ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.01.2026 м. Харків Справа №905/930/25

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.,

розглянувши справу №905/930/25

за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (49047, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11)

до відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 172 771,83 грн,

без повідомлення (виклику) сторін,

Суть спору: АТ «А-Банк» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 172 771,83 грн, з яких 98 023,72 грн - заборгованість за кредитом, 38 728,11 грн - заборгованість за процентами, 30 020 грн - заборгованість за винагородою, 1 000 грн - штраф (фіксована складова), 5 000 грн - штраф (змінна складова).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору №20.23. від 19.01.2022 в частині повернення кредитних коштів, сплати процентів та винагороди за кредитне обслуговування.

08.12.2025 господарським судом постановлено ухвалу, якою прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Про розгляд справи відповідач повідомлений шляхом направлення ухвали від 08.12.2025 (поштове відправлення R54) на адресу: Донецька обл., Краматорський р-н, м. Миколаївка, вул. Єдності, буд. 26, яка зазначена в Єдиному державному демографічному реєстрі (відповідь №1739983 від 04.09.2025, лист ДМС України за вх. №01-35/898 від 11.09.2025). Проте, ухвала від 08.12.2025 (поштове відправлення R54) повернута до суду з відміткою поштового відділення про відсутність адресата за вказаною адресою.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 29.03.2021 у справі №910/1487/20 та врахована судом, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, яким в даному випадку є суд (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДРПОУ прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (постанови Верховного Суду від 17.11.2021 у справі № 908/1724/19, від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19, від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17, від 22.10.2024 у справі № 910/18480/20).

Отже, враховуючи, що ухвала від 08.12.2025 направлена за належною адресою відповідача і повернута поштою з причини відсутності адресата за вказаною адресою, з огляду на те, що відомості про будь-яку іншу адресу відповідача матеріали справи не містять, за висновком суду, відповідач є таким, що повідомлений про розгляд справи належним чином.

Додатково ухвала від 08.12.2025 направлена на адресу електронної пошти відповідача , що зазначена в позові, та згідно з даними автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» доставлена до електронної скриньки 08.12.2025.

Направлення ухвали від 08.12.2025 до електронного кабінету відповідача не здійснювалось, оскільки він не має зареєстрованого електронного кабінету ЄСІКС (відповідь №14112181 на запит суду).

Крім того, господарським судом здійснено спробу передати відповідачу телефонограму за телефонним номером 099-419-78-00, що зазначений в позовній заяві та ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак встановити зв`язок з ним не вдалось.

Слід зазначити, що ухвала від 08.12.2025 розміщена в ЄДРСР, який є відкритим для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»), та відповідач мав додаткову можливість ознайомитись з нею у цьому реєстрі.

Враховуючи, що господарським судом вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про розгляд судової справи та забезпечення реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів, спір вирішено за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України).

На підставі ч. 4 ст. 240 ГПК України 23.01.2026 господарським судом підписано рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

19.01.2022 між АТ «А-Банк» (банк) та ФОП ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір №20.23., згідно з п. 1.1. якого банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді згідно з п. А.1. цього договору, з лімітом та на цілі, зазначені у п. А.2. цього договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п. 2.1.2. цього договору, в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим договором терміни. Строковий кредит надається банком у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника з подальшим перерахуванням за цільовим призначенням.

Вид кредиту - строковий кредит; ліміт цього договору - у розмірі 100 000 грн на фінансування поточної діяльності; термін повернення кредиту - 17.01.2025. Позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими платежами в розмірі та в строки згідно з графіком платежів (додаток №1 до цього договору). Ануїтентний платіж включає в себе погашення основної суми кредиту та процентів за його користування (п.п. А.1-А.3 договору).

За користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно з п.п. 1.2., 2.2.3, 2.2.14, 2.3.2, 2.4.1. цього договору позичальник сплачує проценти у розмірі, зазначеному у п. А.6 цього договору (п. 4.1. договору).

За користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 20,90% річних (п. А.6 договору).

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році, та процентної ставки, передбаченої договором. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів «факт/360»). Якщо ануїтетний платіж не буде здійснено у відповідну дату згідно з графіком платежу, то заборгованість за кредитом та/або процентами вважається простроченою на наступний день (п. А.8. договору).

Розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється щоденно з дати списання коштів з позичкового рахунку до майбутньої дати сплати процентів та/або за період, який починається з попередньої дати сплати процентів до поточної дати сплати процентів. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення заборгованості по кредиту на суму залишку заборгованості по кредиту. Нарахування процентів та комісій здійснюється на дату сплати процентів, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів на рік. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування процентів не враховується (п. п. 4.10., 4.11. договору).

Позичальник щомісячно сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,79% від суми, зазначеного у п. А.2 цього договору ліміту у поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати (п. п. 4.5., А.10 договору).

У випадку, якщо дата погашення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки згідно з цим договором припадає на вихідний або святковий день, зазначені платежі повинні бути здійснені у банківський день, що передує вихідному або святковому дню. Банківський день - день, у який банківські установи України відкриті для проведення операцій з переказу грошових коштів з використанням каналів взаємодії з НБУ (п. 4.7. договору).

У випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку до судових органів, позичальник сплачує банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1 000 грн + 5% від суми встановленого у п. А.2 цього договору ліміту на цілі, відмінні від платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (п. 5.8. договору).

Цей договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами. Цей договір у частині п. 4.4. цього договору набуває чинності з моменту підписання цього договору, в іншій частині - з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором (п. п. 6.1., 6.2. договору).

Додатком № 1 до договору є графік погашення, в якому визначено термін повернення частини кредиту та сплати процентів за відповідний розрахунковий період; розмір частини кредиту, що підлягає поверненню у відповідну дату; суму процентів, що підлягає сплаті у відповідну дату; суму комісійних винагород. Згідно з цим графіком розмір щомісячного платежу (включає кредит, проценти, комісію) складає 4 565,97 грн, який сплачується 19-ого числа місяця (з 19.02.2022 по 19.12.2024), та 4 566,12 грн - 17.01.2025.

У відповідності до умов кредитного договору банком перераховано ФОП ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 100 000 грн, що підтверджується меморіальним ордером №TR.21664813.27427.70198 від 19.01.2022.

У свою чергу, відповідно до банківської виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 19.01.2022 по 28.08.2025, останньою 17.02.2022 здійснено платіж в розмірі 4 566 грн, яким частково сплачено заборгованість за кредитом в розмірі 1 976,28 грн, за процентами в розмірі 1 799,72 грн та комісією в розмірі 790 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості, здійсненим позивачем, станом на 28.08.2025 залишок заборгованості відповідача за кредитом становить 98 023,72 грн, за процентами - 38 728,11 грн, за комісією - 30 020 грн.

Оскільки відповідачем в добровільному порядку не виконані грошові зобов`язання за кредитним договором у встановлений договором строк, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача 98 023,72 грн заборгованості за кредитом, 38 728,11 грн заборгованості за відсотками, 30 020 грн заборгованості за винагородою, 1 000 грн штрафу (фіксована складова), 5 000 грн штрафу (змінна складова).

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 2 ст. 10561 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Зобов`язання відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В силу вимог ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежне виконання.

Як вище встановлено судом, між позивачем та відповідачем укладено договір №20.23. від 19.01.2022, який за своєю правовою природою є кредитним договором.

Наявним в матеріалах справи меморіальним ордером №TR.21664813.27427.70198 від 19.01.2022 підтверджено, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором №20.23. від 19.01.2022 виконав, надавши відповідачу кредит в розмірі 100 000 грн шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника.

Втім, відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати процентів та винагороди, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за договором, що підтверджується наданими позивачем розрахунком заборгованості та банківською випискою по рахунку відповідача.

Суд також бере до уваги, що за відомостями ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 05.06.2023 припинила здійснювати підприємницьку діяльність та втратила статус фізичної особи-підприємця, про що вчинено запис №004016464.

Водночас обов`язок ОСОБА_1 повернути отримані від позивача кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та комісію у зв`язку із втратою статусу фізичної особи-підприємця не припинився.

Станом на момент звернення позивача з цим позовом до суду (04.09.2025) строк повернення кредитних коштів (17.01.2025) настав. Кредитні кошти банку позичальником повернуті частково в сумі 1 976,28 грн. Заборгованість за тілом кредиту складає 98 023,72 грн.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №20.23. від 19.01.2022 за кредитом в розмірі 98 023,72 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення процентів за користування кредитом суд зазначає наступне.

З розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитом, який здійснений позивачем та згідно з яким її розмір за період з 20.02.2022 по 31.03.2025 складає 38 728,11 грн, вбачається, що проценти нараховані за межами визначеного п. А.3 кредитного договору №20.23. від 19.01.2022 строку кредитування - 17.01.2025.

У постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду навела висновок про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 наведено висновки про те, що відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч.1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що вона вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч .2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, за правомірне користування кредитними коштами (в межах строку кредитування) стягуються проценти на підставі ч.1 ст.1048 ЦК України, а за неправомірне користування кредитними коштами (поза межами строку кредитування) - на підставі положень ч. 2 ст.625 ЦК України.

З такими висновками погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 касаційний суд визначив, що проценти за користування кредитом нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі, вони розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник, порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.

Одночасно, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затв. ЗУ від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та триває по теперішній час.

Пунктом 18 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України установлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тобто, на період дії в Україні воєнного стану законодавець звільнив позичальника, зокрема, від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором.

Здійснивши перерахунок заборгованості за процентами за користування кредитом в межах строку дії кредитування за період з 20.02.2022 по 17.01.2025, суд встановив, що її розмір складає 38 557,97 грн.

Нарахування позивачем процентів за період з 18.01.2025 по 31.03.2025, з огляду на попередні висновки суду, є неправомірним.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №20.23. від 19.01.2022 за процентами в розмірі 38 557,97 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення комісійної винагороди суд зазначає наступне.

Розрахунок заборгованості за комісійною винагородою, який здійснений позивачем та згідно з яким її розмір за період з 20.02.2022 по 30.04.2025 складає 33 020 грн, перевірено судом та встановлено, що він є необґрунтованим, оскільки комісійна винагорода нарахована за межами визначеного п. А.3 кредитного договору №20.23. від 19.01.2022 строку кредитування - 17.01.2025.

Здійснивши перерахунок заборгованості за комісійною винагородою в межах строку дії кредитування за період з 20.02.2022 по 17.01.2025, суд встановив, що її розмір становить 27 650 грн (790 грн (щомісячний розмір комісійної винагороди згідно з п. А.10. кредитного договору та додатку №1 до договору «Графік погашення») * 35 місяців (строк нарахування комісії)).

Нарахування позивачем комісійної винагороди за період з 18.01.2025 по 30.04.2025, з огляду на попередні висновки суду, є неправомірним.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №20.23. від 19.01.2022 за комісійною винагородою в розмірі 27 650 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 1 000 грн (фіксована складова) та штрафу в розмірі 5 000 (змінна складова) суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Як вже зазначалось вище, у п. 5.8. договору сторони передбачили, що у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку до судових органів, позичальник сплачує банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1 000 грн + 5% від суми встановленого у п. А.2 цього договору ліміту на цілі, відмінні від платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

З матеріалів справи вбачається порушення позичальником умов кредитного договору в частині сплати щомісячних платежів зі сплати кредиту, процентів та комісійної винагороди більш ніж на 30 днів.

Водночас постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 №211 на усій території України введено карантин та запроваджено відповідні обмежувальні заходи.

Постановами Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392, від 22.07.2020 №641, від 09.12.2020 №1236, від 17.21.2021 №104, від 21.04.2021 №405, від 16.06.2021 №611, від 11.08.2021 №855, від 22.09.2021 №981, від 15.12.2021 №1336, від 23.02.2022 №229, від 27.05.2022 №630, від 19.08.2022 №928, від 23.12.2022 №1423 та від 25.04.2023 №383 дія карантину продовжувалася по 30.06.2023.

04.07.2020 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» від 16.06.2020 №691-20, яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 15.

Відповідно до п.15 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Аналогічні приписи містяться і у пункті 8 розділу 9 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, згідно яких у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 відмінено з 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Враховуючи наведені положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, строки повернення кредиту та те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на усій території України встановлено з 12.03.2020 карантин, дія якого завершилась 30.06.2023, суд дійшов висновку, що починаючи з 19.01.2022 (дата укладення договору) та зі спливом тридцятиденного строку після дня завершення дії карантину - до 30.07.2023, позичальника звільнено від обов`язку сплати штрафу за прострочення термінів платежів по кредитному договору.

Крім того, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затв. ЗУ від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та триває по теперішній час.

Пунктом 18 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тобто, на період дії в Україні воєнного стану законодавець звільнив позичальника від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) та інших платежів за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором.

Згідно розрахунку позивача період прострочення сплати кредитних коштів, процентів та комісійної винагороди, на підставі чого нараховано штраф, охоплюється періодом карантину та періодом воєнного стану.

Враховуючи викладене, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 1 000 грн штрафу (фіксована складова) та 5 000 грн (змінна складова), у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованості за кредитним договором №20.23. від 19.01.2022 в розмірі 164 231,69 грн, з яких: 98 023,72 грн - за кредитом, 38 557,97 грн - за процентами за користування кредитом, 27 650 грн - за комісійною винагородою.

На підставі п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, з огляду на часткове задоволення позову, судовий збір в розмірі 3 028 грн покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: 2 878,33 грн - на відповідача, 149,67 грн - на позивача.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236 - 238, 240, 252 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (49074, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11, ідент. код 14360080) заборгованість за кредитом в розмірі 98 023 (дев`яносто вісім тисяч двадцять три) грн 72 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 38 557 (тридцять вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят сім) грн 97 коп., заборгованість за комісійною винагородою в розмірі 27 650 (двадцять сім тисяч шістсот п`ятдесят) грн 00 коп., судовий збір в розмірі 2 878 (дві тисячі вісімсот сімдесят вісім) грн 33 коп.

3. В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Східного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 23.01.2026.

Суддя Л.В. Ніколаєва