ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/4066/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

розглянувши без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження справу № 922/4066/25

за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» (49074, місто Дніпро, вулиця Батумська, будинок 11; ),

відповідачів:

першого - ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БУД-ПЛАСТ ПЛЮС» (61072, місто Харків, проспект Науки, будинок 46; ),

другого - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ),

про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 333206,88 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦЕНТ-БАНК», звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою (вх. № 4066/25 від 17.11.2025) до відповідачів, ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БУД-ПЛАСТ ПЛЮС» та ОСОБА_1 , в якій просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № N20.95. від 08.03.2024 року у загальному розмірі 333 206,88 грн, з них:

- 303 360,99 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту);

- 3845,89 грн загальний залишок заборгованості за процентами;

- 1000,00 грн штраф (фіксована складова);

- 25 000,00 грн штраф (змінна складова).

Солідарне стягнення заборгованості з другого відповідача, ОСОБА_1 , обґрунтовується договором поруки № N70.95. від 08 березня 2024 року.

Також позивач просить покласти на відповідачів судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 998,10 грн.

18.11.2025 з метою виконання вимог ч. 6 ст. 176 ГПК України суд в електронному вигляді здійснив запит до Єдиного державного демографічного реєстру. У відповідності до відповіді № 2019541 від 18.11.2025 року відомостей про ОСОБА_1 за вказаними параметрами не знайдено.

У зв`язку із цим, 18.11.2025 року судом в порядку ч. 6 ст. 176 ГПК України направлено до Жмеринської міської ради та Управління Державної міграційної служби України в Вінницькій області запити щодо зареєстрованого місця проживання другого відповідача, ОСОБА_1 .

25.11.2025 до суду від Виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області надійшов лист (вх. № 27413) зі змісту якого вбачається, що адресою зареєстрованого місця проживання другого відповідача, ОСОБА_1 , є АДРЕСА_2 , що зазначений позивачем у позові.

26.11.2025 ухвалою Господарського суду Харківської області прийнято до розгляду позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» (вх. № 4066/25 від 17.11.2025) та відкрито провадження у справі № 922/4066/25. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачам строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження разом із доказами їх надіслання (надання) позивачу згідно зі ст. 250, 251 ГПК України.

Зазначену ухвалу відповідно до вимог ст. 122 ГПК України вчасно офіційно оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та її копію в порядку ч. 2-4 ст. 120 та ч. 5 ст. 242 ГПК України направлено першому відповідачу в електронний кабінет системи «Електронний Суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, та доставлена 26.11.2025 о 17:00.

Також, ухвалу про відкриття провадження від 26.11.2025 направлено другому відповідачу засобами оператора поштового зв?язку АТ «Укрпошта» (трек номер R40). У відповідності до рекомендованого повідомлення про вручення цей лист не вручений за датою 15.12.2025 року з причиною: одержувач відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. В разі відсутності заяви учасника справи про зміну адреси, ухвала про повідомлення чи виклик надсилається за останньою відомою суду адресою цього учасника справи, і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться.

За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом, а всі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Відповідно до інформації, наявної у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвала Господарського суду Харківської області від 26.11.2025 у справі №922/4066/25 направлена судом до зазначеного реєстру 26.11.2025 та оприлюднена 27.11.2025 року.

Виходячи із системного аналізу положень частини третьої статті 2, частин першої, другої статті 42 ГПК України, до сторін та учасників справи застосовуються єдині принципи судочинства, а учасники справи є рівними у своїх правах. Водночас, статтею 42 ГПК України передбачено, що учасники справи мають не лише права, але й обов`язки, дотримання або недотримання яких безпосередньо впливає на результат розгляду справи судом. Згідно частини першої статті 61 ГПК України, зазначені права та обов`язки поширюються також і на представника учасників у справі та можуть бути обмежені лише у випадках, передбачених частиною другою статті 61 ГПК України.

Отже, учасники справи повинні не лише користуватися наданими їм процесуальними правами, але й чітко виконувати передбачені процесуальним законом обов`язки, що у свою чергу повинно забезпечити справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спору судом.

Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989).

Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачі є належно повідомленими про відкриття провадження у даній справі, оскільки: першому відповідачу ухвалу направлено до електронного кабінету системи «Електронний Суд», а другому відповідачу ухвалу суду було направлено за належним чином зареєстрованою адресою, а також ухвала опублікована в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідачі у строк, встановлений ГПК України, не подали до суду відзиву на позов, а відтак не скористалися наданими їм процесуальними правами, а саме: перший відповідач не подав відзив до 12.12.2025 року (включно), а другий відповідач не подав до 30.12.2025 року (включно).

Сам лише факт неотримання другим відповідачем кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою, не може вважатися поважною причиною невиконання відповідачем зазначеної ухвали суду, оскільки таке неотримання зумовлене не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою самого учасника справи щодо отримання кореспонденції, яка надходить від суду на його адресу.

У відповідності до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України, в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Тобто, подання відповідачем відзиву на позовну заяву є правом, а не обов`язком учасника справи, а отже його відсутність не може бути підставою для невиправданого затягування судового розгляду справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є розумність строків розгляду справи судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 10, 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 42, ч. 1 ст. 43 ГПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

На підставі викладеного, враховуючи, що судом вчинено всіх необхідних заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи, та враховуючи, що подання відзиву на позовну заяву є правом (а не обов`язком) відповідача, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи в разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин, а також враховуючи, що позивачем у позовній заяві досить повно висловлено та обґрунтовано свою позицію по суті заявлених ним позовних вимог і в матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для прийняття обґрунтованого та об`єктивного рішення по даній справі, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу й порушення прав учасників справи щодо розгляду спору впродовж розумного строку, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності відзиву відповідача за наявними у справі матеріалами.

Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до частини 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Суд констатує про те, що ним було дотримано строки розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, всебічно та повно перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив таке.

Як зазначено у позовній заяві, 08.03.2024 року між АТ «Акцент-Банк» (надалі - Позивач, банк) та ТОВ «БУД-ПЛАСТ ПЛЮС» (Відповідач, позичальник) уклали кредитний договір № 20.95. (надалі - "Кредитний договір") щодо надання останньому кредиту (встановлення кредитного ліміту) в розмірі 500 000,00 грн строком на 36 місяців (тобто до 05.03.2027) зі сплатою процентів у розмірі 20,90% щорічно.

У відповідності до п. А2 та п. А3 Кредитного договору ліміт цього договору 500 000,00 грн на наступні цілі: - у розмірі 500 000,00 грн на фінансування поточної діяльності (для придбання сировини та матеріалів, оплати товарів та послуг, виплати заробітної плати).

Згідно із п. А6, п. А9, п. А10, п. А11 Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 20.90 % річних. Також Позичальник сплачує Банку винагороду за відкриття позичкового рахунку у розмірі 0 (нуль) гривень, щомісячну винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0.900000 % від суми зазначеного у п. А2 цього Договору ліміту у поточну дату сплати процентів та винагороду за управління фінансовим інструментом у розмірі 0.000000 % від суми зазначеного у п. А2 цього Договору ліміту у поточну дату сплати процентів.

Згідно до п.п. 2.2.2-2.2.3 Кредитного договору, Позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.3 Кредитного Договору та повернути кредит у терміни, встановлені п.п. 12, 2.2.14, 2.3.2 цього Договору.

Відповідно до п. 5.8 Кредитного Договору, у випадку порушення Позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення Банку до судових органів, Позичальник сплачує Банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1000 грн. + 5% від суми встановленого у п. А2 цього Договору ліміту на цілі, відмінні від платежів для сплати за реєстрацію предмета застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Як зазначає позивач, станом на 04.11.2025 року заборгованість Відповідача за даним кредитним Договором складає суму в розмірі 333 206,88 грн., яка складається з:

- 303360.99 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту);

- 3845.89 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами;

- 1000.00 грн. - штраф (фіксована складова);

- 25000 грн. - штраф (змінна складова).

Як стверджує позивач, ним на адресу відповідача направлялась претензія, яка своєчасно та в повному обсязі не виконана.

Крім того, як зазначає позивач, 08.03.2024 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 70.95., відповідно до якого останній поручився всім своїм майном та всіма своїми коштами за виконання ТОВ «БУД-ПЛАСТ ПЛЮС» кредитного договору № N20.96. від 08.03.2024 року. Поручитель відповідає перед Кредитором як солідарний Боржник у випадку невиконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором, незалежно від факту направлення чи не направлення Кредитором Поручителю передбаченої даним пунктом вимоги. Відповідно до п. 3.1 Договору поруки у випадку невиконання Поручителем зобов`язань Боржника за Кредитним договором, згідно вимоги Кредитора, зазначеної в п.п.2.1.2 п. 2.1 цього Договору, Поручитель сплачує на користь Кредитора пеню у розмірі 1% від суми заборгованості, яка зазначена в зазначеній письмовій вимозі, але не більше подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочки.

На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути солідарно з першого та другого відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 333 206,88 грн.

Надаючи правову кваліфікацію вищевказаним обставинам, що стали предметом спору між сторонами у даній справі, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з такого.

У відповідності до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

У силу положень ч.ч.1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України унормовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.

Положеннями ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

З урахуванням вищезазначеного, проаналізувавши правовідносини, які склались між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АКЦЕНТ-БАНК» (позивачем) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БУД-ПЛАСТ ПЛЮС» (першим відповідачем) на підставі укладеного між ними кредитного договору № N20.95. від 08.03.2024 року, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є кредитним договором, сторонами досягнуто всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, у зв`язку з чим зазначений договір з огляду на положення ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із п. 1.1. Кредитного договору банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді згідно з п. А.1. цього Договору, з лімітом та на цілі, зазначені у п. А.2 цього Договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п. 2.1.2. цього Договору, в обмін на зобов`язання Позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим Договором терміни.

У відповідності до п. А2 та п. А3 Кредитного договору ліміт цього договору 500 000,00 грн на наступні цілі: - у розмірі 500 000,00 грн на поповнення обігових коштів.

Згідно із п. А6, п. А9, п. А10, п. А11 Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 20.90 % річних. Також Позичальник сплачує Банку винагороду за відкриття позичкового рахунку у розмірі 0 (нуль) гривень, щомісячну винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0.90 % від суми зазначеного у п. А2 цього Договору ліміту у поточну дату сплати процентів та винагороду за управління фінансовим інструментом у розмірі 0.000000 % від суми зазначеного у п. А2 цього Договору ліміту у поточну дату сплати процентів.

Згідно до п.п. 2.2.2-2.2.3 Кредитного договору, Позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.3 Кредитного Договору та повернути кредит у терміни, встановлені п.п. 1.2, 2.2.14, 2.3.2 цього Договору.

Відповідно до п. 5.8 Кредитного договору у випадку порушення Позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення Банку до судових органів, Позичальник сплачує Банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1000 грн. + 5% від суми встановленого у п. А2 цього Договору ліміту на цілі, відмінні від платежів для сплати за реєстрацію предмета застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

З матеріалів справи вбачається, що Банк (позивач) виконав свої зобов`язання в частині наданні кредиту в розмірі 500 000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером № TR.35782735.43676.70198 від 08.03.2024 року (т. 1 а.с. 28).

Як стверджує позивач, перший відповідач неналежним чином виконав свої обов`язки з повернення кредитних коштів. В підтвердження викладеного, позивач надає виписку по рахунку першого відповідача. З означеної виписки вбачається, що першим відповідачем не в повному обсязі погашено заборгованість за Кредитним договором.

Залишок заборгованості з повернення суми наданих кредитних коштів (тіла кредиту) складає 303 360,99 грн.

Першим відповідачем не надано доказів на підтвердження повернення означеної суми коштів на користь позивача.

22.10.2025 позивачем складено першому відповідачу вимогу про погашення поточної заборгованості. Означена вимога направлена першому відповідачу засобами оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта» цінним листом з описом вкладеного.

Як вбачається із представленої виписки по рахунку першого відповідача, після дати складання вимоги відповідачами було забезпечено часткове погашення заборгованості за кредитним договором, однак в повному обсязі заборгованість не було погашено.

Беручи до уваги наявність в матеріалах справи меморіального ордеру № TR.35782735.43676.70198 від 08.03.2024 року, що підтверджує перерахування коштів першому відповідачу в якості кредитних, а також за наявності в матеріалах справи виписки по рахунку першого відповідача з якої вбачається часткове виконання обов`язку з повернення кредитних коштів, суд вбачає наявність підстав для стягнення з першого відповідача 303 360,99 грн заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

Як зазначено вище, згідно із п. А6, п. А9, п. А10, п. А11 Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 20.90 % річних.

Позивачем представлено до суду розрахунок заборгованості за процентами. Судом здійснено порівняння наданої до суду виписки по рахунку першого відповідача щодо здійснених оплат, а також здійсненого позивачем розрахунку процентів за користування кредитними коштами.

Беручи до уваги наявну в матеріалах справи виписку по рахунку першого відповідача, а також представлений до суду розрахунок заборгованості, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з першого відповідача 3845,89 грн в якості загального залишку заборгованості за процентами.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 1000,00 грн штрафу (фіксована складова) та 25 000,00 грн штрафу (змінна складова).

Відповідно до п. 5.8 Кредитного договору у випадку порушення Позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення Банку до судових органів, Позичальник сплачує Банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1000 грн. + 5% від суми встановленого у п. А2 цього Договору ліміту на цілі, відмінні від платежів для сплати за реєстрацію предмета застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Водночас, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

(1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

(2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем);

(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки - звільнення від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року за № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що триває по сьогоднішній день.

Беручи до уваги, що між сторонами укладено договір, який за своєю правовою природою є кредитним договором, а штраф передбачений договором саме за прострочення виконання грошового зобов`язання, то до правовідносин між Сторонами застосовується п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а отже за прострочення виконання грошового зобов`язання за Кредитним договором в період дії воєнного стану не може застосовуватися штраф, передбачений цим Договором, а отже це є наслідком відмови у задоволенні позову в частині стягнення 1000,00 грн штрафу (фіксована складова) та 25 000,00 грн штрафу (змінна складова).

Таким чином, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з першого відповідача на користь позивача 303 360,99 грн загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), а також 3845,89 грн загального залишку заборгованості за процентами за Кредитним договором.

Крім того, судом встановлено, що 08.03.2024 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір поруки № N70.95., відповідно до якого останній поручився всім своїм майном та всіма своїми коштами за виконання ТОВ «БУД-ПЛАСТ ПЛЮС» кредитного договору № N20.96. від 08.03.2024 року.

Відповідно до п. 1.2 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту Поручитель відповідає перед Кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

Згідно із п. 1.5 Договору поруки, у випадку невиконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором, Боржник та Поручитель відповідають перед кредитором як солідарні Боржники.

Згідно із п.п. 2.1.2 Договору поруки, у випадку невиконання Боржником якого-небудь зобов`язання, передбаченого п. 1.1 цього Договору, Кредитор має право направити Поручителю вимогу із зазначенням невиконаного (їх) зобов`язання (нь). Не направлення Кредитором вказаної вимоги не є перешкодою та не позбавляє права Кредитора звернутись до суду з вимогою виконати взяті на себе Поручителем зобов`язання або вимагати від Поручителя виконання взятих на себе зобов`язань іншими способами. Поручитель відповідає перед Кредитором як солідарний Боржник у випадку невиконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором, незалежно від факту направлення чи не направлення Кредитором Поручителю передбаченої даним пунктом вимоги.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем за допомогою оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта» направлявся цінний лист з описом вкладного на адресу поручителя (другого відповідача).

Як вбачається із матеріалів справи, другим відповідачем не здійснено погашення заборгованості як солідарним боржником в повному обсязі.

Беручи до уваги, що між позивачем та другим відповідачем, ОСОБА_1 , укладено договір поруки у відповідності до якого другий відповідач зобов`язався бути солідарним боржником перед позивачем за виконання обов`язків за Кредитним договором, а судом встановлені підстави для стягнення з першого відповідача заборгованості за Кредитним договором, то наявні підстави для задоволення позову в частині стягнення з другого відповідача як солідарного боржника заборгованості за Кредитним договором, а саме: 303 360,99 грн загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), а також 3845,89 грн загального залишку заборгованості за процентами за Кредитним договором.

Таким чином, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про часткове задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем, покладаються на відповідачів пропорційно задоволеним вимогам.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року). Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БУД-ПЛАСТ ПЛЮС» (61072, місто Харків, проспект Науки, будинок 46; ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» (49074, місто Дніпро, вулиця Батумська, будинок 11; ) заборгованість за кредитним договором № N20.95. від 08.03.2024 року у розмірі 303 360,99 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 3845,89 грн загальний залишок заборгованості за процентами, а також судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 4 608,10 грн.

3. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

4. Відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 1000,00 грн штрафу (фіксована складова) та 25 000,00 грн штрафу (змінна складова).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст. 256,257 ГПК України.

Повний текст рішення складено і підписано 19.01.2026 року.

СуддяН.А. Новікова