ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 р. м. Житомир Справа № 906/1530/25

Господарський суд Житомирської області у складі судді Вельмакіної Т.М.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "СОЛДІ І КО"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ ТРАНССЕРВІС"

про стягнення 58009,87 грн

Приватне акціонерне товариство "СОЛДІ І КО" звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ ТРАНССЕРВІС" про стягнення 58009,87 грн, з яких: 40790,86 грн - заборгованість за поставлений товар, 9728,67 грн - пеня, 4079,09 грн -штраф, 2464,72 грн - інфляційні, 946,53 грн - 3% річних.

Ухвалою від 25.11.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав. 08.12.2025 до суду повернулась без вручення копія ухвали про відкриття провадження у справі від 25.11.2025, яка надсилалась відповідачу.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридична адреса відповідача відповідає зазначеній у позовній заяві (а.с.23).

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання, ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Враховуючи вищевикладені обставини та те, що поштова кореспонденція неодноразово направлялася відповідачу за його адресою, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд вважає, що ним вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд враховує, що всі процесуальні документи по справі направлялися до Єдиного державного реєстру судових рішень, інформація якого має загальний доступ.

Водночас судом взято до уваги, що саме адресат наділений правом отримувати вчасно адресовану йому поштову кореспонденцію і несе відповідні ризики неналежної реалізації цього права та не повідомлення про зміну свого місцезнаходження, якщо таке має місце.

Також телефонограмою від 25.12.2025 секретар судового засідання повідомила керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ ТРАНССЕРВІС" про те, що на розгляді у суді перебуває справа №906/1530/25, провадження в якій було відкрито 25.11.2025.

Враховуючи те, що подання відзиву на позовну заяву є правом, а не обов`язком відповідача, та неподання відповідачем відзиву на позовну заяву не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №34021826.890113 від 29.01.2024 в частині оплати поставленого позивачем товару на загальну суму 40790,86 грн.

Крім суми основного боргу, позивач заявив до стягнення з відповідача 9728,67 грн пені та 4079,09 грн штрафу на підставі п.9.3 договору, а також 946,53 грн 3% річних та 2464,72 грн інфляційних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Матеріали справи не містять відзиву чи будь-якої іншої заяви відповідача, в яких було б викладено процесуальну позицію останнього з приводу заявленого позову, а також доказів проведення додаткових розрахунків з позивачем.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СВ ТРАНССЕРВІС" (покупець, відповідач) та Приватним акціонерним товариством "СОЛДІ І КО" (постачальник, позивач) був укладений договір поставки №34021826.890113, відповідно до п.1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві товар, а покупець зобов`зується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами п.1.2 договору, предметом поставки є засоби кріплення, інструменти, комплектуючі, витратні матеріали, будівельна хімія, інші будівельні матеріали тощо.

Згідно з п.2.1 договору, товар передається партіями. Кількість та ціна товару кожної партії, а також його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються видатковими накладними та (або) специфікаціями.

Поставка (передача) товару здійснюється за місцезнаходженням одного з складських приміщень постачальника у місті Житомир на умовах EXW (франко-завод) у відповідності до Правил тлумачення торговельних термінів "ІНКОТЕРМС" (редакція 2010 року). За погодженням сторін, товар може бути поставлений на умовах, визначених сторонами (п.2.3 договору).

Датою поставки товару вважається дата видаткової накладної постачальника, за якою відбулась передача товару покупцю (п.2.4 договору).

За умовами п.3.1 договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31 грудня поточного року та пролонгується на кожний наступний календарний рік, якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну його дії, жодна зі сторін не заявить про намір припинити його дію. У будь-якому випадку договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Пунктом 4.1 договору визначено, що ціна договору складається із загальної вартості товару, поставленого за видатковими накладними (специфікаціями), протягом дії договору.

Відповідно до п.4.3 договору, оплата за договором здійснюється шляхом перерахування покупцем грошових коштів на рахунок постачальника у розмірі ста відсотків від вартості товару, отриманого за видатковою накладною, протягом 10 (десять) днів з моменту одержання товару покупцем. Покупець має право здійснити попередню оплату товару згідно з рахунками постачальника.

Всі видаткові накладні, підписані сторонами, починаючи з дати укладення даного договору і до закінчення строку його дії, є поставками на умовах, визначених цим договором, навіть якщо у них не міститься посилання на договір (п.4.5 договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 40790,86 грн, що підтверджується видатковими накладними №11135 від 20.01.2025 на суму 6761,40 грн та №22841 від 03.02.2025 на суму 34029,46 грн (а.с.7-8). Однак вказаний не був оплачений відповідачем.

З урахуванням п.4.3 договору поставки, кінцевим строком оплати поставленого товару за видатковою накладною №11135 від 20.01.2025 було 30.01.2025, а за видатковою накладною №22841 від 03.02.2025 - 13.02.2025, тому строк виконання зобов`язання відповідача з оплати товару є таким, що настав, при цьому прострочення оплати товару відбулося відповідно з 31.01.2025 та 14.02.2025.

Суд встановив, що матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем отриманого товару на загальну суму 40790,86 грн.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1,2 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання.

Частиною 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, станом на час розгляду справи в суді відповідач не здійснив остаточний розрахунок з позивачем за отриманий товар на заявлену до стягнення суму у розмірі 40790,86 грн, позовні вимоги в частині стягнення вказаної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 728,67 грн пені, 4079,09 грн штрафу, 946,53 грн 3% річних та 2464,72 грн інфляційних, суд зазначає наступне.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, згідно з п.9.3 договору за порушення строків оплати товару стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад три дні, додатково стягується штраф у розмірі десяти відсотків вказаної вартості.

При цьому суд враховує, що у п.10.2 договору сторони досягли згоди, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, припиняється через три роки від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Сторони досягли згоди, що до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність тривалістю у три роки.

Згідно з розрахунком заборгованості (а.с.11), позивач заявив до стягнення з відповідача 9728,67 грн пені, 946,53 грн 3% річних, 2464,72 грн інфляційних, з яких: 8053,33 грн пені, 783,14 грн 3% річних за період з 14.02.2025 по 20.11.2025, 1734,29 інфляційних за період з лютого по вересень 2025 року - за видатковою накладною №22841 від 03.02.2025 на суму 34029,46 грн та 1675,34 грн пені, 163,39 грн 3% річних за період з 31.01.2025 по 20.11.2025, 344,59 грн інфляційних за період з лютого по вересень 2025 року - за видатковою накладною №11135 від 20.01.2025 на суму 6761,40 грн, а також штраф у сумі 4079,09 грн у розмірі 10% від вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання (40790,86 грн).

Перевіривши розрахунок пені, штрафу, 3% річних, суд встановив, що заявлені суми є обґрунтованими та арифметично правильними, тому позовні вимоги у частині стягнення 9728,67 грн пені, 4079,09 грн штрафу, 946,53 грн 3% річних підлягають задоволенню.

Водночас у розрахунку інфляційних позивач допустив арифметичну помилку, невірно вказавши загальну суму заявлених до стягнення інфляційних - 2464,72 грн і саме цю суму просив стягнути, тоді як за розрахунком позивача сума інфляційних за період з лютого по вересень 2025 року за видатковою накладною №22841 від 03.02.2025 - 1734,29 грн та видатковою накладною №11135 від 20.01.2025 - 344,59 грн, що разом становить 2078,88 грн і саме вказана сума є правильною та підлягає задоволенню. У стягненні 385,84 грн інфляційних суд відмовляє у зв`язку з безпідставністю їх нарахування.

Розрахунки здійснені судом за допомогою Калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційно-пошукової програми "Ліга: Закон".

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 57624,03 грн, з яких: 40790,86 грн - заборгованість, 9728,67 грн - пеня, 4079,09 грн - штраф, 946,53 грн - 3% річних, 2078,88 грн - інфляційні. У стягненні 385,84 грн інфляційних суд відмовляє у зв`язку з безпідставністю їх нарахування.

Судовий збір у сумі 2422,40 грн, яка відповідає його мінімальному розміру, що сплачується за подання позовних заяв до господарського суду, відповідно до ч.9 ст.129 ГПК України повністю покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ ТРАНССЕРВІС" (11742, Житомирська область, Звягельський район, село Наталівка, вул. Промислова, будинок 13, ід. код 34021826) на користь Приватного акціонерного товариства "СОЛДІ І КО" (04073, місто Київ, вул. Сирецька, будинок 28/2, ід. код 23162981):

- 40790,86 грн заборгованості;

- 9728,67 грн пені;

- 4079,09 грн штрафу;

- 946,53 грн 3% річних;

- 2078,88 грн інфляційних;

- 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 22.01.26

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи;

- позивачу - через систему "Електронний суд";

2 - відповідачу - рек. з повід.