УХВАЛА

м. Київ

26.01.2026Справа № 910/5496/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Демидова В.О., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про залучення до участі у справі третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 у справі за позовом Заступника керівника Печерської окружної прокуратури міста Києва (01601, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 27/2) в інтересах держави в особі Київської міської ради (01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36) до Товариства з обмеженою відповідальністю «РУЖ-СПА» (04050, місто Київ, вул. Іллєнка Юрія, будинок 12, офіс 90) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про витребування нерухомого майна та скасування державної реєстрації,

Без виклику сторін

ВСТАНОВИВ:

01.05.2025 на адресу Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Заступника керівника Печерської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «РУЖ-СПА» про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "РУЖ-СПА" на користь Київської міської ради нерухоме майно - групу нежитлових приміщень №70а літ. "А" загальною площею 56,2 кв.м., розташоване у будинку АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) та скасування державної реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "РУЖ-КОСМЕТИК" на групу нежитлових приміщень №70а літ. "А", у будинку АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), проведену 09.09.2021 на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Кузьмича В.М. №60270367 від 09.09.2021, припинивши права власності на це нерухоме майно та була передана 01.05.2025 судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою суду від 05.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.06.2025.

20.01.2026 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява про залучення до участі у справі останнього в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача.

Суд розглянувши заяву ОСОБА_1 про залучення останнього до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача зазначає наступне.

Заява про залучення до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи обґрунтована тим, що у період спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 ними було набуто у спільну сумісну власність нежитлові приміщення № 70 загальною площею 123,80 кв.м., які знаходяться у будинку АДРЕСА_2 (РНОНМ 82) (далі - «Нерухоме майно»).

З жовтня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 припинили спільне проживання і в подальшому не підтримували взаємовідносин як чоловік та дружина.

ОСОБА_1 продовжував спілкуватися з нашою донькою - ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , але з ОСОБА_3 ми не спілкувався.

Після того як ОСОБА_1 та ОСОБА_3 припинили спільне проживання, останні ніяк не врегульовували свої майнові взаємовідносини, але оскільки їх донька проживала разом із колишньою дружиною, заявник вважав, що наявність у ОСОБА_3 можливості використовувати придбане ними Нерухоме майно для їхніх з донькою потреб відповідатиме інтересам колишньої дружини та доньки.

Заявнику не відомо, чому ОСОБА_3 не повідомила суд про те, що ОСОБА_1 є співвласником Нерухомого майна, що мало наслідком вирішення судом питання про моє майно без моєї участі, що є порушенням гарантованого законом права на справедливий суд.

З огляду на викладене ОСОБА_1 просить залучити останнього в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Підставою для залучення до участі у справі третіх осіб є встановлення фактів про те, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі.

Допущення або притягнення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у справі вирішується господарським судом з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес до даної справи.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

До заяви про залучення ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, заявником надано:

- копію апеляційної скарги на рішення Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2020 р у справі №757/27707/17-ц;

- копію касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного суду від 10.12.2025 р у справі №757/27707/17-ц.

Частиною 1 та 2 ст. 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Заявником не було надано суду докази того, що ОСОБА_1 спільно проживав з ОСОБА_3 та в подальшому ними було набуто у спільну сумісну власність нежитлові приміщення № 70 загальною площею 123,80 кв.м., які знаходяться у будинку АДРЕСА_2 (РНОНМ 82).

З огляду на викладене, суд не вбачає, що рішення по справі вплине на права чи обов`язки ОСОБА_1 .

Більше того суд звертає увагу заявника, що в ухвалі Київського апеляційного суду від 10.12.2025 року № 757/27707/17-ц було встановлено наступне:

«Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує на те, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. У зв`язку з цим, саме встановлення судом факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу матиме правовим наслідком визначення правового статусу нерухомого майна, набутого чоловіком та жінкою у період спільного проживання, як такого, що належить їм на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України.

Проте скаржником на підтвердження своїх доводів відповідне судове рішення, яким би було встановлено, що майно, яке є предметом спору у справі № 757/27707/17-ц і придбане ОСОБА_3 , є їх спільною сумісною власністю не надано. При цьому встановлення цих обставин в межах даної справи, у якій вирішувався спір про майнове право на нежитлове приміщення між територіальною громадою в особі Київської міської ради та ОСОБА_3 , є неможливим.

У свою чергу ОСОБА_1 , оскаржуючи вказане судове рішення як таке, що порушує його майнові права та інтереси, як співвласника спірного майна, посилався на те, що в період з грудня 2004 року по жовтень 2015 року він проживав із ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та ними було набуто у спільну сумісну власність за договором купівлі-продажу від 23 жовтня 2013 року нежитлові приміщення № 70 по АДРЕСА_2 , які суд першої інстанції витребував з володіння ОСОБА_3 на корнер територіальної громади міста Києва.

Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

У постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-2253 цс 15 зроблено висновок, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Рішення обгрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти».

Аналогічні по суті висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 544/1274/16-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 04 вересня 2019 року у справі № 751/3021/17.

Таким чином, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю із відповідачем, не пов`язані з вимогами про визнання права власності на майно в порядку статті 74 СК України, задоволенню не підлягають.

У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи (див. пункти 41, 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20)).

При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (див. пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Отже, встановлення в судом факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу у відповідному судовому рішенні матиме правовим наслідком визначення правового статусу нерухомого майна, набутого чоловіком та жінкою у період спільного проживання, як такого, що належить їм на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України.

Проте ОСОБА_1 на підтвердження своїх доводів про набуття ОСОБА_3 спірного нежитлового приміщення в період їх спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу відповідне судове рішення, яким би було встановлено, що майно, яке є предметом спору у цій справі № 757/27707/17-ц, є їх спільною сумісною власністю, не надано.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши фактичні обставини у справі та надавши їм відповідну правову оцінку, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження у справі за апеляційними скаргами ТОВ «Руж-Косметик» та ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року у справі за позовом заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 6 Ігнатенка В. Ю. в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_3 , треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради, Департамент охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), про витребування майна з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України.».

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018р. по справі №910/9823/17.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення до участі у справі третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 50, 234 Господарського процесуального кодексу України суд

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про залучення до участі у справі третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 - відмовити.

2. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за адресою: http://court.gov.ua/fair/sud5011/.

Дата складення та підписання повного тексту ухвали 26.01.2026.

Суддя Владислав ДЕМИДОВ