УХВАЛА

14 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 911/1345/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, судді: Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.

за участю секретаря судового засідання: Натаріної О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду Київської області

(суддя - Черногуз А.Ф.)

від 02.09.2025

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий суддя - Буравльов С.І., судді: Андрієнко В.В., Шапран В.В.)

від 25.11.2025

у справі № 911/1345/25

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білий Цвіт"

про стягнення 4 239 900,00 грн,

за участю представників учасників справи:

позивача - Чешковський В.А.

відповідача - Левченко С.Ю.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білий Цвіт" про стягнення недобору належних залізниці платежів при перевезенні зерна зі станції Бориспіль у грудні 2022 року в розмірі 4239900,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неправильним нарахуванням позивачем провізних платежів за складеними накладними, посилаючись на технічну помилку у програмному забезпеченні.

Рішенням Господарського суду Київської області від 02.09.2025 у справі №911/1345/25 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що під час розгляду справи відповідач заявив клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, посилаючись на те, що спірні перевезення були здійснені у грудні 2022 року, при цьому відповідно до пункту 7.3 укладеного договору строк позовної давності для пред`явлення вимог перевізником становить один рік, тому зазначений строк сплив у грудні 2023 року, тоді як позивач звернувся до Господарського суду Київської області лише у квітні 2025 року.

До правовідносин з перевезення вантажів залізницею (вимог/позовів перевізників до вантажовідправників та вантажоодержувачів, що випливають з перевезення) застосовується спеціальна позовна давність, передбачена статтею 315 Господарського кодексу України (постанови Верховного Суду від 26.03.2025 у справі №912/391/24, від 04.07.2018 у справі №904/5743/16, від 18.06.2021 у справі №910/11949/20).

Сторони погодили інший строк позовної давності (в один рік) ніж строк визначений у спеціальних нормах, що регулюють спірні правовідносини, що є правом сторін договору.

Відповідно до частини п`ятої статті 315 Господарського кодексу України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Стаття 315 Господарського кодексу України не підпадала під перелік статей, строки яких продовжено на строк дії карантину пунктом 7 розділу IX "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України, положення пунктів 12, 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України до спірних правовідносин не застосовуються, виходячи із приписів статей 223, 315 Господарського кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.02.2023 у справі № 914/3716/21.

При цьому суд першої інстанції відхилив доводи позивача про поважність причин пропуску строку позовної давності.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 рішення Господарського суду Київської області від 02.09.2025 у справі №911/1345/25 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову з тих самих мотивів, що і суд першої інстанції.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Київської області від 02.09.2025 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 у справі №911/1345/25, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось з касаційною скаргою, якою просить скасувати оскаржувані рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" підставою касаційного оскарження зазначає пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вважає, що судами попередніх інстанцій застосовано норми права без урахування висновків щодо їх застосування, викладених у постановах Верховного Суду від 14.06.2023 у справі №755/13805/16-ц, від 31.10.2018 у справі №367/6105/16-ц (щодо застосування статті 261 Цивільного кодексу України), від 06.07.2023 у справі №910/15120/20, від 11.01.2023 у справі №127/27446/20 (щодо поважності причин пропуску строку), від 28.11.2018 у справі №753/12382/15-ц (щодо застосування статті 267 Цивільного кодексу України).

Ухвалою Верховного Суду від 11.03.2025 передано справу № 911/1913/23 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. Ухвала обґрунтована необхідністю відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду 01.02.2024 у справі № 916/411/23 про те, що спеціальна позовна давність, передбачена статтею 258 Цивільного кодексу України, строк якої визначено законом - частиною другою статті 30 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", є продовженою відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Верховний Суд вважав за необхідне відступити від висновку, викладеного вище, з метою забезпечення правової визначеності та подолання сумнівів щодо тлумачення положень чинного законодавства у контексті спірних правовідносин, а саме пункту 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України - під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Також, обґрунтовуючи потребу відступу, Верховний Суд в ухвалі від 11.03.2025 зауважив, що відповідач-1:

- посилається на застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах, наведених у касаційній скарзі. Крім того, вказує на наявність підстав для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 01.02.2024 у справі №916/411/23;

- зазначає, що у постанові Верховного Суду від 01.02.2024 у справі №916/411/23 викладено висновок про те, що спеціальна позовна давність, передбачена статтею 258 Цивільного кодексу України, строк якої визначено законом - частиною другою статті 30 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", є продовженою відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Відповідач-1 з таким висновком не погоджується та зазначає, що, на його думку, дія пункту 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України розповсюджується на строки, безпосередньо визначені у статті 258 Цивільного кодексу України, тоді як тримісячна позовна давність для звернення з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації визначена у статті 30 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна";

- вказує про наявність протилежних висновків Верховного Суду щодо застосування пункту 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, зокрема, у контексті застосування статті 315 Господарського кодексу України (далі - Господарського кодексу України), яким так само визначена скорочена позовна давність, що у випадку пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, які випливають з перевезення, є спеціальною позовною давністю;

- наголошує, що у постанові Верховного Суду від 02.02.2023 у справі №914/3716/21 викладений висновок, згідно з яким у переліку статей, передбачених пунктом 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, відсутня стаття 315 Господарського кодексу України. З огляду на те, що стаття 315 Господарського кодексу України відсутня у переліку статей, строки яких продовжено на строк дії карантину, як у пункті 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, так і у пункті 7 розділу "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України, Верховний Суд вважав, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення пункту 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України;

- наводить приклад застосування пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (період дії воєнного стану в Україні) до спеціальної позовної давності, визначеної в Законі України "Про захист економічної конкуренції", викладений у постанові Верховного Суду від 14.03.2023 у справі №910/4518/22, та вказує на наявність різних підходів Верховного Суду щодо розповсюдження положень Цивільного кодексу України на спеціальну позовну давність, визначену вимогами окремих нормативно-правових актів.

В ухвалі зазначено, що доводи касаційної скарги свідчать, що підхід Верховного Суду у питанні застосування положень пункту 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України до строків, перелік яких прямо не наведений у вказаній нормі, є суперечливим.

Ухвалою об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.04.2025 справу № 911/1913/23 прийнято до розгляду.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

З огляду на те, що висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 911/1913/23 сприятиме забезпеченню єдності судової практики, дотриманню принципу верховенства права, складовою якої є юридична визначеність, та принципу пропорційності, з урахуванням того, що постанова Верховного Суду є остаточною і виступає джерелом формування судової практики, суд касаційної інстанції вважає за необхідне зупинити провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" до перегляду об`єднаною палатою у касаційному порядку судового рішення у справі № 911/1913/23.

Керуючись пунктом 7 частини першої статті 228, пунктом 11 статті 229 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 911/1345/25, відкрите за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Київської області від 02.09.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025, до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 911/1913/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді С. Бакуліна

О. Кібенко