РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.01.2026Справа № 910/14009/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Максігран"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Параміта"

про стягнення 11602,81 грн

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД Максігран" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Параміта" про стягнення 11602,81 грн, з яких 10561,00 грн -сума основного боргу, 760,97 грн - сума інфляційних витрат, 3 % річних - 280,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договору поставки, укладеного у спрощений спосіб.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено відповідачу строк на подання відзиву.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі була отримана відповідачем 19.11.2025, що підтверджується повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, про наслідки був повідомлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі.

Приписами ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 181 ГК України (чинного на момент виникнення правовідносин) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина 2 статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до частини 1 статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частина 2 статті 642 ЦК України).

Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД Максігран" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Параміта" був укладений договір поставки у спрощений спосіб.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД Максігран" поставило Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія "Параміта" пісок річковий у кількості 61,87 тон, загальною вартістю 18561,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 27 від 11.01.2025. Видаткова накладна підписана та скріплена печатками обох контрагентів без зауважень.

Позивач виставив відповідачу рахунок на оплату № 32 від 11.01.2025 на суму 18561,00 грн за пісок річковий у кількості 61,87 тон.

Відповідач частково сплатив вартість отриманого товару, що підтверджується наступними платіжними інструкціями: № 72 від 12.02.2025 на суму 5000,00 грн, № 77 від 14.02.2025 на суму 3000,00 грн. Загалом відповідачем сплачено 8000,00 грн за отриманий від позивача товар.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою від 22.10.2025 № 2210-1, в якій просило сплатити заборгованість до 28.10.2025. Докази направлення вимоги долучені до матеріалів справи.

Відповідач відповіді на вимогу не надав, суму заборгованості не сплатив.

Як уже було встановлено судом вище між позивачем та відповідачем укладено договір поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення в його сторін прав та обов`язків: майново-господарських зобов`язань згідно ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 662, статті 663, частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Судом встановлено обставини щодо поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 18561,00 грн 11.01.2025.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Оскільки, сторонами не було обумовлено строки оплати товару, то він мав бути оплачений після його прийняття - 13.01.2025, з урахуванням приписів ст. 253, 254 ЦК України (оскільки, 12.01.2025 день оплати після поставки припав на неділю, вихідний день).

Матеріалами справи підтверджено оплату відповідачем товару в сумі 8000,00 грн, а отже сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 10561,00 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 10561,00 грн за переданий товар.

Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її сплати суду не надано. Про наслідки не подання відзиву відповідач був повідомлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 10561,00 грн є правомірною та обґрунтованою, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі.

Також у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення 3% річних у сумі 280,84 грн за загальний період з 14.01.2025 по 10.11.2025 та втрати від інфляції у розмірі 760,97 грн за період з січня по вересень 2025.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за користування коштами.

Суд перевірив розрахунок 3% річних та втрат від інфляції, здійснений позивачем та вважає його обґрунтованим та арифметично вірним, а суми 3% річних у розмірі 280,84 грн та втрат від інфляції у розмірі 760,97 грн такими, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем не заперечено та не спростовано обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги. Про наслідки не подання відзиву, відповідач був повідомлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у поновному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 86, 129, 232-234, 240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Параміта" (02092, м. Київ, вулиця Алматинська, буд. 12, ідентифікаційний код 44945492) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Максігран" (02090, м. Київ, Харківське шосе, буд. 17-А, офіс 3, ідентифікаційний код 45330135) заборгованість у розмірі 10561 (десять тисяч п`ятсот шістдесят одна) грн 00 коп. 3% річних у розмірі 280 (двісті вісімдесят) грн 84 коп., втрати від інфляції у розмірі 760 (сімсот шістдесят) грн 97 коп., судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко