РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.01.2026Справа № 910/12585/25

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо»

до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - ОСОБА_1

про стягнення 21 132,49 грн,

Суддя Смирнова Ю.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вусо» (далі - позивач, ПрАТ «СК «Вусо») звернулося до Господарського суду міста Києва (далі - суд) з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» (далі - відповідач, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп») про стягнення страхового відшкодування у розмірі 21 132,49 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі Договору № 23080886 страхування наземних транспортних засобів за страховим продуктом «КАСКО Антистрес» від 23.07.2024 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_1 , у зв`язку чим, відповідно до положень ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 108 Закону України «Про страхування», позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника/водія автомобіля Nissan Rogue, державний номер НОМЕР_2 , застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс серії АР № 6292750), а тому позивач вказує, що обов`язок з відшкодування збитків покладається на відповідача, який був виконаний останнім лише частково.

Автоматизованою системою документообігу суду здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справі присвоєно єдиний унікальний номер 910/12585/25 та справу передано на розгляд судді Смирновій Ю.М.

Ухвалою суду від 14.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 20 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов.

Вказаною ухвалою суду залучено до участі у справі ОСОБА_1 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; зобов`язано позивача до початку розгляду справи по суті надати докази направлення третій особі позовної заяви з додатками в порядку частини третьої ст. 176 Господарського процесуального кодексу України; встановлено строк для подання пояснень третьою особою щодо позову - протягом 20 днів з дня вручення даної ухвали, а також зобов`язано Моторне (транспортне) страхове бюро України надати суду відомості щодо реквізитів полісу № АР/006292750, яким застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу Nissan, державний номер НОМЕР_2 (страховик, страхувальник, ліміт відповідальності, період дії, розмір франшизи тощо).

Також вказаною ухвалою суду попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (частина друга ст. 178 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною п`ятою ст. 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої ст. 120 цього Кодексу.

Відповідно до частин другої та третьої ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Частиною одинадцятою ст. 242 ГПК України передбачено, що у разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

На виконання приписів ГПК України, з метою повідомлення третю особу про розгляд справи, ухвала від 14.10.2025 про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення (R47) на адресу місцезнаходження ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ): АДРЕСА_1 , однак, конверт з вказаною ухвалою суду був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку Укрпошта з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

Суд зазначає, що повернення відділенням поштового зв`язку до суду поштового конверту з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання» свідчить, що рішення (ухвала) не вручена з причин, які не залежать від суду, який у установленому законодавством порядку вчинив необхідні дії для належного повідомлення третю особу про розгляд справи Господарським судом міста Києва.

В той же час, суд враховує, що до повноваження суду не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 814/1469/17, від 23.06.2020 у справі № 640/740/19 та від 03.08.2022 у справі № 352/54/19.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 19.12.2022 у справі № 910/1730/22 зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та / або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 910/8197/19, від 09.12.2021 у справі № 911/3113/20).

Крім того, згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відтак, третя особа мала право та не була позбавлена можливості ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 14.10.2025 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, третьою особою не подано пояснень щодо позову з викладенням своїх аргументів та міркування на підтримку або заперечення проти позову.

16.10.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді.

23.10.2025 Моторним (транспортним) страховим бюро України на виконання вимог ухвали суду від 14.10.2025 було надано Інформацію з єдиної централізованої бази даних МТСБУ про дані полісу серії АР № 6292750.

03.11.2025 від позивача надійшла заява, в якій останній просив суд вважати введення воєнного стану та безпекову ситуацію у місті Києві, обстріли, ракетну небезпеку, впровадження графіків вимкнення світла поважними причинами котрі об`єктивно унеможливлюють в дводенний строк надіслати копію ухвали та позовної заяви з додатками третій особі та у зв`язку з цим поновити процесуальний строк для надання копії ухвали та позовної заяви третій особі та долучити до матеріалів справи докази їх направлення третій особі від 14.10.2025.

Відповідно до ст. 113 ГПУ України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Ухвалою суду від 14.10.2025 зобов`язано позивача до початку розгляду справи по суті надати докази направлення третій особі позовної заяви з додатками в порядку частини третьої ст. 176 ГПК України.

Частиною третьою ст. 176 ГПК України передбачено, що якщо при відкритті провадження у справі вирішено питання про залучення третіх осіб, позивач не пізніше двох днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі направляє таким третім особам копії позовної заяви та доданих до неї документів, а докази такого направлення надає суду до початку підготовчого засідання або до початку розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою ст. 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною першою ст. 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк (частина четверта ст. 119 ГПК України).

Враховуючи виконання позивачем процесуального обов`язку та направлення позовної заяви з додатками третій особі до початку розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження, відсутність заперечення відповідача щодо неможливості поновлення строків направлення позовної заяви з додатками третій особі, задля уникнення обмеження права на доступ до суду третій особі, суд вважає за доцільне, для забезпечення рівних прав учасників справи, поновити позивачу процесуальний строк для надання копії ухвали та позовної заяви третій особі.

03.11.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд у задоволенні позову відмовити, оскільки позивач просить стягнути саме вартість відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування фізичного зносу, а не оцінену шкоду із врахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Відповідач наголошує, що страховий акт та рахунок не є належними та допустимими доказами для оцінки шкоди, за відсутності звіту чи висновку про визначення вартості матеріального збитку.

Відповідач зазначав, що відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 50754, завданого власнику колісного транспортного засобу, що був складений ФОП Рябчук А.В., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого транспортного засобу Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_1 , складає 81 401,51 грн без урахуванням ПДВ на запасні частини, а відтак ним в повному обсязі виплачено страхове відшкодування відповідно до ст. 22, 28, 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Також відповідач зазначав, що якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

03.11.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній заперечував проти аргументів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на те, що норма частини першої ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

На думку позивача, звіт про оцінку є лише попереднім оціночним документом, який показує можливу вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, тоді як реальна (фактична) вартість відновлювального ремонту автомобіля визначається, виходячи з реальної вартості ремонту, необхідного для відновлення транспортного засобу, що вказується, зокрема, в рахунку на виконані роботи, у зв`язку з чим Акт виконаних робіт є належним та допустимим доказом вартості відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_1 .

Також, позивач зазначав, що при розрахунку ціни позову, на підставі п. 7.41. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, для складників КТ зі строком експлуатації понад 12 років значення ЕЗ приймається рівним 0,7, яке і було застосовано ним при розрахунку з наведенням відповідної формули, у зв`язку з чим твердження відповідача, що позивач просить стягнути відновлювальний ремонт без врахування зносу та, що позивач порушує вимоги Закону є неправдивими, що підтверджується самою позовною заявою.

За приписами частини п`ятої ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до частини п`ятої ст. 252 ГПК України, справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Частиною четвертою ст. 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

23.07.2024 між ПрАТ «СК «Вусо» (далі - Страховик) та ОСОБА_2 (далі - Страхувальник), було укладено Договір № 23080886 страхування наземних транспортних засобів за страховим продуктом «КАСКО Антистрес» (далі - Договір страхування).

Відповідно до п. 1.1. Договору страхування, предметом цього договору є передача Страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування (п. 1.2. Договору), Страховику на умовах, визначених цим Договором.

Об`єктом страхування за цим Договором є транспортний засіб, інформація щодо ідентифікації якого зазначена в Розділі 2 Договору (далі - застрахований транспортний засіб або ТЗ), та з яким пов`язані страхові інтереси Страхувальника (Вигодонабувача) та страхові ризик, що підлягають страхуванню за цим Договором (п. 1.2. Договору страхування).

Згідно з умовами розділу 2 Договору страхування, застрахований транспортний засіб: Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску.

Умовами п. 3.6. Договору страхування передбачено, що Договір набуває чинності з 00.00 годин вказаної у п. 3.5. Договору дати початку першого періоду страхування (31.07.2024). Страховий захист діє до 24.00 години дати завершення періоду, за який сплачено першу чергову страхову премію (30.10.2024). Відновлення дії страхового захисту за Договором наступає з 00.00 годин дати, що йде наступною за датою сплати наступної чергової страхової премії (у повному обсязі), але не раніше дати початку періоду, за який сплачується чергова страхова премія (30.10.2024-30.01.2025, 30.01.2025-30.04.2025, 30.04.2025-30.07.2025), після чого страховий захист за Договором діє до дати завершення періоду, за який сплачено чергову страхову премію. Після внесення останньої за графіком чергової страхової премії страховий захист за Договором діє до 24.00 години дати завершення останнього періоду страхування, що одночасно є датою завершення дії Договору (30.07.2025).

Страховим випадком за Договором є пошкодження, знищення, втрата застрахованого ТЗ внаслідок настання страхових ризиків, зокрема: Дорожньо-транспортна пригода (ДТП) - за умови, що особа, винна в скоєнні ДТП, встановлена і ця особа - не водій застрахованого ТЗ - франшиза становить 0,00 грн (пп. 4.1.1.1. пп. 4.1.1. п. 4.1. Договору страхування).

Пунктом 5.1. Договору страхування передбачено, що страхова виплата визначається (опція «Знос»): без урахування амортизаційного зносу запчастин, деталей, матеріалів (п. 16.12.1. Договору).

Підстава для визначення розміру збитку: рахунок СТО, обраної Страховиком (п. 5.2. Договору страхування).

Відповідно до п. 8.1. Договору страхування, зміни до Договору можуть бути внесені за згодою Сторін Договору шляхом укладання додаткової угоди до Договору.

Підставою припинення дії Договору є, зокрема: припинення дії Договору у випадках, передбачених ч. 1 ст. 105 Закону України «Про страхування», а саме: закінчення строку дії Договору (пп. 8.2.2. п. 8.2. Договору страхування).

09.05.2025 між ПрАТ «СК «Вусо» (далі - Страховик) та ОСОБА_2 (далі - Страхувальник), було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору страхування, за умовами якої сторони домовились у зв`язку зі зміною власника застрахованого транспортного засобу внести зміни до п. 1.4. Договору та змінити Вигодонабувача за Договором на ОСОБА_3 .

27.05.2025 о 14.20 год. ОСОБА_1 у м. Києві на вул. Сім`ї Кульженків, в порушення вимог п. 8.7.3.е Правил дорожнього руху, керуючи транспортним засобом Nissan, державний номер НОМЕР_2 , по вул. Полярній при повороті праворуч на вул. Сім`ї Кульженків на стрілку зеленого світлофора, не пропустив автомобіль Volkswagen, державний номер НОМЕР_1 , який рухався на зелений сигнал світлофора по вул. Сім`ї Кульженків та скоїв з ним зіткнення, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Вина водія транспортного засобу Nissan Rogue, державний номер НОМЕР_2 , у скоєнні ДТП підтверджується матеріалами справи № 756/8175/25, за результатами розгляду якої Оболонським районним судом м. Києва винесено постанову від 09.06.2025 про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Оскільки внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено, зокрема, автомобіль Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 (страхувальник) звернулася 28.05.2025 до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_1 , проведено його огляд, про що складено Акт (Протокол) огляду ТЗ - Заява на виплату від 28.05.2025.

Відповідно до рахунку-фактури № Ko-K-00075 від 28.05.2025 та Акту виконаних робіт № Ко-к-13290 від 07.07.2025, виставлених ФОП Козоріз В.В., вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_1 , складає 153 480,00 грн.

На підставі вказаних документів позивачем визначено суму страхового відшкодування в розмірі 153 480,00 грн відповідно до Страхового акту ПрАТ «СК «ВУСО» 2449069-1 від 05.06.2025, яке було сплачено ФОП Козоріз В.В. у розмірі 153 480,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 05.06.2025 № 35472.

ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхове відшкодування було сплачено частково на суму 81 401,51 грн; на підтвердження надходження зазначених коштів, позивачем надано Довідку ПрАТ «СК «ВУСО» вих. № 6106/2025/вих від 25.09.2025.

Як вбачається з позовної заяви, відповідно до п. 1.6., п. 2.4., п. 7.41. та п. 8.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092, враховуючи дані Акту виконаних робіт, позивачем було здійснено розрахунок вартості матеріального збитку як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ (Сврз) за формулою: Сврз = Ср + См + Сс х (1 - Ез), де: Сврз - вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (матеріальний збиток), грн.; Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; Ез - значення коефіцієнта фізичного зносу, згідно з яким вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (0,7) (матеріальний збиток) становить 102 534,00 грн, а саме: Ср = 66 450,00 грн + См = 14 250,00 грн + Сс = 72 780,00 грн * (1 - 0,70 коефіцієнта фізичного зносу).

Таким чином, за розрахунком позивача, сума страхового відшкодування за спірним страховим випадкам, що підлягає стягненню з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» становить 21 132,49 грн, а саме: 102 534,00 грн вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу - 81 401,51 грн здійсненої часткової оплати відповідачем.

Оскільки сума страхового відшкодування за спірним страховим випадкам, у залишковому розмірі 21 132,49 грн відповідачем в добровільному порядку сплачена не була, це і стало підставою звернення позивача з даною позовною заявою до суду.

Статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частиною першою ст. 108 Закону України «Про страхування» від 18.11.2021 № 1909-IX (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 1909-IX), страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат.

Таким чином, до позивача в межах здійсненої ним суми страхового відшкодування перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з частиною першою ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 частини першої ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як вбачається з матеріалів справи, наявність вини ОСОБА_1 - водія автомобіля Nissan Rogue, державний номер НОМЕР_2 , у скоєнні ДПТ, внаслідок якої було пошкоджено застрахований позивачем автомобіль Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_1 , та виплачено суми страхового відшкодування, встановлена постановою Оболонського районного суду м. Києва від 09.06.2025 у справі № 756/8175/25.

Частиною четвертою ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Однак, у разі якщо цивільно-правова відповідальність перед третіми особами застрахована у певного страховика, то останній стає відповідальною особою, адже, внаслідок укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик в межах страхової суми несе відповідальність за шкоду, завдану застрахованою ним особою.

Згідно з Інформацією з єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, наданою на запит суду, станом на момент ДТП цивільна відповідальність власника автомобіля Nissan Rogue, державний номер НОМЕР_2 , була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс серії АР № 6292750) із встановленим розміром франшизи 0,00 грн та страховою сумою за шкоду, заподіяну майну, - 160 000,00 грн, який був діючим на момент ДТП - 27.05.2025.

Таким чином, відповідальність за шкоду, завдану власником автомобіля Nissan Rogue, державний номер НОМЕР_2 , в межах страхової суми, несе ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Разом з тим, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначав, що ним було здійснено виплату суму страхового відшкодування у розмірі 81 401,51 грн вартості матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого транспортного засобу Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_1 , визначеного відповідно до Звіту № 50754 про визначення вартості матеріального збитку, тоді як позивач просить стягнути саме вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, а не оцінену шкоду із врахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Згідно з частиною другою ст. 999 ЦК України, до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас, як передбачено у ст. 985 ЦК України, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законами України «Про страхування», «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Згідно з п. 6 розділу VI Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.04.2024 № 3720-IX, договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону (вводиться в дію з 1 січня 2025 року), продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір № 23080886 страхування наземних транспортних засобів за страховим продуктом «КАСКО Антистрес» від 23.07.2024 та Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс серії АР № 6292750 - дата початку дії 23.10.2024), були укладені та набрали чинності в 2024 році.

За приписами п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно з ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак, спеціальні норми Закону № 1961-IV обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (п. 22.1 ст. 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 29); відповідно до п. 32.4, п. 32.7 ст. 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з п. 12.1 ст. 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (поліс серії АР № 6292750) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 160 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн.

Разом із цим, відповідач, як страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи, на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону № 1961-IV, здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі ст. 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи наведене, у справі, що розглядається, у відповідача, у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП), виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (160 000,00 грн) і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, за мінусом франшизи та ПДВ. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 02.05.2018 у справі № 910/6094/17, від 12.03.2018 у справі № 910/5001/17, від 14.05.2018 у справі № 910/5092/17, від 01.06.2018 у справі № 910/20199/17, від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16 та від 02.10.2018 у справі № 910/171/17.

Правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені п. 22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV, згідно якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні (частина перша ст. 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.04.2024 № 3720-IX).

Згідно з ст. 29 Закону № 1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу (п. 32.7 ст. 32 Закону № 1961-IV).

Пунктом 2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика) передбачено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості (п. 8.3. Методики).

Пунктом 9 частини другої ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Водночас, проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнта фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою.

Відповідно до п. 7.38 Методики, значення коефіцієнту фізичного зносу Ез приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.

Значення коефіцієнта фізичного зносу, який підлягає усуненню, не може перевищувати 0,7. Для складників КТЗ зі строком експлуатації понад 12 років значення ЕЗ приймається рівним 0,7 (п. 7.41. Методики).

З доданої до позовної заяви копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 - автомобіля Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_1 , вбачається, що даний автомобіль є 2013 року випуску, а отже на момент ДТП (27.05.2025) строк експлуатації вказаного транспортного засобу перевищував строк, встановлений у п. 7.38 Методики.

Таким чином, позивачем, при розрахунку вартості відновлювального ремонту, з урахуванням п. 7.41 Методики, приймався значення ЕЗ рівним 0,7 (для автомобілів, строком експлуатації понад 12 років).

Враховуючи вищезазначене, заперечення відповідача щодо неправомірності вимоги позивача про стягнення відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу спростовуються матеріалами справи, оскільки у даному випадку відповідачем був застосований коефіцієнт фізичного зносу 0,7.

Крім того, такий самий розмір коефіцієнту фізичного зносу був визначений у наданому відповідачем Звіті про визначення вартості матеріального збитку № 50754.

Відповідно до п. 36.6. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Пунктом 77 частини першої ст. 1 Закону України «Про страхування» від 18.11.2021 № 1909-IX, франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування та/або законодавством.

Частиною четвертою ст. 94 Закону № 1909-IX передбачено, що договором страхування може передбачатися франшиза, яка може бути умовною та безумовною. У разі зазначення в договорі страхування умовної франшизи страховик не відшкодовує частину збитку, яка не перевищує розмір франшизи, але відшкодовує збитки в повному обсязі, якщо збиток перевищує розмір франшизи. У разі зазначення в договорі страхування безумовної франшизи страховик вираховує розмір франшизи при здійсненні страхової виплати за кожним страховим випадком.

Згідно полісу серії АР № 6292750, франшиза становить 0,00 грн, а отже, розмір страхового відшкодування, яке просить стягнути позивач з відповідача, не підлягає зменшується на суму франшизи.

За приписами частини першої ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підтвердження розміру шкоди, завданої внаслідок ДТП, позивач надав суду Акт (Протокол) огляду ТЗ - Заява на виплату від 28.05.2025, рахунок-фактуру № Ko-K-00075 від 28.05.2025 та Акт виконаних робіт № Ко-к-13290 від 07.07.2025, виставлених ФОП Козоріз В.В., відповідно до яких вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_1 , складає 153 480,00 грн.

Зауважень щодо переліку та вартості запчастин, робіт і матеріалів, зазначених у зазначеному рахунку-фактурі та акті, відповідач в ході розгляду справи не навів, як і не вказав, які саме пошкодження, на його думку, не є наслідком ДТП, що сталася 27.05.2025.

Проте, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначав, що страховий акт та рахунок не є належними та допустимими доказами для оцінки шкоди, за відсутності відповідного звіту чи висновку.

Слід зазначити, що сама по собі вартість ремонту, визначена на підставі вказаних документів, не може автоматично покладатися на страхову компанію винної особи в повному обсязі, в силу приписів спеціального Закону № 1961-IV та пунктів 7.38 та 7.39 Методики, адже при обчисленні вартості ремонту обов`язковому застосуванню підлягає коефіцієнт фізичного зносу, який коригує вартість відновлювального ремонту із врахуванням віку, технічного стану та експлуатаційних характеристик пошкодженого автомобіля.

Разом з тим, як зазначалось, у даному випадку при розрахунку суми страхового відшкодування застосовується коефіцієнт фізичного зносу, виходячи з року випуску транспортного засобу, у розмірі 0,7.

Частиною першою ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 01.02.2018 року в справі № 910/22886/16.

Як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17, від 20.03.2018 у справі № 911/482/17, від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17, від 06.07.2018 у справі № 924/675/17.

За висновком суду, виплата позивачем страхового відшкодування, розмір якого визначено на підставі акту виконаних робіт та рахунку-фактури ремонтної організації, є правомірною і такі акт та рахунок разом з відповідною платіжною інструкцією про виплату страхового відшкодування є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Верховний Суд у постанові від 28.02.2018 у справі № 757/22706/15-ц вказав, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування.

Згідно платіжної інструкції від 05.06.2025 № 35472, сума страхового відшкодування була виплачена на рахунок ФОП Козоріз В.В. у розмірі 153 480,00 грн без зазначення суми ПДВ.

Проте, відповідачем було виплачено суму страхового відшкодування позивачу лише частково у розмірі 81 401,51 грн.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, здійсненого відповідно до п. 8.2. Методики, вартість матеріального збитку як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ (Сврз) становить: 102 534,00 грн, а саме: Ср = 66 450,00 грн + См = 14 250,00 грн + Сс = 72 780,00 грн х (1 - 0,70 коефіцієнта фізичного зносу).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми страхового відшкодування, судом встановлено, що він розрахований вірно та з дотриманням п. 8.2. Методики, з огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 21 132,49 грн (102 534,00 - 81 401,51 грн) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, суд наголошує, що враховуючи положення частини першої ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», практику Європейського суду з прав людини у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 (заява № 4909/04) та у рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29, усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Також, у позовній заяві було зазначено, що судові витрати, що поніс позивач у зв`язку із звернення до суду становлять 3 028,00 грн судового збору за подання позовної заяви. Інших судових витрат не очікується.

Слід зазначити, що при розрахунку розміру судового збору, судом врахований понижуючий коефіцієнт у розмірі 0,8, який застосовується при поданні до суду процесуальних документів в електронній формі згідно з частиною третьою ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

У зв`язку із задоволенням позову, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, розрахований з урахуванням понижуючого коефіцієнта у розмірі 0,8, відповідно до положень ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 44; ідентифікаційний код 24175269) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31; ідентифікаційний код 31650052) суму страхового відшкодування у розмірі 21 132 (двадцять одна тисяча сто тридцять дві) грн 49 коп. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М. Смирнова