ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року Справа № 906/448/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Комунального підприємства Звягельської міської ради "Міський ринок" на рішення Господарського суду Житомирської області від 16 вересня 2025 року у справі №906/448/25 (повний текст складено 24 вересня 2025 року, суддя Сікорська Н.А.)

за позовом Комунального підприємства Звягельської міської ради "Міський ринок"

до фізичної особи-підприємця Лавренюка Максима Олександровича

про стягнення 87600 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство Звягельської міської ради "Міський ринок" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до фізичної особи-підприємця Лавренюка Максима Олександровича про визнання укладеним договору оренди торгового місця №2 від 20 липня 2022 року в наведеній позивачем редакції та про стягнення з відповідача 17186,00 грн. боргу та 14600,00 грн. пені (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 16 вересня 2025 року у справі №906/448/25 відмовлено у задоволенні позову Комунального підприємства Звягельської міської ради "Міський ринок" до фізичної особи-підприємця Лавренюка Максима Олександровича про стягнення 87600 грн.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що відсутність прямої законодавчої норми, яка б зобов`язувала відповідача укладати договір оренди торгового місця, виключає можливість визнання такого договору укладеним у судовому порядку. Суд також зазначив, що позивачем не доведено наявність у нього відповідного права чи охоронюваного законом інтересу на укладення спірного договору, а також факту порушення такого права відповідачем, у зв`язку з чим у задоволенні вимоги про визнання договору оренди торгового місця №2 від 20 липня 2022 року укладеним було відмовлено.

Крім того, суд встановив, що відповідач заперечує факт користування торговим місцем №2 та сплати орендних і комунальних платежів, а подані ним докази свідчать про нездійснення підприємницької діяльності за спірною адресою. Подані позивачем платіжні документи, акти обстеження, відповіді контролюючих органів, фото- та відеоматеріали суд не визнав належними доказами використання торгового місця саме відповідачем. За таких обставин суд дійшов висновку про недоведеність факту користування торговим місцем та відмовив у стягненні 17186,00 грн за фактичне користування майном без достатньої правової підстави.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулось Комунальне підприємство Звягельської міської ради "Міський ринок", у якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 24 вересня 2025 року у справі №906/488/25 частково та ухвалити нове рішення про стягнення з фізичної особи-підприємця Лавренюка М.О. на користь позивача грошові кошти у розмірі 17186 грн. за користування торгівельним місцем №2, що розташоване за адресою: Житомирська область, м.Звягель, вул. Житомирська, 116 на земельній ділянці кадастровий номер :00:040:0528, за період з вересня 2022 року по 10 квітня 2023 року включно та стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. (пропорційно до заявлених вимог), судовий збір у розмірі 2422,40 грн та стягнути 7267,20 грн. судового збору за подання апеляційної скарги та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн у суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що ФОП Лавренюк М.О. під торговою маркою "Галя Балувана" здійснював підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі харчовими продуктами у торговому місці №2, розташованому за адресою: Житомирська область, м. Звягель, вул. Житомирська, 116. Починаючи з 20 липня 2022 року, з моменту фактичного отримання оригіналу договору, відповідач використовував зазначене торгове місце, однак ухилявся від підписання договору оренди та належної сплати орендної плати.

Апелянт вказує, що факт здійснення відповідачем підприємницької діяльності за спірною адресою підтверджується сукупністю доказів, зокрема рішенням виконавчого комітету про встановлення тарифів, витягом з Державного реєстру речових прав щодо правокористування земельною ділянкою КП "Міський ринок", численними листами-вимогами, доповідними записками, актами обстеження торгового місця, відповідями контролюючих органів, а також даними Держпродспоживслужби про реєстрацію ФОП Лавренюка М.О. як оператора ринку за адресою вул. Житомирська, 116.

Окремо апелянт наголошує, що подане самим відповідачем повідомлення за формою №20-ОПП є прямим підтвердженням здійснення ним підприємницької діяльності саме у павільйоні №2 до 10 квітня 2023 року. Зазначене повідомлення містить відомості про об`єкт оподаткування та свідчить про користування торговим місцем, за яке відповідач частково сплачував кошти у липні та серпні 2022 року, але надалі оплату припинив.

У зв`язку з цим апелянт вважає, що за період з вересня 2022 року по 10 квітня 2023 року відповідач без достатньої правової підстави користувався торговим місцем №2 та зберіг у себе кошти, які мав сплатити позивачу, у розмірі 17 186,00 грн, що підлягають стягненню на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Листом №906/448/25/5611/25 від 24 жовтня 2025 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Житомирської області.

04 листопада 2025 року до апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №906/448/25.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 листопада 2025 року у справі №906/448/25 залишено без руху апеляційну скаргу Комунального підприємства Звягельської міської ради "Міський ринок" на рішення Господарського суду Житомирської області від 16 вересня 2025 року у справі №906/448/25. Зобов`язано скаржника - Комунальне підприємство Звягельської міської ради "Міський ринок" протягом 10-днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки та надати суду мотивоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення та докази надіслання копій клопотання іншим учасникам справи, з яких буде вбачатися перелік надісланих документів.

20 листопада 2025 року від Комунального підприємства Звягельської міської ради "Міський ринок" надійшла заява про поновлення процесуального строку, до якої долучено довідки про огляд у сімейного лікаря від 09 жовтня 2025 року та від 17 жовтня 2025 року.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25 листопада 2025 року у справі №906/448/25 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства Звягельської міської ради "Міський ринок" на рішення Господарського суду Житомирської області від 16 вересня 2025 року у справі №906/448/25. Зупинено дію рішення Господарського суду Житомирської області від 16 вересня 2025 року у справі №906/448/25 до закінчення апеляційного перегляду. Запропоновано відповідачу у справі в строк протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому статтею 263 ГПК України. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Фізична особа-підприємець Лавренюк М.О. своїм правом, передбаченим статтею 263 ГПК України, не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абзацу 1 частини 10 статті 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами частини 13 статті 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абзац 2 частини 10 статті 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Судом було створено сторонам належні умови для реалізації їх прав.

Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Житомирської області від 16 вересня 2025 року у справі №906/448/25 в частині стягнення з фізичної особи-підприємця Лавренюка М.О. на користь позивача грошових коштів у розмірі 17186 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства Звягельської міської ради "Міський ринок" на рішення Господарського суду Житомирської області від 16 вересня 2025 року у справі №906/448/25 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Комунальне підприємство Звягельської міської ради "Міський ринок" стверджує, що 20 липня 2022 року фізичній особі-підприємцю Лавренюку Максиму Олександровичу було передано в користування торгове місце №2 за адресою: Житомирська область, м. Звягель, вул. Житомирська, 116, загальною площею 18,0 кв.м., де він здійснює підприємницьку діяльність під торгівельною маркою "Галя балувана".

Позивачем підписано проект договору оренди та акт приймання-передачі торгового місця. Відповідач договір оренди та акт приймання-передачі торгового місця не підписав.

Комунальне підприємство Звягельської міської ради "Міський ринок" посилаючись на платіжні квитанції стверджує, що фізичною особою-підприємцем Лавренюком Максимом Олександровичем була сплачена орендна плата за липень 2022 року в розмірі 929,00 грн. та за серпень 2022 року в розмірі 2400,00 грн.

22 травня 2023 року, 10 липня 2023 року, 18 вересня 2023 року, 08 січня 2025 року, 05 лютого 2025 року фізичній особі-підприємцю Лавренюку Максиму Олександровичу направлялись листи з вимогами підписати договір оренди торгового місця №2 від 20 липня 2022 року, сплатити заборгованість по орендній платі та припинити неправомірне користування електричною енергією.

13 січня 2025 року позивачем складено комісійний акт обстеження торгового місця №2, згідно якого наявність продавця, покупців та товарів продовольчої групи, що систематично реалізовуються, підтверджують, що павільйон працює щоденно. У акті вказано про використання електричної енергії, оплату якої здійснює ФОП Лавренюк М.О. через касу підприємства.

Згідно повідомлення форми 20-ОПП про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані оподаткуванням або через які проводиться діяльність, яке 29 травня 2023 року подане фізичною особою-підприємцем Лавренюком М.О. до Звягельської податкової інспекції ГУ ДПС у Житомирській області, з 10 квітня 2023 року об`єкт оподаткування за адресою м. Звягель, вул. Житомирська 116 є закритим /а.с. 151-153/.

Згідно позовної заяви, заяви про зміну предмету позову від 07 липня 2025 року /а.с. 158-168/ та заяви про зміну предмету позову, яка надійшла до суду 21 липня 2025 року /а.с. 171-190/ предметом позову є вимога про визнання укладеним договору оренди торгового місця №2 від 20 липня 2022 року, стягнення з відповідача 17186,00 грн. грн. коштів за фактичне користування безпідставно набутим майном за період з вересня 2022 року по 10 квітня 2023 року та стягнення 14600,00 грн. пені за несвоєчасну сплату орендної плати.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом апеляційного оскарження є позовна вимога про стягнення з фізичної особи-підприємця Лавренюка М.О. 17186,00 грн. за фактичне користування безпідставно набутим майном за період з вересня 2022 року по дату закриття ФОП Лавренюк М.О. об`єкта оподаткування за адресою м. Звягель, вул. Житомирська 116, а саме по 10 квітня 2023 року.

Обгрунтовуючи вказану вимогу позивач стверджує, що відповідач з 20 липня 2022 року безпідставно займає торгівельне місце №2 за адресою м. Звягель, вул. Житомирська, 116, проте орендну плату за таке користування не сплачує з вересня 2022 року. Позивач вважає, що в даному випадку мають місце кондикційні зобов`язання і відповідач збагатився за рахунок позивача поза підставою передбаченою законом.

Згідно з частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частиною 2 статті 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зі змісту статті 1212 Цивільного кодексу України слідує, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: по-перше, є факт набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння; по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; по-третє, обов`язково має бути наявною відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Отже, відносини з фактичного користування торговим місцем без укладеного договору оренди та недоотримання орендодавцем доходів у вигляді орендної плати за своїм змістом є кондикційними. Особа, яка є фактичним користувачем торгового місця, що без достатньої правової підстави за рахунок орендодавця зберегла у себе кошти, які мала заплатити за користування місцем, зобов`язана повернути ці кошти орендодавцю на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Як правильно зазначив місцевий господарський суд, оскільки позивач просить стягнути кошти за користування без достатньої правової підстави торговим місцем №2 за адресою м. Звягель, вул. Житомирська, 116, тому ним має бути доведено факт дійсного користування торговим місцем саме фізичною особою-підприємцем Лавренюком М.О.

На підтвердження вищевказаного позивач надав суду копії платіжних квитанцій про сплату коштів як плати за місце №2 /т.1, а.с. 19, 20/ та копії платіжних квитанцій про сплату комунальних послуг у 2022 - 2025 роках.

КП Звягельської міської ради "Міський ринок" стверджує, що відповідач використувуючи торгове місце №2, здійснює підприємницьку діяльність під торговою маркою "Галя балувана", на підтвердження чого надав відповідь Звягельського районного управління Держпродслужби в Житомирській області від 11 квітня 2023 року, згідно якої за адресою м. Звягель, вул. Житомирська.116 зареєстровано потужність - магазин "Готуємо по-домашньому "Галя балувана" (реєстраційний номер г-UA-18-08-98, оператор ринку - ФОП Лавренюк М.О. /т.1, а.с. 121/; акт обстеження торгового місця №2 від 31 березня 2025 року /т.1, а.с. 27/; відео та фото з інтернет сторінки galyabaluvana.zvyahel в мережі Instagram, згідно яких ФОП Лавренюк М.О. відкрито підтверджує, що один з його магазинів знаходиться на території КП ЗМР "Міський ринок" /т.1, а.с. 122, 123/.

Частиною 1 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Фізична особа-підприємець Лавренюк М.О. заперечує факт користування будь-коли торговим місцем №2, а також факт сплати орендних платежів та комунальних послуг.

В підтвердження нездійснення підприємницької діяльності за адресою спірного торговельного місця №2, відповідачем долучено до матеріалів справи подане на адресу Головного управління ДПС у Житомирській області повідомлення за формою 20-ОПП та квитанція №2 від 25 вересня 2023 року /т.1, а.с. 151-153/.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд звертає увагу, що обов`язок доведення правомірності позовних вимог покладається саме на позивача.

Доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 73 ГПК України).

Згідно статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З дослідженого місцевим судом та перевіреного колегією суддів вбачається, що докази подані позивачем на підтвердження факту користування ФОП Лавренюк М.О. торговим місцем №2 не є належними.

Так, копії платіжних квитанцій про сплату коштів плати за місце №2 та копії платіжних квитанцій про сплату комунальних послуг у 2022-2025 роках не є доказом їх сплати саме фізичною особою-підприємцем Лавренюком М.О.

Відповідь Звягельського районного управління Держпродслужби в Житомирській області від 11 квітня 2023 року, акт обстеження торгового місця №2 від 31 березня 2025 року, відео та фото з інтернет сторінки galyabaluvana.zvyahel в мережі Instagram свідчать про роботу магазину "Галя балувана", однак не є доказами використання торгового місця №2 АДРЕСА_1 саме ФОП Лавренюк М.О.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням установлених у справі обставин та правових позицій Верховного Суду колегія суддів виходить з того, що ключовою та обов`язковою умовою застосування статті 1212 Цивільного кодексу України є доведеність факту набуття або збереження майна відповідачем за рахунок позивача, зокрема у формі фактичного користування чужим майном. Саме цей факт становить предмет доказування у спорах про безпідставне збагачення і не може презюмуватися.

Верховний Суд у постановах від 04 серпня 2021 року у справі №185/446/18 та від 11 січня 2023 року у справі №548/741/21 роз`яснив, що безпідставним є таке набуття або збереження майна, яке відбулося поза правовою підставою, однак лише за умови, що встановлено сам факт такого набуття або користування. Аналогічний підхід викладений у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 759/9443/17, де суди виходили з доведеності та незаперечності фактичного користування майном відповідачем, що й стало підставою для застосування кондикційних норм.

Разом з тим Верховний Суд у постанові від 22 жовтня 2020 року у справі №910/18279/19 наголосив, що хоча користування чужим майном визнається формою збагачення у розумінні статті 1212 ЦК України, обов`язок з повернення такого збагачення виникає лише за умови належного доказування факту користування, а не припущень чи опосередкованих ознак здійснення діяльності.

У даній справі відповідач послідовно заперечував факт користування спірним торговим місцем, а надані позивачем докази не дають можливості однозначно встановити, що саме ФОП Лавренюк М.О. у спірний період здійснював підприємницьку діяльність у торговому місці №2 за адресою: м. Звягель, вул. Житомирська, 116. На відміну від наведених справ Верховного Суду, у цьому спорі факт користування не є ані визнаним відповідачем, ані доведеним належними та допустимими доказами.

Колегія суддів вважає необгрунтованим аргумент апелянта про те, що подане самим відповідачем повідомлення за формою № 20-ОПП є прямим підтвердженням здійснення ФОП Лавренюком М.О. підприємницької діяльності саме у павільйоні №2 до 10 квітня 2023 року та доказом користування ним спірним торговим місцем.

Суд відхиляє довід апелянта про те, що подане відповідачем повідомлення за формою №20-ОПП є належним та достатнім доказом фактичного користування спірним торговим місцем №2 у період до 10 квітня 2023 року.

Відповідно до Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року №1588, повідомлення за формою №20-ОПП подається платником податків з метою інформування контролюючого органу про наявність об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які може провадитися діяльність.

Зазначена форма має виключно обліково-інформаційний (декларативний) характер, не спрямована на підтвердження фактичного здійснення господарської діяльності та не посвідчує виникнення, наявність чи реалізацію речового або зобов`язального права на відповідний об`єкт.

Подання форми №20-ОПП не підтверджує факту реального користування об`єктом, не містить відомостей про правову підставу володіння чи користування, не фіксує ані початок, ані тривалість, ані безперервність такого користування, не встановлює ідентифікації конкретного торгового місця як об`єкта фактичної експлуатації.

Більше того, із самої правової природи повідомлення №20-ОПП убачається, що воно може стосуватися потенційного, а не фактичного використання об`єкта, оскільки законодавець прямо вказує на об`єкти, через які може провадитися діяльність, а не на ті, щодо яких така діяльність беззаперечно здійснюється.

Отже, саме по собі подання відповідачем повідомлення за формою №20-ОПП не є належним і допустимим доказом фактичного користування торговим місцем №2 у спірний період та не спростовує заперечень відповідача щодо відсутності такого користування.

Посилання апелянта на квитанції про оплату також не спростовують наведеного висновку. Із змісту наданих платіжних документів вбачається, що в них зазначено лише суму, дату та позначення "№ 2", без будь-якої ідентифікації платника як ФОП Лавренюка М.О., без зазначення підстави платежу та без підтвердження, що такі кошти сплачені саме відповідачем за користування торговим місцем №2. За таких обставин вказані квитанції не можуть розцінюватися як належні та допустимі докази користування спірним майном саме відповідачем.

Отже, ані повідомлення за формою №20-ОПП, ані подані платіжні квитанції не підтверджують факту здійснення ФОП Лавренюком М.О. підприємницької діяльності у павільйоні №2 у спірний період, у зв`язку з чим відповідний довід апелянта є безпідставним та підлягає відхиленню.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що відсутність доведеного факту користування відповідачем спірним майном виключає можливість застосування статті 1212 ЦК України, а відтак і стягнення з відповідача коштів як безпідставно збережених, що узгоджується з наведеними правовими позиціями Верховного Суду.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на відсутність належних і допустимих доказів, які б підтверджували площу торгового місця №2, з якої позивачем здійснено розрахунок заявлених до стягнення коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, обґрунтовуючи розмір грошових вимог, посилається на рішення Звягельської міської ради, яким встановлено тариф у розмірі 4,30 грн за 1 квадратний метр торгової площі. Водночас матеріали справи не містять жодного належного доказу, який би підтверджував, що площа спірного торгового місця №2 становить 18,0 кв.м. Зазначена площа вперше і виключно зазначена у проєкті договору оренди торгового місця №2 від 20 липня 2022 року, який не був укладений, не підписаний відповідачем та не створив для сторін жодних цивільних прав та обов`язків. За таких обставин відомості, що містяться у неукладеному договорі, не можуть вважатися встановленими фактичними даними та не мають самостійної доказової сили.

При цьому складений позивачем акт обстеження торгового місця №2 не містить відомостей про площу об`єкта, не фіксує його технічних характеристик та не дає можливості ідентифікувати розмір площі, за користування якою заявлено вимогу про стягнення коштів.

Отже, позивачем не доведено базовий елемент розрахунку заявленої до стягнення суми, а саме площу торгового місця, а відтак і сам розмір безпідставно збережених коштів, що є обов`язковою умовою для застосування статті 1212 Цивільного кодексу України.

За усталеною практикою Верховного Суду, у спорах про стягнення коштів як безпідставно набутих чи збережених, саме на позивача покладається обов`язок доведення не лише факту користування майном, а й конкретного розміру такого користування, який не може ґрунтуватися на припущеннях або даних неукладеного договору.

За відсутності належних доказів площі торгового місця №2 заявлений позивачем розрахунок має умовний характер, що виключає можливість його прийняття судом як обґрунтованого.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

У відповідності до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду Житомирської області від 16 вересня 2025 року у справі №906/448/25, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно зі статтею 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Звягельської міської ради "Міський ринок" на рішення Господарського суду Житомирської області від 16 вересня 2025 року у справі №906/448/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 16 вересня 2025 року у справі №906/448/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

Справу №906/448/25 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "23" січня 2026 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.