ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про закриття апеляційного провадження

15 січня 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/726/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Савицького Я.Ф.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка, 29)

Секретар судового засідання (за доручення головуючого судді): Романенко Д.С.;

Від Одеської міської ради Вишневецька А.О.;

Від Фізичної особи-підприємця Лихач Наталі Антонівни не з`явився;

Від ОСОБА_1 Рева Д.С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2025 (повний текст складено 15.07.2024, суддя Пінтеліна Т.Г.)

у справі № 916/726/25

за позовом Одеської міської ради

до Фізичної особи-підприємця Лихач Наталі Антонівни

про скасування реєстрації та рішень та зобов`язання звільнити земельну ділянку, (суддя першої інстанції Пінтеліна Т.Г., дата та місце ухвалення рішення: 15.07.2025, Господарський суд Одеської області, м. Одеса)

У лютому 2025 року Одеська міська рада звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Лихач Наталі Антонівни в якій просила суд:

1) скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 06.02.2023 № ОД44 «Реконструкція рибальського будинку без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 , 2-а лінія, вздовж берега « ІНФОРМАЦІЯ_1 » причал № 133», здійснену Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради.

2) скасувати рішення державного реєстратора Державного підприємства «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Шкоди Тетяни Миколаївни від 08.08.2017 року № 36520842 про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) за Лихач Наталею Антонівною на рибальський будинок за адресою: АДРЕСА_1 , 2-а лінія, вздовж берега « ІНФОРМАЦІЯ_1 » причал № НОМЕР_1 , із одночасним закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на цей об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

3) зобов`язати Лихач Наталю Антонівну за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , 2-а лінія, вздовж берега « ІНФОРМАЦІЯ_1 » причал № НОМЕР_1 шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва рибальського будинку, загальною площею 138,6 кв.м.

4) стягнути з ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 8 478,40 грн. на користь Одеської міської ради.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.07.2025 в задоволенні позовних вимог Одеської міської ради до Фізичної особи-підприємця Лихач Наталі Антонівни про скасування реєстрації та рішень та зобов`язання звільнити земельну ділянку відмовлено; скасовано заходи забезпечення позову, вжиті судом відповідно до ухвали від 04.03.2025 у справі № 916/726/25 про накладення арешту на нерухоме майно рибальський будинок, розташований за адресою: м.Одеса, вул.Набережна,180, 2-а лінія, вздовж берега " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", причал № НОМЕР_1 , який відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить на праві власності Лихач Наталі Антонівні.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що перевірка, на яку посилається Позивач, стосувалася саме реконструкції рибальського будинку без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів, а не нового будівництва, при цьому відповідно до ч.4 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання таких робіт не потребувало надання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

У своєму рішенні місцевий господарський суд зазначив, що вимоги Позивача про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації задоволенню не підлягають, оскільки належним Позивачем за такою позовною вимогою є орган державного архітектурно-будівельного контролю, до того ж декларація вичерпала свою дію після того, як було проведено державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна.

Крім того суд зазначив, що Відповідачем було подано робочий проєкт реконструкції, що спростовує твердження про відсутність належно затвердженого проєкту; разом з тим законодавством та постановою КМУ №461 передбачено, що єдиним суб`єктом, уповноваженим звертатися до суду з позовом про скасування реєстрації декларації у разі виявлення недостовірних даних, є орган державного архітектурно-будівельного контролю, а не орган місцевого самоврядування; крім того, з урахуванням правових позицій Верховного Суду повідомлення про початок виконання будівельних робіт і декларація про готовність об`єкта до експлуатації є актами одноразової дії, які вичерпали свою правову дію після завершення реконструкції та державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, у зв`язку з чим вимоги Позивача про скасування реєстрації декларації є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Місцевий господарський суд у своєму рішенні зазначив, що ОСОБА_2 є членом ГО "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів", яка є правонаступником ГО "Одеська водно-моторна пристань" і на законних підставах користується земельною ділянкою, а ОСОБА_2 має закріплене за нею місце на відповідному причалі та належні документи, що підтверджують правомірність користування землею і набуття права власності на рибальський будинок; подані нею документи відповідали вимогам законодавства, чинного на момент державної реєстрації, тому у державного реєстратора були відсутні підстави для відмови у реєстрації права власності, а посилання Позивача на нормативні акти, прийняті пізніше, є безпідставними через відсутність їх зворотної дії в часі.

Також суд першої інстанції у своєму рішенні виснував, що Одеською міською радою не доведено факту самовільного зайняття ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, оскільки вона користується нею на законних підставах як член громадської організації, якій земельна ділянка надана у тимчасове довгострокове користування чинним рішенням міської ради, а також відсутні акти уповноважених органів про самовільне зайняття землі й не визначено чітких меж та координат спірної ділянки, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для визнання будівництва самочинним та задоволення вимог про знесення об`єкта.

Не погоджуючись з таким рішенням, особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 21.11.2025 звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2025 по справі №916/726/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву Одеської міської ради до ФОП Лихач Наталі Антонівни - задовольнити у повному обсязі.

На переконання Апелянта, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, зокрема ч. 2 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суд ухвалив рішення про права та обов`язки ОСОБА_1 без залучення його до участі у справі, що відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України є безумовною підставою для скасування рішення.

Крім того ОСОБА_1 зазначає, що місцевий господарський суд дійшов помилкових висновків унаслідок неправильного тлумачення та неповного з`ясування доказів.

Так Господарський суд Одеської області безпідставно визнав правомірним користування земельною ділянкою на причалі №133 «Зелений мис», не врахувавши, що право тимчасового довгострокового користування, надане на підставі рішення виконкому №219 від 18.06.1992 та акту від 27.12.1993, було обмежене строком до п`яти років і закінчилося у 1997 році, що підтверджується рішенням Одеської міської ради №271-ХХІ від 09.10.1992. Відтак на момент набуття Відповідачем членства у ГО у 2013 році та на час державної реєстрації у 2017 році жодних чинних прав на землекористування не існувало.

Також Апелянт стверджує, що суд першої інстанції помилково послався на рішення Одеської міської ради №1915-ХХІІІ від 31.10.2000, оскільки воно було визнане незаконним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.10.2004 та на підставі якого було Одеською міською радою було прийнято рішення №5120-IV від 23.12.2005.

У своїй апеляційній скарзі Апелянт зазначає, що безпідставним є висновок суду першої інстанції про нібито правонаступництво Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" щодо майна і прав ДКП "Одеська водно-моторна пристань", оскільки відсутні будь-які правові підстави та документи, що підтверджують таке правонаступництво, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права.

В провадженні апеляційного господарського суду також перебуває апеляційна скарга Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2025 по справі №916/726/25.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.08.2025 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи № 916/726/25, вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відкладено до надходження матеріалів з Господарського суду Одеської області.

12.08.2025 матеріали цієї справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 поновлено ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2025 по справі №916/726/25; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2025 по справі №916/726/25; зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2025 по справі №916/726/25; призначено розгляд справи №916/726/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2025 на: 15.01.2026 року о 12-30 год.

28.11.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення доказів у даній справі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2025 повернуто ОСОБА_1 заяву про забезпечення доказів у справі №916/726/25 без розгляду.

15.01.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді у якій представник Апелянта також просив відкласти розгляд справи.

15.01.2026 у судове засідання з`явились Апелянт та представник Позивача, представник Відповідача у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, у зв`язку із тим, що судом апеляційної інстанції вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача.

В судовому засіданні було розглянуто клопотання представника Апелянта про відкладення розгляду справи.

Представник Апелянта підтримав зазначене клопотання про відкладення розгляду справи, представник Позивача не заперечував проти задоволення зазначеного клопотання.

Судова колегія розглянула зазначене клопотання Апелянта та вважає, що правових підстав для їх задоволення немає виходячи з таких міркувань.

Відповідно до частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Судова колегія зауважує, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Вирішуючи питання щодо відкладення розгляду справи за клопотанням представника Апелянта з метою надання часу для ознайомлення з матеріалами справи та формування правової позиції, судова колегія виходить з того, що апеляційну скаргу було подано ОСОБА_1 21.11.2025. Водночас договір про надання правової допомоги з представником ОСОБА_3 , що підтверджується ордером, укладено лише 15.01.2025, у день судового засідання. За таких обставин судова колегія вважає, що Апелянт мав достатній час для залучення представника та підготовки до розгляду справи. У зв`язку з наведеним підстави для відкладення розгляду справи відсутні, а тому в задоволенні відповідного клопотання слід відмовити.

В даному судовому засіданні вирішувалось питання щодо наявності у Скаржника права апеляційного оскарження, бо в даному випадку до суду апеляційної інстанції звернувся не учасник справи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що апеляційне провадження у справі №916/726/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2025 по справі №916/726/25 підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Згідно з ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 6 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу, що законодавством передбачений виключний перелік суб`єктів, які вправі оскаржити в апеляційному порядку рішення місцевого господарського суду у випадку наявності підстав для цього. Визначаючи коло вказаних суб`єктів, законодавство передбачає попередню участь Апелянта у справі з певним процесуальним статусом, за винятком випадків, коли рішення стосується прав та обов`язків Скаржника, який не брав участь у справі.

Відповідно до частини 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її 1) право, 2) інтерес, 3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Колегія суддів наголошує на тому, що судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є Скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (Конвенція) положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між Скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №904/5618/17, від 11.07.2018 у справі №5023/4734/12, від 21.09.2018 у справі №909/68/18, від 18.12.2018 у справі №911/1316/17, від 27.02.2019 у справі №903/825/18, від 09.07.2019 у справі №905/257/18, від 12.09.2019 у справі №905/946/18, від 12.09.2019 у справі №905/947/18.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між Скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків Скаржника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про розгляд апеляційної скарги по суті, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 10.05.2018 зі справи №910/22354/15, від 19.06.2018 зі справи №910/18705/17, від 11.07.2018 зі справи №911/2635/17, від 04.10.2018 у справі №5017/461/2012, від 29.11.2018 у справі №918/115/16, від 04.12.2018 у справі №906/1764/15, від 06.12.2018 у справі №910/22354/15, від 11.12.2018 №916/2878/14, від 15.01.2019 у справі №7/74, від 11.04.2019 у справі № 8/71-НМ, від 11.07.2018 у справі №911/2635/17.

Встановлена процесуальним законом можливість здійснення апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яку не було залучено до участі у справі, лише у разі підтвердження та встановлення наявності порушення її прав, інтересів та (або) обов`язків оскаржуваним судовим рішенням ґрунтується на принципі res judicata, тобто поваги до остаточного судового рішення, дія якого передбачає встановлення у відносинах між сторонами спору, вирішеного остаточним і обов`язковим для сторін судовим рішенням, стану правової визначеності.

Здійснення апеляційного перегляду судового рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання за відсутності передбачених законом виняткових підстав є порушенням зазначеного принципу, що не є виправданим.

Як передбачено ч. 1, 3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням або невчиненням нею процесуальних дій.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому статтями 17, 254 Господарського процесуального кодексу України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що Скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07.02.2024 у справі №5023/3214/11.

Отже Господарський процесуальний кодекс України покладає на суд апеляційної інстанції обов`язок з`ясувати, чи вирішив суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, питання про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у справі, та встановити наявність чи відсутність правового зв`язку між особою, яка не брала участі у справі (Скаржником), і сторонами у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №921/730/13-г/3 сформульовано висновок про те, що у разі якщо Скаржник лише робить припущення, що оскаржуване рішення може вплинути на його права, інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що оскаржуваним рішенням вирішено його права, інтереси та/або обов`язки, то такі посилання з огляду на наведене вище не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги.

Відтак, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав, інтересів та (або) обов`язків ОСОБА_1 , і лише після встановлення таких обставин вирішити питання розгляд апеляційної скарги по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у даній справі є вимоги Одеської міської ради до Фізичної особи-підприємця Лихач Наталі Антонівни щодо скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 06.02.2023 № ОД44 «Реконструкція рибальського будинку без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 , 2-а лінія, вздовж берега « ІНФОРМАЦІЯ_1 » причал № НОМЕР_1 », здійснену Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради; скасування рішення державного реєстратора Державного підприємства «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Шкоди Тетяни Миколаївни від 08.08.2017 року № 36520842 про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) за Лихач Наталею Антонівною на рибальський будинок за адресою: АДРЕСА_1 , 2-а лінія, вздовж берега « ІНФОРМАЦІЯ_1 » причал № НОМЕР_1 , із одночасним закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на цей об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) та зобов`язання Лихач Наталі Антонівни за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , 2-а лінія, вздовж берега « ІНФОРМАЦІЯ_1 » причал № НОМЕР_1 шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва рибальського будинку, загальною площею 138,6 кв.м.

За результатами розгляду таких вимог, судом першої інстанції прийнято рішення від 15.07.2025 у даній справі, яким було відмовлено в задоволенні позовних вимог Одеської міської ради до Фізичної особи-підприємця Лихач Наталі Антонівни про скасування реєстрації та рішень та зобов`язання звільнити земельну ділянку.

Як зазначалось раніше, не погодившись з ухваленим рішенням, особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2025 по справі №916/726/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву Одеські міської ради, до ФОП Лихач Наталі Антонівни - задовольнити у повному обсязі.

Колегія суддів дослідивши зміст, мотиви та резолютивну частину оскаржуваного рішення наголошує на тому, що рішенням Господарського суду Одеської області від 15.07.2025 по даній справі не вирішувалося питання про права, інтереси чи обов`язки ОСОБА_1 , оскільки предметом позову у даній справі є вимоги Одеської міської ради до Фізичної особи-підприємця Лихач Наталі Антонівни про скасування реєстрації та рішень та зобов`язання звільнити земельну ділянку.

Оскаржуваним рішенням не вирішувалось жодних питань про права, обов`язки та інтереси особисто ОСОБА_1 , оскільки як вбачається з тексту рішення суду першої інстанції по даній справі, ні описова, ні мотивувальна, ні резолютивна частини рішення суду першої інстанції у даній справі не містять будь-яких суджень чи висновків суду саме про права, інтереси та (або) обов`язки Скаржника.

Самим Скаржником також не вказано конкретні пункти, абзаци тощо мотивувальної або резолютивної частини оскаржуваного рішення, в яких йдеться про його права, інтереси та (або) обов`язки та про які саме, тобто чи повинен Апелянт виконати будь-які зобов`язання, чи утриматись від вчинення певних дій, тощо.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання Апелянта на те, що судом першої інстанції було порушено норми ч.2. ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, яке полягає в ухваленні судового рішення про права та обов?язки ОСОБА_1 , якого не було залучено до участі у справі.

Так, Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 у справі №924/699/20 зазначив, якщо Скаржник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено питання про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду.

В свою чергу, як вже було вказано вище, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статті 254 Господарського процесуального кодексу України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що Скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Рішення є таким, що прийнято про права/інтереси та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення наявні висновки суду про права / інтереси та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права / інтереси та обов`язки цієї особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд. Будь-який інший правовий зв`язок між Скаржником і сторонами спору не береться до уваги.

Відтак, суд апеляційної інстанції вказує, що в даному випадку оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, не порушувалося питання про права і обов`язки ОСОБА_1 , і під час вирішення даного спору питання щодо його прав та обов`язків судом не вирішувалось. Ані мотивувальна, ані резолютивні частини оскаржуваного рішення не містять жодних висновків суду про прав/інтересів та обов`язків цієї особи.

Колегія суддів також зазначає, що Апелянтом не надано, а наявні матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що він є учасником саме спірних правовідносин, які були предметом розгляду у суді першої інстанції.

З огляду на таке, суд апеляційної інстанції вказує, що в даному випадку Скаржником, як особою яка не брала участі у справі, оскаржується рішення суду першої інстанції, яке жодним чином не стосується і не впливає на його права і обов`язки, і під час вирішення даного спору питання щодо його прав та обов`язків судом не вирішувалось.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також зауважував, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ від 21.10.2010 у справі "Дія 97" проти України").

До того ж ЄСПЛ вказував, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції у разі якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, у межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду. "Право на суд", одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватися з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 06.12.2007 у справі "Воловік проти України").

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

Конституцією України проголошено, що утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3 Конституції України).

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У рішенні від 13.06.2019 № 4-рн/2019 Конституційний Суд України вказав, що забезпечення права на апеляційний перегляд справи, передбаченого пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, слід розуміти як гарантоване особі право на перегляд її справи в цілому судом апеляційної інстанції; забезпечення права на апеляційний перегляд справи - одна з конституційних засад судочинства - спрямоване на гарантування ефективного судового захисту прав і свобод людини і громадянина з одночасним дотриманням конституційних приписів щодо розумних строків розгляду справи, незалежності судді, обов`язковості судового рішення тощо (абзац 13 підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини названого рішення).

Право на апеляційний перегляд справи, передбачене пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, є гарантованим правом на перегляд у суді апеляційної інстанції справи, розглянутої судом першої інстанції по суті (абзац 8 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 17.03.2020 № 5-р/2020).

Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК України, оскільки у такому випадку немає правового зв`язку між Скаржником і сторонами у справі.

Так, пунктом 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо, зокрема, після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/7523/15-г, від 12.11.2018 у справі № 21/358-06-11049, від 30.01.2019 у справі № 47/66-08, від 25.04.2019 у справі № 5004/639/12 , від 18.04 2019 у справі № 916/2179/17, від 12.08.2019 у справі № 909/1190/17 та від 19.09.2019 у справі № 910/17558/18.

З урахуванням наведеного, судова колегія дійшла висновку, що апеляційне провадження по справі № 916/726/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2025 слід закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки судом апеляційної інстанції після відкриття апеляційного провадження встановлено, що оскаржуваним рішенням господарського суду питання про права, інтереси та/або обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалося.

Відповідно, доводи Скаржника по суті оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2025 по справі №916/726/25 судовою колегією не розглядаються.

Керуючись ст. 233, 234, 235, 264 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2025 по справі №916/726/25- закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в порядку і строки, встановлені ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 20.01.2026.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г. І. Діброва

Я.Ф. Савицький