номер провадження справи 9/166/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2026 Справа № 908/2968/25

м.Запоріжжя

За позовом: Першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах

позивача: Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРІМА-СЕРВІС» ЛТД

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: 1. Комунальне підприємство «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7»,

2. Комунальне підприємство «ГРАДПРОЕКТ»

про розірвання договору оренди нежитлового приміщення та повернення нежитлового приміщення

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Непомнящій Н.П.

За участю представників:

прокурор: Ліпартія А.О.

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи-1: не з`явився;

від третьої особи-2: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області, подана в порядку ст. 53 ГПК України, в інтересах держави в особі позивача: Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРІМА-СЕРВІС» ЛТД з позовними вимогами про:

- розірвання договору від 30.01.2002 № 67 оренди нежитлового приміщення, загальною площею 36,8 кв.м, за адресою: вул. Брюллова, буд. 11 в м. Запоріжжі, укладеного між Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, КП «ВРЕЖО №7» та ТОВ «ПРІМА-СЕРВІС» ЛТД;

- зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРІМА-СЕРВІС» ЛТД повернути Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради нежитлове приміщення, загальною площею 36,8 кв.м в будинку №11 по вул. Брюллова у м.Запоріжжі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 23.09.2025 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/2968/25 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Ухвалою суду від 01.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2968/25, присвоєний номер провадження справи 9/166/25, залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: 1. Комунальне підприємство «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7»; 2. Комунальне підприємство «ГРАДПРОЕКТ»; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 30.10.2025.

Ухвалою суду від 30.10.2025 підготовче засідання відкладено на 20.11.2025. Ухвалою суду від 20.11.2025 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 908/2968/25 на тридцять днів, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 11.12.2025. В судовому засіданні 11.12.2025 розпочато розгляд справи по суті та оголошено перерву в судовому засіданні до 12.01.2026, про що поставлено відповідну ухвалу.

У судовому засіданні 12.01.2026 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Прокурор підтримав заявлені позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві, зазначивши, зокрема, про те, що ураховуючи п. 10.7 Договору оренди нерухомого майна від 30.01.2002 №67 та наявність Додаткової угоди від 01.10.2018 до нього, вказаний Договір оренди автоматично продовжувався до 26.04.2020. Оскільки строк дії Договору закінчувався до 01.07.2020, до процедури продовження Договору застосовувався порядок продовження договорів оренди державного та комунального майна, який діяв до 31.01.2020 та був передбачений Законом України №2269-XII від 10.04.1992. У зв`язку із зазначеним, Договір оренди автоматично продовжений до 26.04.2025. ТОВ «ПРІМА-СЕРВІС» ЛТД систематично порушуються зобов`язання щодо сплати орендної плати, а отже порушуються істотні умови Договору, що є підставою для розірвання Договору оренди нерухомого майна від 30.01.2002 № 67 в судовому порядку та повернення майна орендодавцю. Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, як Орендодавець, протягом тривалого часу позбавлений можливості управляти оспорюваним нерухомим майном в інтересах територіальної громади, що призвело до ненадходження до місцевого бюджету грошових коштів від оренди та іншого використання такого майна, а також позбавлений права передати оспорюване комунальне майно в оренду добросовісному орендарю шляхом проведення аукціону відповідно до норм Закону України «Про оренду державного і комунального майна». Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради у листі від 14.04.2025 № 29/01/01-07/81 повідомлено, що існують підстави для розірвання вищезазначеного договору, а саме - невиконання орендарем фінансових зобов`язань за договором оренди. В той же час, Орендодавцем, який є уповноваженим органом у спірних правовідносинах, який наділений правом на звернення до суду з метою захисту порушених інтересів Запорізької територіальної громади та повернення майна комунальної власності, відповідні заходи судово-претензійного характеру щодо ТОВ «ПРІМА-СЕРВІС» ЛТД не вживались, що свідчить про його бездіяльність. На підставі зазначеного, прокурором подано позов з метою представництва та захисту інтересів держави в суді. Просив позов задовольнити.

13.10.2025 до суду від позивача Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради надійшли пояснення по справі (документ сформований в системі «Електронний суд» 10.10.2025), які представник позивача в судовому засіданні 11.12.2025 підтримав та просив позов прокурора задовольнити. У письмових поясненнях позивачем зокрема зазначено, що за період з січня 2020 по липень 2025 включно заборгованість ТОВ «ПРІМА-СЕРВІС» ЛТД з орендної плати станом на 01.08.2025 складає: перед КП «ВРЕЖО №7» - 25273,83 грн, перед місцевим бюджетом 51900,00 грн. Враховуючи, що орендна оплата за Договором не вноситься, що є істотним порушенням, позивач вважає, що є всі підстави для розірвання договору в судовому порядку та зобов`язання відповідача повернути орендоване майно. Просив позов задовольнити.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, відзив на позову заяву не подав. Заяви/клопотання з процесуальних питань від відповідача до суду не надходили.

В судові засідання відповідач/його представник не з`являвся, про причини неявки суду не повідомляв. Про відкриття провадження у справі, її розгляд, дати, час та місце судових засідань відповідач був повідомлений належним чином.

Так, в частині 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 3, 7 ст. 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1)день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З положень ч. 4 ст. 89 ЦК України слідує, що до єдиного державного реєстру, зокрема, вносяться відомості про місцезнаходження юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 7 та ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру. Якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресою місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРІМА-СЕРВІС» ЛТД () є: 69068, м.Запоріжжя, вул. Брюллова, буд. 11.

У зв`язку з відсутністю зареєстрованого електронного кабінету у «ПРІМА-СЕРВІС» ЛТД ухвали суду у даній справі, в т.ч. про відкриття провадження у справі, про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду по суті, направлялись відповідачу на вищезазначену адресу. Разом з тим, ухвали були повернуті підприємством поштового зв`язку до господарського суду без вручення адресату.

Суд зазначає, що відповідач у даній справі є юридичною особою, на яку відповідно до положень статті 4, частини 1, пункту 10 частини 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» покладено обов`язок зазначати достовірні дані щодо місцезнаходження юридичної особи та які відповідно до положень статті 10 зазначеного Закону вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України «Про поштовий зв`язок» та Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270. Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 916/939/15-г.

Відповідно до змісту постанови Верховного Суду від 14.08.2020 у справі №904/2584/19, Касаційний господарський суд, здійснивши аналіз статей 120, 242 ГПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, дійшов висновку, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Верховний Суд у вищевказаній постанові також зазначив, що встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

День невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду (зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.06.2022 у справі № 910/4430/21).

07.10.2025 до суду від третьої особи КП «ВРЕЖО № 7» надійшли пояснення третьої особи щодо позову, в яких зокрема зазначено, що термін дії Договору припинився 29.04.2020, що встановлено рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.02.2025 у справі №908/2966/24. Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача повернути орендодавцю об`єкт оренди КП «ВРЕЖО №7» вказано, що така позовна вимога є неналежним способом захисту та не призведе до поновлення порушених прав орендодавця щодо розпорядження останнім нежитловим приміщенням. Виходячи з положень ч. 3 ст. 63 та п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у випадку, якщо рішення без участі боржника не може бути виконане, то виконавчий документ повертається не стягувачу, а суду, який його видав, і повторному пред`явленню не підлягає. Судове рішення про зобов`язання відповідача повернути приміщення виявляється фактично «невиконуваним», оскільки виконання такого рішення передбачено виключно боржником і не може бути виконано без його участі. В будь-якому випадку, виконання рішення зобов`язального характеру про повернення стягувачу об`єкту оренди не передбачає звільнення орендованого приміщення від боржника та його майна, яке зберігається у орендованому приміщенні, оскільки забезпечити повноцінне звільнення орендованого приміщення від орендаря та його майна може лише конструкція ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає примусове виселення, яке полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Вимога про повернення майна орендодавцю не може бути належним способом захисту, оскільки не призведе до реального звільнення орендованого приміщення від орендаря та його майна, як на те вказує Закон України «Про виконавче провадження». Належною (правильною) є позовна вимога про виселення з нежитлового приміщення, оскільки саме виселення як правовий акт фактично припиняє право особи користуватися спірним приміщенням, тоді як повернення стосується самого об`єкта нерухомості.

22.10.2025 до суду від третьої особи - КП «ВРЕЖО № 7» надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

13.10.2025 до суду від третьої особи КП «ГРАДПРОЕКТ» надійшли пояснення третьої особи щодо позову, в яких зокрема зазначено, що згідно акту приймання-передачі №58 від 30.11.2024 нежитлове приміщення III цокольного поверху (літ. А-9) загальною площею 117,6 кв.м по вул. Брюллова, 11 у м. Запоріжжі передано з господарського відання КП «ВРЕЖО №7» до КП «Градпроект». Частина вищевказаного приміщення площею 36,8кв.м відповідно до Договору оренди від 30.01.2002 № 67 перебуває в орендному користуванні ТОВ «Пріма-Сервіс» ЛТД. Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача повернути орендодавцю об`єкт оренди, Комунальним підприємством «ГРАДПРОЕКТ» наведені доводи аналогічні тим, які викладені у поясненнях КП «ВРЕЖО №7», та зазначено, що вимога про повернення майна орендодавцю не може бути належним способом захисту, оскільки не призведе до реального звільнення орендованого приміщення від орендаря та його майна.

20.11.2025 до суду від КП «ГРАДПРОЕКТ» надійшла заява, в якій третя особа просила, зокрема, справу розглядати без участі її представника.

29.10.2025 до суду від Першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області надійшла заява в порядку ст. 42 ГПК України (документ сформований в системі «Електронний суд» 28.10.2025) (відповідь на пояснення третіх осіб). За клопотанням прокурора, заявленим у підготовчому засіданні 20.11.2025 в усній формі, суд поновив прокурору пропущений процесуальний строк для подання відповіді на пояснення третіх осіб, відповідь на пояснення третіх осіб прийнята судом до розгляду (ухвала суду від 20.11.2025).

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

З положень ч. 9 ст. 165 ГПК України слідує, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про розгляд справи за наявними матеріалами, за відсутністю відповідача та третіх осіб.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши прокурора та у судовому засіданні 11.12.2025 представника позивача, суд

УСТАНОВИВ:

10 січня 2002 року Комунальне підприємство «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №10» (орендодавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «Пріма-Сервіс» ЛТД (орендар) уклали Договір № 67 оренди нежитлового приміщення (надалі Договір).

Пунктом 1.1 Договору встановлено, що орендодавець на підставі рішення міськвиконкому від 29.01.2002 року №15/52 передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування нежитлове приміщення загальною площею 36,8 кв.м. за адресою: вул. Брюллова, буд. 11, яке знаходиться на балансі КП «ВРЕЖО №10.

Приміщення використовується орендарем на правах оренди під офіс з виконанням робіт по благоустрою прилеглої території в обсягах, визначених додатковою угодою (п. 1.2 Договору).

За умовами п.п. 10.1, 10.7 Договору, останній діє з 30.01.2002 року до 30 січня 2005 року строком на три роки. В разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення або зміну Договору після закінчення його строку протягом одного місяця, він (Договір) вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.

Додатковою угодою від 01.10.2002 року були внесені зміни до Договору, згідно з якими зокрема: змінено з 01.10.2002 в преамбулі Договору «Орендодавець» з КП «ВРЕЖО №10» на Управління житлового господарства міської ради; доповнено з 01.10.2002 в преамбулі Договору «Балансоутримувача» - КП «ВРЕЖО №10». У пунктах 4 та 5 Додаткової угоди визначено, що розмір місячної орендної плати за жовтень 2002 року становить 142,12 грн та що розмір місячної орендної плати за кожний наступний місяць розраховується орендарем самостійно шляхом коригування розміру місячної орендної плати визначеної у п.4 Угоди на індекс інфляції за поточний місяць.

Додатковою угодою від 29.04.2005 до Договору продовжено строк його дії на п`ять років до 28.04.2010.

Відповідно до Додаткової угоди від 01.06.2011 до Договору сторони дійшли згоди замінити «Орендодавця», а саме: з Управління житлового господарства Запорізької міської ради на Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради. У п.п. 2, 4 Додаткової угоди від 01.06.2011 визначено, що з дати підписання цієї Додаткової угоди Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (в подальшому іменований «Орендодавець») приймає на себе всі права (в тому числі право вимоги), обов`язки та відповідальність орендодавця, що належали управлінню житлового господарства Запорізької міської ради. Права, обов`язки та відповідальність сторони по Договору переходять до «Орендодавця» в тому обсязі, в якому вони належали «Орендодавцю, що вибув», до набуття чинності цієї додаткової угоди.

13.05.2014 було укладено Додаткову угоду до Договору, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди змінити сторону в Договорі оренди № 67 від 30.01.2002, а саме: «Балансоутримувача» з КП «ВРЕЖО №10» на міське комунальне підприємство «ОСНОВАНІЄ».

Додатковою угодою від 01.10.2018, зокрема, змінено в Договорі «Балансоутримувача» на Комунальне підприємство «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» (третя особа-1 у даній справі).

Цією ж Додатковою угодою від 01.10.2018 пункт 3.4 Договору оренди викладено в новій редакції, згідно з якою встановлено, що з 01.10.2018 орендна плата розраховується та спрямовується Орендарем:

- 70 відсотків від розміру орендної плати (без нарахування ПДВ) за кожний місяць до місцевого бюджету на рахунок УК у Шевченківському районі м. Запоріжжя (банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

- 30 відсотків розміру орендної плати (з нарахуванням ПДВ) за кожний місяць Балансоутримувачу на його розрахунковий рахунок.

Розрахунок орендної плати за вищевказаними відсотками, у тому числі нарахування ПДВ на суму орендної плати, здійснюється орендарем самостійно та сплачується щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Також матеріали справи свідчать, що Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району № 105 від 21.02.2017 (арк.с. 42) нежитловому приміщенню, яке розташоване в житловому будинку № 11 по вул. Брюллова, присвоєно поштову адресу: м. Запоріжжя, вул. Брюллова, 11, нежитлове приміщення ІІІ.

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 25.03.2019 №101/5 (арк.с. 41) вирішено виділити зі складу житлового будинку №11 по вул. Брюллова в окремий об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення ІІІ цокольного поверху (літ. А-9) загальною площею 117,6 кв.м, яке об`єктом права комунальної власності.

16.04.2019 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради на об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Брюллова, 11, приміщення ІІІ, загальною площею 117,6 кв.м, цокольний поверх літера А-9, що підтверджується Інформаційною довідкою № 432163171 від 20.06.2025, копія якої міститься в матеріалах справи (арк.с. 32).

Рішенням Запорізької міської ради від 05.10.2023 № 9, текст якого знаходиться в загальному доступі в мережі Інтернет на офіційному сайті міської ради (арк.с. 62), вирішено, зокрема: припинити Комунальне підприємство «Виробниче ремонтно-експлуатаційне об`єднання №7» () шляхом його реорганізації, а саме - приєднання до Комунального підприємства «ГРАДПРОЕКТ» (); встановити, що Комунальне підприємство «ГРАДПРОЕКТ» є правонаступником усіх прав, обов`язків та майна припиненого Комунального підприємства «ВРЕЖО № 7».

На підставі зазначеного рішення Запорізької міської ради, комісією з припинення КП «ВРЕЖО №7» складений Акт приймання-передачі № 58 від 30.11.2024 об`єктів нерухомого майна права комунальної власності, що знаходяться в м. Запоріжжі (арк.с. 60), за яким передано з господарського відання КП «ВРЕЖО №7» в господарське відання КП «ГРАДПРОЕКТ» об`єкти нерухомого майна згідно з наведеним в Акті переліком, в т.ч. нежитлове приміщення ІІІ цокольного поверху (літ. А-9), розташоване за адресою: м.Запоріжжя, вул. Брюллова, 11 (п.7 переліку).

Перший заступник керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області, звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі позивача: Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРІМА-СЕРВІС» ЛТД з позовними вимогами про розірвання вищезазначеного Договору оренди нежитлового приміщення та зобов`язання відповідача повернути Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради нежитлове приміщення, яке є предметом оренди.

З положень статті 131-1 Конституції України слідує, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Системне тлумачення положень ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення її інтересів, зокрема, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах (висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 923/35/19, від 23.07.2020 у справі №925/383/18).

Відповідно до правових висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (провадження №12-194гс19), прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

При встановленні наявності або відсутності порушень або загрози порушень інтересів держави необхідно виходити з того, що ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» зазначає про порушення або загрозу порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Аналіз вказаної статті Закону дає підстави дійти до висновку що «інтереси держави» (як загальне поняття) являють собою комплекс прав та законних інтересів як в цілому держави України (або народу України), так і інтереси окремої територіальної громади певної місцевості (жителі певного населеного пункту або декількох населених пунктів).

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Інтереси держави Україна та інтереси певної територіальної громади є частинами одного цілого «інтересів держави», про які зазначено в ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Незалежно від причин неможливості самостійно звернутись до суду з позовом, сам факт незвернення до суду відповідним уповноваженим органом з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів відповідної територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Аналогічну позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом «jura novit curia» («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

У постанові Великої Палати Верховного суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (провадження №12-194гс19) Верховний Суд зауважив, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

У вказаній постанові Великою Палатою Верховного Суду наведено наступні правові висновки. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 906/982/19.

З положень ч. 1 ст. 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» слідує, що первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 142 Конституції України та ч.ч. 3, 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно з п. 29 ч.1 ст. 64 Бюджетного кодексу України, до доходів загального фонду бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад належать в т.ч. надходження від орендної плати за користування майновим комплексом та іншим майном, що перебуває в комунальній власності, засновником яких є сільські, селищні, міські ради.

В ч.ч. 5, 7 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зокрема визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об`єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, скорочувати обсяги доходів місцевих бюджетів, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню.

Згідно з приписами статті 54 зазначеного Закону, сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Відділи, управління та інші виконавчі органи ради є підзвітними і підконтрольними раді, яка їх утворила, підпорядкованими її виконавчому комітету, сільському, селищному, міському голові, голові районної у місті ради. Положення про відділи, управління та інші виконавчі органи ради затверджуються відповідною радою.

Зі змісту п.п. 1.1, 2.1, 2.2 Положення про Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (далі Департамент), затвердженого рішенням міської ради від 30.09.2020 № 33 (арк.с. 71-75), слідує, що Департамент є виконавчим органом Запорізької міської ради, підзвітний та підконтрольний Запорізькій міській раді.

Метою діяльності департаменту є управління майном права комунальної власності, яке здійснюється в межах визначених Запорізької міською радою, та забезпечення контролю за його використанням.

Для реалізації політики держави та органів місцевого самоврядування у сфері управління та відчуження майна права комунальної власності територіальної громади м.Запоріжжя на Департамент покладаються, зокрема, такі завдання: здійснення повноважень орендодавця об`єктів, що перебувають у комунальній власності, відповідно до чинного законодавства України та актів органів місцевого самоврядування м. Запоріжжя з питань орендних відносин; здійснення контролю за ефективністю використання і збереження комунального майна суб`єктами, які наділені правами та обов`язками щодо такого майна законом або договором.

Департамент в межах своїх повноважень має право укладати від свого імені угоди, договори з юридичними та фізичними особами, набувати майнових прав, нести обов`язки, бути позивачем, відповідачем та третьою особою у судах усіх інстанцій (п. 1.6 Положення).

Відповідно до пп. 1 п. 5.1. Положення, Департамент при виконанні покладених на нього завдань має право представляти інтереси міської ради, виконавчого комітету в межах делегованих департаменту повноважень, визначених цим Положенням та рішеннями міської ради та її виконавчого комітету.

Згідно зі ст. 145 Конституції України права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку.

У ч. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного і комунального майна» зазначено, що контроль за виконанням умов договорів оренди нерухомого та рухомого майна покладається на Орендодавців майна.

Таким чином, Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, як виконавчий орган Запорізької міської ради та орендодавець за Договором оренди №67 від 30.01.2002, є уповноваженим органом у спірних правовідносинах, який наділений правом на звернення до суду з метою захисту порушених інтересів територіальної громади міста Запоріжжя.

Проте, як зазначив прокурор у позові, Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради заходи щодо захисту порушених інтересів територіальної громади міста не вживались, позовна заява про розірвання договору оренди нерухомого майна та повернення комунального майна до господарського суду не подавалась. У зв`язку з цим, встановлено бездіяльність уповноваженого органу у вказаній сфері правовідносин та наявність підстав для представництва інтересів держави в суді у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

В матеріалах справи містяться копії листів прокурора від 17.03.2025 за № 57-101-1357 вих-25 57-102-841-25, адресованих Запорізькій міській раді (арк.с. 30) та позивачу Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (арк.с. 46, 47- 49) щодо надання інформації про вжиття заходів щодо припинення Договору оренди № 67 від 30.01.2002 та повернення ТОВ «ПРІМА-СЕРВІС» ЛТД нежитлового приміщення загальною площею 36,8 кв.м за адресою: вул. Брюллова, 11 в м. Запоріжжя у зв`язку із невиконанням орендарем істотних умов договору, з метою вирішення питання про представництво інтересів держави в суді, пов`язаних із вказаним правовідносинами.

Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради у листах від 14.04.2025 № 29/01/01-07/81, від 11.06.2025 № 42/01/01-07/137 (арк.с. 49, 50) у відповідь, зокрема, було повідомлено, що існують підстави для розірвання вищезазначеного договору, а саме - невиконання орендарем фінансових зобов`язань за договором оренди; зазначено, що Департаментом не вживались заходи судово-претензійного характеру щодо ТОВ «ПРІМА-СЕРВІС» ЛТД та надано копії розрахунку заборгованості з орендної плати по договору.

Також прокурор звертався до КП «ГРАДПРОЕКТ» та КП «ВРЕЖО №7» з листами від 23.05.2025 № 57-101-3009вих-25 та від 22.05.2025 № 57-101-2995вих-25 (арк.с. 51, 55) з проханням надати відповідну інформацію, в т.ч. щодо заборгованості ТОВ «ПРІМА-СЕРВІС» ЛТД зі сплати орендної плати за користування майном.

КП «ГРАДПРОЕКТ» у відповідь листом від 05.06.2025 № 1769 було надано бухгалтерську довідку від 02.06.2025 №1686 (арк.с. 53, 54).

КП «ВРЕЖО №7» у відповідь надано лист від 05.06.2025 № 222 та розрахунки заборгованості ТОВ «ПРІМА-СЕРВІС» ЛТД зі сплати орендної плати на користь місцевого бюджету та на користь балансоутримувача станом на 01.05.2025 (арк.с. 57-59).

У відповідь на лист Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області від 25.08.2025 № 57-101-5355вих-25, КП «ГРАДПРОЕКТ» листом від 28.08.2025 № 2650 (арк.с. 97) повідомило, що листування з питань розірвання договору з боку підприємства як балансоутримувача не здійснювалося.

Комунальним підприємством «ВРЕЖО №7» листом від 28.08.2025 №330 у відповідь на запит прокурора щодо надання інформації № 57-101-53356вих-25 від 25.08.2025 (арк.с. 98-100) були надані, в т.ч., актуальні розрахунки заборгованості ТОВ «ПРІМА-СЕРВІС» ЛТД зі сплати орендної плати станом на 01.08.2025, копії підтверджуючих документів про надходження орендних платежів (арк.с. 101 (зі зворотного боку) - 108).

На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор листом від 12.09.2025 № 57-101-5829вих-25 (арк.с. 109) повідомив Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради про направлення до суду позову про розірвання договору від 30.01.2022 № 67 оренди нежитлового приміщення та зобов`язання ТОВ «ПРІМА-СЕРВІС» ЛТД повернути нежитлове приміщення Департаменту.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для представництва прокурором в суді інтересів держави в особі позивача Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

З положень ст.ст. 11, 509 ЦК України слідує, що підставами виникнення зобов`язання правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За змістом ч. 1 ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 № 2269-XII (далі Закон № 2269-XII), який був чинним на момент виникнення договірних правовідносин (втратив чинність 01.02.2020), орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 17 зазначеного Закону, в редакції чинній на час укладення Договору, термін договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У п. 10.7 Договору № 67 оренди нежитлового приміщення від 30.01.2002 визначено, що в разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення або зміну Договору після закінчення його строку протягом одного місяця, він (Договір) вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.

З матеріалів справи вбачається, що Додатковою угодою від 29.04.2005 до Договору № 67 оренди нежитлового приміщення від 30.01.2002 були внесені зміни до п. 10.1 Договору відповідно яких продовжено строк дії Договору на п`ять років до 28.04.2010.

Після вказаної Додаткової угоди також мало місце укладення сторонами Додаткових угод від 01.06.2011, від 13.05.2014 та від 01.10.2018, що свідчить про продовження терміну дії Договору до 28.04.2020.

При цьому, частиною 1 ст. 17 Закону № 2269-XII (із змінами, внесеними згідно із Законом № 1759-VI від 15.12.2009) передбачалося, що термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

27.12.2019 набрав чинності Закон України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-ІХ від 03.10.2019, який введений в дію з 01.02.2020 (п. 1 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону).

Відповідно до п. 2 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-ІХ від 03.10.2019, договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше:

набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом п`ятим частини другої статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року.

Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом.

Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28.02.2023 у справі № 910/13661/21, порядок продовження договорів оренди державного та комунального майна, який діяв до 31.01.2020 та був передбачений Законом України «Про оренду державного та комунального майна» № 2269-XII, може бути застосовано до процедури продовження тих договорів, строк дії яких закінчився до 01.07.2020 включно, а щодо інших договорів оренди державного та комунального майна (строк дії яких закінчився після 01.07.2020) у силу вимог абзацу 3 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 157-IX має застосовуватися порядок продовження, визначений Законом України № 157-ІХ.

Враховуючи вищевикладене, оскільки строк дії Договору оренди спливав 28.04.2020, тобто до 01.07.2020, до процедури продовження вказаного Договору оренди комунального майна, слід застосовувати порядок передбачений Законом України № 2269-XII від 10.04.1992.

Доказів наявності заперечень наймодавця щодо продовження Договору або заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов Договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії Договору (28.04.2020) матеріали справи не містять.

Таким чином, вищезазначений Договір № 67 оренди нежитлового приміщення від 30.01.2002 був продовжений на наступні п`ять років до 28.04.2025.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан з 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому, відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався й триває на даний час.

Отже, закінчення строку Договору оренди (28.04.2025) припало на час дії воєнного стану в Україні.

У зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні, Верховною Радою Законом від 01.04.2022 №2181-IX «Про внесення змін до Закону України «Про оренду державного та комунального майна» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону доповнено пунктом 6-1, яким унормовано, що під час дії воєнного стану Кабінет Міністрів України може встановити інші правила передачі в оренду державного та комунального майна, ніж ті, що передбачені цим Законом, зокрема щодо: - продовження договору оренди, шляхом запровадження можливості автоматичного продовження договорів оренди, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, на строк до припинення чи скасування та на чотири місяці після припинення чи скасування воєнного стану; - припинення орендарем договору оренди.

Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України від 1 квітня 2022 №2181-IX прийнято Постанову від 27.05.2022 №634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану», яка набрала законної сили 01.06.2022.

Відповідно до пункту 5 вказаної Постанови Кабінету Міністрів України № 634 від 27.05.2022 (в редакції, чинній на момент закінчення строку дії договору оренди), договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону… Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються.

Також у вказаному пункті 5 цієї Постанови, у відповідній редакції, визначено, що договори оренди державного та комунального майна в період воєнного стану можуть бути достроково припинені за заявою орендаря, поданою ним орендодавцю.

Згідно з пунктом 16 Постанови Кабінету Міністрів України № 634 від 27.05.2022, постановлено: орендодавцям державного та комунального майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, а також продовження та припинення договорів оренди відповідно до пункту 5 цієї Постанови, починаючи з 24.02.2022.

Вказаними положеннями нормативно-правового акта, який набув чинності 01.06.2022, на орендодавців державного та комунального майна покладено обов`язок забезпечити продовження та припинення договорів оренди відповідно до пункту 5 цієї Постанови, починаючи з 24.02.2022. Тобто, має місце надання зворотної сили нормативно-правовому акту в часі (ретроактивна дія), шляхом прямої вказівки про це в такому нормативно-правовому акті, і такий темпоральний прояв не суперечить принципу, вираженому в статті 58 Конституції України, оскільки ретроактивна дія вказаної Постанови уточнює початкові наміри законодавця забезпечити правову визначеність орендаря в умовах воєнного стану, який запроваджено в Україні з 24.02.2022 (п. 61 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.04.2023 у справі № 917/565/22).

В листі Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради від 14.04.2025 № 29/01/01-07/81 (арк.с. 49) зокрема зазначено, що ТОВ «ПРІМА-СЕРВІС» ЛТД не зверталось до Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради відповідно до п. 5 вказаної Постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №634 з приводу дострокового припинення Договору оренди від 30.06.2002 № 67.

На підставі викладеного, в силу вищенаведених нормативно-правових актів, враховуючи також відсутність заяви орендодавця та балансоутримувача про непродовження договору оренди, строк дії вказаного Договору був автоматично продовжений після 28.04.2025.

Щодо посилання КП «ВРЕЖО № 7» у своїх поясненнях третьої особи щодо позову про припинення Договору, що встановлено рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.02.2025 у справі № 908/2966/24, суд зазначає наступне.

Розгляд справи № 908/2966/24 здійснювався судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, за наявними у ній матеріалами; суд розглядав вимоги позивача (КП «ВРЕЖО №7») на підставі поданої ним позовної заяви та доданих до неї доказів; інші докази та заяви по суті (відзив, пояснення третьої особи тощо) були відсутні (учасниками справи не подавались).

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду (ч. 7 ст. 75 ГПК України).

Отже, преюдиціальне значення мають обставини (факти), а не висновки суду чи правова оцінка, надана цим обставинам судом у іншій справі.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на викладене, при вирішенні даної справи № 908/2968/25 судом враховані висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин, викладені в постановах Верховного Суду від 28.02.2023 у справі № 910/13661/21, від 12.12.2022 у справі №916/4073/21.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно з пунктом 10.9 Договору, дія договору припиняється зокрема достроково за згодою сторін або за рішенням суду; внаслідок порушення зобов`язання оплати оренди та експлуатаційних витрат на протязі трьох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 №157-IX, договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З положень ч.ч. 1, 4 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 № 157-IX слідує, що орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Пунктом 5.2 Договору встановлено, що орендар зобов`язується зокрема своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату.

За змістом п. 3.4 Договору в редакції Додаткової угоди від 01.10.2018, орендна плата розраховується та спрямовується Орендарем: 70 відсотків від розміру орендної плати за кожний місяць до місцевого бюджету, 30 відсотків розміру орендної плати за кожний місяць Балансоутримувачу. Розрахунок орендної плати здійснюється Орендарем самостійно та сплачується щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до розрахунків, що містяться в матеріалах справи (арк.с. 101 (зі зворотного боку) - 102, 107) станом на 01.08.2025 заборгованість ТОВ «ПРІМА-СЕРВІС» ЛТД з орендної плати за Договором від 30.01.2022 № 67 за період з січня 2020 по липень 2025 (з урахуванням сальдо на 01.01.2020) складає: 51900,90 грн на користь місцевого бюджету та 25273,83 грн на користь балансоутримувача.

Крім того, як встановлено судом, згідно з даними бази «Діловодство спеціалізованого суду», за заявою КП «ВРЕЖО №7» Господарським судом Запорізької області 10.03.2022 був виданий судовий наказ у справі № 908/528/22, який набрав законної сили 03.05.2022, про стягнення з боржника ТОВ «ПРІМА-СЕРВІС» ЛТД зокрема заборгованості зі сплати орендної плати за Договором оренди №67 від 30.01.2022, а саме: стягнення на користь місцевого бюджету міста Запоріжжя заборгованості зі сплати 70% орендної плати за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 включно у розмірі 9474,54 грн та заборгованості зі сплати 30% орендної плати за період з 01.01.2021 по 31.01.2022 включно у розмірі 4522,49 грн на користь КП «ВРЕЖО №7».

Проте, як зазначив прокурор та позивач, відповідач продовжує порушувати свої зобов`язання за договором, як то слідує з доданого до позовної заяви розрахунку, та належним чином не виконує зобов`язання зі сплати орендної плати, що є істотним порушенням договору в розумінні ст. 651 ЦК України. При цьому, докази належного виконання відповідачем зобов`язань щодо внесення орендної оплати за користування нежитловим приміщенням в матеріалах справи відсутні.

Факт неналежного виконання ТОВ «ПРІМА-СЕРВІС» ЛТД грошових зобов`язань за вказаним Договором щодо сплати орендної плати є доведеним та відповідачем не спростований.

Отже позовні вимоги в частині розірвання Договору від 30.01.2002 № 67 оренди нежитлового приміщення є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За змістом п. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 № 157-IX, правовим наслідком припинення договору оренди є обов`язок орендаря протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Згідно з п. 5.12 Договору, у разі припинення дії Договору оренди Орендар зобов`язується повернути Орендодавцю орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на час його передачі в оренду з урахуванням нормального фізичного зносу.

В пункті 2.5 Договору також визначено, що після закінчення строку дії договору оренди або у випадку дострокового його розірвання Орендар зобов`язаний в 10-ти добовий строк здати Орендодавцю приміщення у відповідності з актом прийому-передачі.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача повернути Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради нежитлове приміщення, загальною площею 36,8 кв.м в будинку №11 по вул. Брюллова у м.Запоріжжі є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Посилання третіх осіб (КП «ВРЕЖО №7» та КП «ГРАДПРОЕКТ») на те, що вимога про зобов`язання відповідача повернути об`єкт оренди Орендодавцю (позивачу) є неналежним способом захисту відхиляються судом через необґрунтованість зазначених доводів. Твердження ж про неможливість фактичного виконання рішення в цій частині в примусовому порядку у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» є передчасним.

За таких обставин, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача повернути Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради нежитлове приміщення, загальною площею 36,8 кв.м в будинку №11 по вул. Брюллова у м. Запоріжжі є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору згідно з положеннями статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати Договір від 30.01.2002 № 67 оренди нежитлового приміщення загальною площею 36,8 кв.м, за адресою: вул. Брюллова, буд. 11 в м. Запоріжжі, укладений між Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, КП «ВРЕЖО №7» (правонаступник КП «ГРАДПРОЕКТ») та ТОВ «ПРІМА-СЕРВІС» ЛТД.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРІМА-СЕРВІС» ЛТД, (69068, м. Запоріжжя, вул. Брюллова, буд. 11) повернути Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206) нежитлове приміщення, загальною площею 36,8 кв.м в будинку № 11 по вул. Брюллова у м. Запоріжжі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРІМА-СЕРВІС» ЛТД, (69068, м. Запоріжжя, вул. Брюллова, буд. 11) на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області (69050, м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд. 118а, р/р UA0000271, відкритий в Державній казначейській службі України, м.Київ, МФО 820172, код класифікації видатків бюджету 2800, отримувач Запорізька обласна прокуратура, ) суму 4844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн 80 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 26.01.2026.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва