ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/3790/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Добродія Трейд", с. Красне
до Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Сади України", с. Красне
про стягнення коштів
за участю представників учасників справи:

позивача - Ізмайлов Д.Л.

відповідача - Кураксіна О.І.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Добродія Трейд", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Сади України", відповідач, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 900 000,00 грн пені. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу №СУ140000109 від 14.12.2017 щодо своєчасної поставки товару позивачу.

Ухвалою суду від 27.10.2025 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Процесуальний рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.

10.11.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі. В обґрунтування заперечень відповідач вказує на те, що спираючись на тісні взаємовідносини, які склалися на той момент (2018 рік) між позивачем та відповідачем, на усне прохання керуючого ТОВ "Добродія Трейд", ТОВ агрофірма "Сади України" провело не передбачене договором протруювання насіння гібриду соняшнику (товар за спірним договором купівлі-продажу). Через виконання цього прохання сталася фактична затримка термінів поставки товару (на десять днів) по відношенню до строків, визначених договором. Факт досягнення сторонами усної домовленості про попереднє протруювання товару безпосередньо на території відповідача, може бути підтверджений показаннями свідків, які були присутні при узгодженні цих умов та при проведенні робіт з протруювання. Жодних претензій, ані в день поставки товару - 10.04.2018, ані після поставки та отримання товару, ТОВ "Добродія Трейд" не висловило, ані в усному, ані в письмовому вигляді, як і не виславляло надалі. Отже, як вважає відповідач, позивач своєю дією (усним проханням) сам спричинив затримку виконання зобов`язання, а тому прострочення відбулося з боку позивача (кредитора (покупця). Доводи позовної заяви та докази додані до неї, стосовного того, що з вини відповідача у позивача виникла різного роду заборгованість перед іншими компаніями та кредиторами, в тому числі посилання на значні матеріальні збитки від початку широкомасштабної агресії рф, внаслідок чого позивач четвертий рік поспіль фактично перебуває у гострій фінансовій кризі на межі виживання бізнесу та збереження робочих місць за рахунок отриманих ще у 2021-2022 роках недешевих кредитних ресурсів від банків та позикодавцев, на думку відповідача не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки господарські відносини між позивачем та відповідачем виникли задовго до початку повномаштабного вторгнення, у 2018 році, а всі обставини викладені в позові стосовно наявності причинно-наслідкового зв`язку між затримкою поставки товару відповідачем на 10 днів (за усною домовленістю сторін) та господарчі відносини позивача з іншими контрагентами та кредиторами, а також криза в бізнесі, не заслуговують на увагу, як такі, що не мають під собою правового підгрунття, а також не узгоджуються з жодною нормою Закону. Відповідач вважає, що думка або/чи міркування позивача, що викладені у позові, та ті докази, які долучені до позовної заяви, стосовно довідок якихось юридичних осіб, вимоги інших кредиторів, витяги з кримінального провадження проти рф, документи стосовно звітності та фінансового стану та ін., не можуть бути прийняті судом у якості належних доказів вини відповідача, як такі, що не стосуються предмету спору, та такі, що жодним чином, жодну обставину, ані підтверджують, ані спростовують. Крім того, відповідач звертає увагу суду, що протягом семі років жодних претензій від позивача не надходило. Застосування санкції у вигляді пені в даній ситуації, виглядає як використання інструменту відповідальності не для компенсації реальних збитків, а як зустрічна міра у відповідь на позовну заяву відповідача про стягнення заборгованості за поставлений товар за спірним договором купівлі-продажу з позивача. Використання права в такий спосіб є недобросовісним.

Позивачем до суду була надана відповідь на відзив, в якій позивач відхиляє заперечення відповідача. Зокрема, вказує, що прострочення поставки товару є виключно виною відповідача, внаслідок чого порушено майновий інтерес позивача; прийняття товару позивачем, поставленого відповідачем з простроченням, підтверджено первинним документом (видатковою накладною), яка містить обов`язковий реквізит - дату, яка у відповідності з умовами п. 3.5. договору купівлі-продажу №СУ140000109 від 14.12.2017 є датою поставки товару відповідачем та підписавши яку, позивач засвідчив не тільки факт приймання товару, а також і факт порушення відповідачем строку поставки товару; видаткова накладна як первинний документ є належним і достатнім доказом підтвердження факту порушення відповідачем строку поставки товару, що одночасно фіксує неналежне виконання відповідачем як продавцем свого зобов`язання із своєчасної поставки замовленого товару; у п. 9.2. договору закріплено умову, якою встановлено, що "будь-які усні обговорення відносно поставки товарів дійсним виключаються"; усі перелічені обставини і докази наведені позивачем не для звинувачення відповідача, а виключно з метою надання суду можливості врахувати їх та об`єктивно оцінити поточний майновий стан позивача та відповідача.

У судовому засіданні 15.01.2026 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

14.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю агрофірма "Сади України" (Продавець за договором, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДобродіяТрейд" (Покупець за договором, позивач) був укладений договір купівлі-продажу №-СУ140000109 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець прийняти й оплатити на умовах даного договору сільськогосподарську продукцію - насіннєвий матеріал в асортименті, іменований надалі товар.

Асортимент, ціна, кількість і строк поставки товару обумовлюється сторонами в специфікації на кожну партію товару, що є невід`ємною частиною договору (додаток №1). (п. 1.2 Договору).

Продавець здійснює поставку товару на базисі DDU - склад Покупця Луганська область, Білокуракинський район, с. Лизине, вул. Пушкіна, б.32В (Інкотермс 2010) (п. 3.1 Договору).

Строк поставки кожної окремої партії товару вказується у специфікації (п. 3.2.1. Договору).

Товар, що поставляється Продавцем протягом дії даного Договору, замовляється і оплачується Покупцем і відвантажується Продавцем партіями, визначеними сторонами в специфікації (п. 3.3 Договору).

Датою поставки партії товару вважається дата, зазначена у видатковій накладній (3.5 Договору).

Право власності на товар переходить до Покупця з моменту передачі товару на його адресу. Факт передачі товару підтверджується видатковою накладною (п. 3.6 Договору).

Відповідно до п. 7.3 Договору, у випадку якщо Продавець не здійснить поставку погодженої партії Товару в строки, визначені Сторонами в Специфікації, що є невід`ємною частиною даного Договору, він несе майнову відповідальність у вигляді сплати пені в розмірі 15 % від вартості не поставленого Товару за кожний день прострочення.

У п. 7.5 Договору, Сторони домовилися, що у відповідності до ст. 259 ЦК України, до вимог щодо нарахування та стягнення пені, штрафів та інших видів неустойки/штрафних санкцій за цим договором, застосовується трирічний строк позовної давності.

Згідно п. 9.2 Договору, даний Договір, складений на 5-х сторінках українською мовою в 2-х екземплярах (по одному екземпляру для кожної із Сторін), що мають однакову юридичну силу і заміняє будь-яка іншу угоду по даному предмету, укладену в усній або письмовій формі раніше. Будь-які усні обговорення відносно поставки товарів дійсним виключаються.

Згідно п. 9.3 Договору, всі наступні додатки, доповнення й зміни до даного Договору є його невід`ємною частиною й дійсні тільки в письмовій формі після їхнього підписання уповноваженими представниками обох Сторін Договору.

Договір набуває чинності з моменту підписання його обома сторонами і діє до "31" грудня 2018 року, а у відношенні виконання зобов`язань - до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі. (п. 10.1 Договору).

14.12.2017 Позивач і Відповідач уклали Додаток №1 (Специфікацію №1) до Договору (далі - Специфікація) в якій узгодили наступне:

- товар: насіння гібриду соняшнику НСХ 1749 Екстра плюс (F1) в кількості 231 мішків на суму 519 983,31 грн; насіння гібриду соняшнику НС Константін Екстра (F1) в кількості 277 мішків на суму 573143,47 грн;

- строк поставки товару: до 30.03.2018;

- оплата за поставлений товар здійснюється у порядку, передбаченому розділом 4 основного договору.

Специфікація підписана та скріплена печатками сторін.

10.04.2018, на виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу товар на суму 1 311 752,14 грн, що підтверджується видатковою накладною № 140000049 від 10.04.2018 та Довіреністю № 214 від 10.04.2018.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що має право вимагати, а відповідач зобов`язаний сплатити позивачу пеню за прострочку поставки товару, зазначеного у Специфікації, за період з 31.03.2018 по 09.04.2018 (обидві дати включно). За умовами договору розмір пені, відповідно до п. 7.3. Договору, становить 1 967 628,21 грн (1 311 752,14 грн. х 15% х 10 днів прострочення поставки товару). Разом з тим, врахувавши майновий стан позивача та відповідача, наявність потенційних збитків у позивача через винні дії (бездіяльність) відповідача), з урахуванням принципів законності, справедливості, співмірності відповідальності та дотримання балансу інтересів сторін, позивач вважає справедливим заявити позовні вимоги до відповідача про стягнення пені за прострочення ним поставки товару по договору в сумі 900 000,00 грн, тобто у зменшеному більше ніж на 50% розмірі у порівнянні з наведеним вище договірним розрахунком суми пені.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За статтями 626-629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За частинами 1, 2 ст. 712 ЦУ України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У судовому засіданні 18.12.2025, за клопотанням відповідача, були допитані в якості свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Втім, вказані особи не спростували вимог позивача. Також, судом враховано, що за частиною 2 ст. 87 ГПК України, на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Отже, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем обов`язку з поставки позивачу обумовленого товару у погоджений сторонами строк, внаслідок чого наявні підстави для застосування до відповідача встановленої договором відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.

У п. 7.3 Договору сторони погодили, що у випадку якщо Продавець не здійснить поставку погодженої партії Товару в строки, визначені Сторонами в Специфікації, що є невід`ємною частиною даного Договору, він несе майнову відповідальність у вигляді сплати пені в розмірі 15 % від вартості не поставленого Товару за кожний день прострочення.

Отже, за умовами договору розмір пені становить 1 967 628,21 грн (1 311 752,14 грн. х 15% х 10 днів прострочення поставки товару). Як зазначалося вище по тексті рішення, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 900 000,00 грн.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши представників сторін, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

Верховний Суд, зокрема, у постановах від 30.03.2021 у справі № 902/538/18 (п. 32 постанови), від 13.07.2022 у справі № 925/577/21, від 19.09.2023 у справі № 912/1083/22 (5.11 постанови), від 09.05.2024 у справі № 923/77/22 (п. 9.63) та інших неодноразово наголошував на тому, що на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, суд, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або не виконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому, суд зазначає, що ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (такий висновок міститься у пункті 67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20).

Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 911/2269/22 вказала на те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням частини третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним у судовій практиці.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №911/2269/22 зазначила, що враховуючи висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру.

Розмір неустойки, до якого суд її зменшує, у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру штрафних санкцій фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених статтею 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням того, що позивачем не надано доказів понесення матеріальних збитків у зв`язку із порушенням відповідачем умов договору, враховуючи ступінь невиконання відповідачем зобов`язання, з урахуванням того, що пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку у своєму фінансовому становищі, з урахуванням поведінки винної особи, а також з огляду на те, що основною метою інституту неустойки є стимулювання боржника до виконання основного зобов`язання, при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, суд дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин приписів ч. 3 ст. 551 ЦК України.

З урахуванням зазначеного вище, суд дійшов висновку, що розумним, справедливим та оптимальним для забезпечення балансу інтересів обох сторін у цьому спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача, є зменшення розміру нарахованої пені до 196 762, 82 грн, тобто 10% від розрахунку суми пені, за умовами п. 7.4 договору.

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 196 762,82 грн пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, судовий збір, у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами. Аналогічна правова позиція щодо розподілу судових витрат викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 05.04.2018 у справі № 917/1006/16, від 03.04.2018 у справі № 902/339/16.

Таким чином, витрати по оплаті судового збору у цій справі покладаються на відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 525, 526, 530, 610, 611, 612 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми "Сади України" (64032, Харківська область, Кегичівський район, с. Красне, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Добродія Трейд" (15572, Чергнігівська область, Чернігівський район, с. Красне, вул. Садова, 26-А, ) пеню у розмірі 196 762,82 грн та судовий збір у розмірі 10 800,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Добродія Трейд" (15572, Чергнігівська область, Чернігівський район, с. Красне, вул. Садова, 26-А, ).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю агрофірма "Сади України" (64032, Харківська область, Кегичівський район, с. Красне, ).

Повне рішення підписано 26 січня 2026 року.

СуддяО.В. Погорелова