ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про відвід

"27" січня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4883/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Грабован Л.І.,

дослідивши заяву (вх. № 3-57/26 від 21.01.2026) представника ОСОБА_1 Хомко Світлани Василівни про відвід судді Мусієнко О.О. від участі у розгляді заяви (вх. № 5022/25 від 08.12.2025) фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) № 916/4883/25

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

Представник фізичної особи ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася із заявою, сформованою в системі "Електронний суд" 21.01.2026 (вх. № 3-57/26 від 21.01.2026), в якій просить відвести суддю Мусієнко О.О. від участі у розгляді справи № 916/4883/25 про неплатоспроможність ОСОБА_1 ; передати справу для автоматизованого розподілу іншому складу суду відповідно до закону.

У заяві про відвід вказано про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді Мусієнко О.О. при розгляді даної справи, які виникли під час підготовчого судового засідання, яке відбулось 16.01.2026. Суддя передчасно намагається встановити добросовісність боржника у процедурі неплатоспроможності, провадження у якій ще не відкрито; під час судового засідання проявила упередженість до заявника і на стадії дослідження доказів висловила позицію щодо його недобросовісності; в порушення встановленої законом презумпції добросовісності, суддя зобов`язувала заявника доводити свою добросовісність за відсутності встановлених судом на підставі досліджених доказів обставин недобросовісності. Вислови судді на вказаному етапі розгляду справи, на думку представника боржника, є ознакою упередженого ставлення судді до заявника щонайменше з двох причин: по-перше вона являє собою позаправовий висновок судді щодо сторони, оскільки транслює особистісне ставлення та засуджувальну, моральну оцінку особистості заявника, а не професійно витриману процесуальну оцінку доказової спроможності наданих аргументів та доказів; по-друге свідчить про відступ судді від основ професійної етики й процесуального порядку через формування власного ставлення й завершених висновків до повного дослідження доказової бази у справі.

Щодо інших обставин, які свідчать про упередженість судді до особи заявника, представник боржника вказав:

1. Суддя до переходу до стадії ухвалення рішення у справі, заявляє у судовому засіданні про те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду про стягнення боргу. Проте суддя не досліджувала будь-який доказ, який свідчить про ухилення боржником від виконання рішення суду. Факт невиконання рішення суду не тотожний факту ухилення від виконання;

2. На стадії дослідження доказів суддя зобов`язує заявника надати додаткові докази з метою усунення недоліків заяви;

3. Суддя зачитувала умови кожного із чотирьох договорів іпотеки і зобов`язувала заявника надавати пояснення, чому він не звернув стягнення на предмет іпотеки. Суддя повторювала це по черзі щодо кожного договору по 2-3 рази, що вочевидь свідчить про переслідування суддею ще якоїсь мети, окрім дослідження доказів та отримання пояснень заявника;

4. Суддя намагається встановити обставини, які не підлягають встановленню на даній стадії процедури банкрутства, що свідчить про упереджене ставлення до особи заявника.

Переконання судді суперечать меті процедури, визначеної у преамбулі КУзПБ - відновлення платоспроможності боржника, а наявність рішень судів щодо вимог кредиторів майже завжди є передумовою для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Суддя фактично заявляє про пріоритет процедури виконавчого провадження щодо боржника над процедурою неплатоспроможності. Представник боржника вважає, що усі ці обставини об`єктивно створюють враження упередженого ставлення до заявника і підривають довіру до безсторонності суду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.01.2026 визнано заявлений представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 відвід (вх. № 3-57/26 від 21.01.2026) судді Мусієнко О.О. від участі у розгляді заяви (вх. № 5022/25 від 08.12.2025) представника фізичної особи ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність № 916/4883/25 - необґрунтованим; передано заяву про відвід (вх. № 3-57/26 від 21.01.2026) судді Мусієнко О.О. на розгляд іншому судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, якого буде визначено у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 26.01.2026 № 5 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу заяви» був призначений повторний автоматичний розподіл вищевказаної заяви у справі № 916/4883/25.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2026 заяву про відвід судді передано на розгляд судді Грабован Л.І.

Розглянувши заяву (вх. № 3-57/26 від 21.01.2026) представника фізичної особи ОСОБА_1 ОСОБА_2 про відвід судді Мусієнко О.О. від участі у розгляді заяви, суд встановив.

Представник фізичної особи ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Одеської області із заявою від 08.12.2025 (вх. № 5022/25 від 08.12.2025), про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.12.2025 прийнято та призначено до розгляду заяву (вх. № 5022/25 від 08.12.2025) представника фізичної особи ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність на 16.01.2026 об 11:00.

Відповідно до 1 ст. 3 ГПК України передбачено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, у приписах Кодексу України з процедур банкрутства законодавець утвердив пріоритет норм цього спеціального закону та субсидіарне застосування у процедурах банкрутства (неплатоспроможності) загальних норм ГПК України.

Тому загальні норми ГПК України застосовуються при розгляді справ про банкрутство настільки, наскільки це узгоджується із логікою законодавчого регулювання відносин банкрутства (неплатоспроможності), зокрема ті норми ГПК України, що мають універсальний характер, тобто застосовні до вирішення однакових, переважно суто процедурних, питань руху справи у позовному провадженні, так само і у процедурі банкрутства (неплатоспроможності) за умови, що інше не встановлено Кодексом України з процедур банкрутства.

Приписами ч. 1 ст. 35 ГПК України визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ч. 4 ст. 35 ГПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Ч. 2 ст. 37 ГПК України передбачено, що з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 ГПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 39 ГПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Ч. 7 ст. 39 ГПК України передбачено, що питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Положеннями ч. 8 ст. 39 ГПК України визначено, що суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Відповідно до ч. 11 ст. 39 ГПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участі у конкретній справі. Відвід судді в господарському процесі як правова категорія - це висловлена в письмовій формі недовіра колегії господарського суду на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі внаслідок виявлення будь-якої особистої прихильності чи упередженості, заявлена учасником розгляду конкретної справи.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН № 2006/23 від 27.07.2006, забезпечення рівного ставлення до всіх сторін судового засідання має першочергове значення для належного виконання суддею своїх обов`язків.

Кожен суддя об`єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно, справедливо та кваліфіковано здійснює правосуддя, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, чесно і сумлінно здійснює повноваження та виконує обов`язки судді, дотримуючись етичних принципів і правил поведінки судді, підвищує свій професійний рівень, не вчиняє дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя.

Довіра суспільства до судової системи, а також до авторитету судової системи в питаннях моралі, чесності та непідкупності судових органів посідає першочергове місце в сучасному демократичному суспільстві. Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має встановлюватися згідно з:

- "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Тим часом вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

- "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Таким чином, заявнику необхідно подати докази фактичної наявності упередженості судді для відводу його від справи, оскільки існує презумпція неупередженості судді. І тільки якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Згідно висновку Верховного Суду, викладеному у справі № 914/284/19 (постанова від 31.03.2021), який зазначив, що суддя, здійснюючи правосуддя, самостійно, на власний розсуд визначає, які саме процесуальні дії слід вчинити, з урахуванням конкретних обставин справи, ступеня підготовки матеріалів самими сторонами, у тому числі, й розглядає заявлені сторонами клопотання та заяви.

П. 1 ч. 2 ст. 117 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що ухвалою про прийняття заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника до розгляду господарський суд має право вирішити питання про зобов`язання заявника, боржника та інших осіб подати до суду додаткові відомості, необхідні для вирішення питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи є перевірка підтвердження належними та допустимими доказами обставин, що вказані боржником як ознаки його неплатоспроможності чи її загрози.

За змістом положень статті 113, частини першої та другої статті 116 КУзПБ про наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у кожному конкретному випадку мають свідчити достатні фактичні обставини з урахуванням поданої боржником заяви та доданих до неї доказів на підтвердження настання обставин, що підтверджують неплатоспроможність фізичної особи (фізичної особи - підприємця).

Способи та засоби доведення підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність визначені законодавцем шляхом наведення у частині третій статті 116 КУзПБ переліку документів, що мають додаватись до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та підтверджувати її зміст.

Отже, з урахуванням положень частини третьої статті 13, статей 74, 76, 77 ГПК України, розглядаючи заяву боржника у підготовчому засіданні, місцевий суд повинен перевірити відповідність поданої заяви вимогам до її форми та змісту відповідно до статті 116 КУзПБ та з`ясувати на підставі поданих боржником доказів наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, визначених частиною другою статті 115 КУзПБ.

Подібний за змістом висновок викладений, зокрема у постановах Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 902/227/20, від 29.07.2021 у справі № 909/1028/20 та від 18.01.2024 у справі № 911/2308/23, у справі № 906/820/24 від 27.05.2025.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі № 910/6639/20 вказав, що з огляду на мету та цілі КУзПБ інститут неплатоспроможності фізичних осіб призначений для зняття з боржника - фізичної особи тягаря боргів, які мають значний розмір та не можуть бути погашені за рахунок поточних доходів і належного цій особі майна. Правове регулювання відносин, що виникають між боржником та іншими учасниками справи про неплатоспроможність, має на меті поетапно створити для боржника - фізичної особи найбільш сприятливі умови для погашення боргів шляхом їх реструктуризації, а при нерезультативності таких заходів - забезпечити ефективний механізм продажу активів боржника.

За такого підходу у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи скористатися правом на реабілітацію, зокрема у спосіб, що певною мірою утискає інтереси кредиторів, заслуговує лише чесний і сумлінний боржник, інше б суперечило принципу добросовісності, який ґрунтується на приписах статей 3 та 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких дії учасників правовідносин мають бути добросовісними (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, а також завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частини друга, третя статті 13 ЦК України).

Верховний Суд у постанові від 12.06.2025 у справі № 922/1259/24 зазначив, що системне тлумачення цих приписів свідчить, що за їх змістом законодавець закріпив у спеціальних нормах КУзПБ принцип добросовісної поведінки боржника - фізичної особи, за яким право на звільнення від боргів та відновлення платоспроможності у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи набуває лише добросовісний боржник, який не за своїм неправомірним умислом потрапив у стан неплатоспроможності, сумлінно виконує обов`язки боржника та не приховує обставин, що можуть вплинути на розгляд справи чи задоволення кредиторських вимог, при цьому демонструє дієве прагнення до компромісу з кредиторами щодо умов реструктуризації боргів та в межах об`єктивних можливостей вживає заходів до задоволення їх вимог.

Саме такий боржник реалізує право ініціювати провадження у справі про власну неплатоспроможність не на шкоду кредиторам, а для досягнення легітимної мети цього провадження - соціальної реабілітації добросовісного боржника за спеціальною судовою процедурою шляхом реструктуризації заборгованості та/або звільнення від боргів задля відновлення його платоспроможності.

З огляду на зміст поданої заяви про відвід, суд зазначає, що наведені у ній підстави для відводу (на думку представника боржника на стадії дослідження доказів: суддя висловила позицію щодо недобросовісності заявника; зобов`язувала заявника доводити свою добросовісність за відсутності встановлених судом на підставі досліджених доказів обставин недобросовісності; на стадії дослідження доказів суддя зобов`язує заявника надати додаткові докази з метою усунення недоліків заяви) стосуються процесуальних дій судді, а відтак не можуть бути підставою для відводу судді від розгляду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у розумінні наведених приписів статті 35 ГПК України, оскільки не є належним і вмотивованим підтвердженням існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді під час розгляду даної заяви.

При цьому суд зазначає, що заявник не позбавлений права на оскарження процесуальних документів судді у встановленому законодавством порядку.

Враховуючи те, що у заяві (вх. № 3-57/26 від 21.01.2026) представника фізичної особи ОСОБА_1 ОСОБА_2 про відвід судді Мусієнко О.О. від участі у розгляді заяви (вх. № 5022/25 від 08.12.2025) фізичної особи ОСОБА_1 № 916/4883/25 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не доведено жодних обставин, які підтверджують упередженість судді, що тягне за собою необхідність відводу судді у порядку ст. 35 ГПК України та не додано доказів, що їх підтверджують, суд відмовляє у її задоволенні.

Керуючись ст. ст. 35, 39, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні заяви (вх. № 3-57/26 від 21.01.2026) представника фізичної особи ОСОБА_1 ОСОБА_2 про відвід судді Мусієнко О.О. від участі у розгляді заяви (вх. № 5022/25 від 08.12.2025) фізичної особи ОСОБА_1 № 916/4883/25 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею у відповідності до ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та оскарженню не підлягає.

Копію ухвали надіслати до електронного кабінету користувача підсистеми "Електронний суд": представника ОСОБА_1 адвоката Хомко Світлани Василівни.

Суддя Л.І. Грабован