заборгованість позивач просить суд стягнути з фізичної особи Рагімова Баріса.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.

Згідно зі ст. 24 Цивільного кодексу України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Цивільного кодексу України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Згідно зі ст. 26 Цивільного кодексу України усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки.

Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом.

Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом.

Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства.

Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

На підставі ст. 30 Цивільного кодексу України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, особливістю правового статусу людини є її здатність бути учасником цивільних відносин у силу її цивільної правоздатності, а здійснюючи підприємницьку діяльність також бути учасником господарських відносин, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків) у зв`язку з реєстрацією підприємцем.

Згідно з ч. 1 ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 50 Цивільного кодексу України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно з ч. 2 ст. 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб підприємців є відкритою.

Отже, з моменту державної реєстрації фізичної особи підприємця фізична особа фактично перебуває у двох правових статусах: як фізична особа та як фізична особа підприємець.

Підприємець це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття ініціативною, самостійною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 306/2004/15-ц, від 02.10.2019 у справі № 263/2359/19 та від 25.02.2020 у справі № 916/385/19.

За відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (а.с. 31-32, 42, 59-60) Рагімов Баріс перебуває у статусі фізичної особи підприємця з 01.05.2024 року.

Таким чином, на дату укладення Договору (15.01.2024) відповідач ще не набув статусу фізичної особи підприємця. Однак на дату прийняття партії товару за видатковою накладною №2359 від 02.05.2025 (а.с. 24-25) та товарно-транспортною накладною на переміщення алкогольних напоїв № 2359 від 02.05.2025 (а.с. 25-26) на суму 14 162,40 грн (із ПДВ) Рагімов Баріс уже перебував у статусі фізичної особи підприємця.

На час розгляду справи та ухвалення рішення суду статус відповідача як фізичної особи підприємця не припинено (а.с. 31-32, 59-60).

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є диспозитивність.

Згідно зі ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правовим висновком, викладеним у п. 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 304/284/18 та п. 8.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Задля остаточного вирішення спору і захисту порушеного права за результатами судового розгляду справи сторонами в судовому процесі мають бути саме сторони у спірних матеріальних правовідносинах, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення.

Такий правовий висновок викладено в п. 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі № 907/825/22.

Виникнення спірних правовідносин у справі № 904/6080/25 зумовлено порушенням Фізичною особою підприємцем Рагімовим Барісом строку оплати поставленого товару, передбаченого пунктом 4.2 Договору.

Беручи до уваги, що в указаному спорі має вирішуватися юридична доля майнових прав та інтересів Фізичної особи підприємця Рагімова Баріса, а також виходячи із правової природи спірних відносин, саме до цієї особи мають бути звернуті матеріально-правові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетвін», які здатні ефективно захистити порушене, на думку останнього, право на отримання грошових коштів за Договором.

За правовим висновком, викладеним у п. 8.18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20 та п. 103 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі № 907/825/22, звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові.

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено в п. 153 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, п. 148 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20) та п. 189 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач здійснив нарахування 35% річних на загальну суму основної заборгованості в розмірі 48 156,70 грн за весь час прострочення (а.с. 28, 39) на підставі пункту 6.6 Договору, згідно з яким, якщо покупець прострочив оплату товару, переданого на умовах відстрочення платежу, на прострочену суму нараховуються 35 процентів річних від останнього дня строку, коли товар мав бути сплачений, та протягом 10 (десять) календарних днів після останнього дня, тобто до моменту, коли починає діяти інша процентна ставка, визначена у п.6.7 цього Договору. Водночас відповідно до пункту 6.7 Договору сплата неустойки не звільняє сторони від виконання зобов`язань за цим Договором.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркетвін» зазначає, що згадка про перші 10календарних днів та посилання на пункт 6.7 Договору є технічною редакційною помилкою та не впливає на зміст домовленості сторін, оскільки іншої процентної ставки Договір не містить.

Суд зауважує, що поставка товару за Договором здійснювалась окремими партіями, що підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними (а.с. 11-26). Строк оплати поставленого товару, передбачений пунктом 4.2 Договору, настав окремо за кожною видатковою та товарно-транспортною накладною, як і прострочення платежів.

Отже, розрахунок 35% річних та інфляційних втрат (а.с. 28, 39) позивач здійснив неправильно, оскільки 35% річних та інфляційні втрати мали бути розраховані окремо за кожною партією поставки товару, що підтверджено видатковими та товарно-транспортними накладними (а.с. 11-26), а не від загальної суми основної заборгованості в розмірі 48 156,70 гривень.

З огляду на вищевикладене, відсутні правові підстави для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетвін» до Рагімова Баріса про стягнення заборгованості в сумі 61 384,30 гривень.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 14, 20, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетвін» (49083, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Собінова, буд. 1, ) до Рагімова Баріса ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості в сумі 61 384,30 грн відмовити.

2. Витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або ухвалення постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 26.01.2026.

Суддя В.О. Дичко