ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2026 р. Справа №914/2959/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів Н.М. Кравчук І.Ю. Панова,

секретар судового засідання Постолатій В.Р.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №63-02/6028е від 15.07.2025 (вх. № 01-05/2232/25 від 17.07.2025)

на рішення Господарського суду Львівської області від 12.06.2025 (повний текст рішення складено 24.06.2025, м. Львів, суддя Ділай У.І.)

та на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 26.06.2025 (повний текст рішення складено 07.07.2025, м. Львів, суддя Ділай У.І.)

у справі 914/2959/24

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Мастак»

до відповідача:Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України

за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фізичної особи підприємця Вах Володимира Дмитровича

про: визнання недійсними та скасування в частині рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.09.2024 №63/115-р/к у справі №63/1-01-101-2020

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Сигляк І.Я.

від третьої особи: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Мастак» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсними та скасування в частині рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.09.2024 №63/115-р/к у справі №63/1-01-101-2020.

За твердженням позивача рішення Адміністративної колегії Відділення Антимонопольного комітету України за результатами розгляду справи № 63/1-01-101-2020 від 30.09.2024, базується на формальних підставах доведення антиконкурентної поведінки учасників. Позивач вважає, що відповідач допустив неповноту дослідження обставин, які мають значення для справи, визнав встановленими обставини, які не лише не були доведеними, але й прямо спростовані матеріалами справи, його висновки не відповідають обставинам справи і при прийнятті оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права.

Крім цього, позивач звернув увагу на те, що розгляд Відділенням Антимонопольного комітету України антимонопольної справи № 63/1-01-101-2020 здійснювався з 2020 року по 2024 рік. Збір доказів в антимонопольній справі, які лягли в основу оскаржуваного рішення відбувався протягом 2020 року по квітень 2021 року. З середини 2021 року нових доказів Антимонопольним комітетом України зібрано не було, і будь-яких дій щодо їх збору не проводилось.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.06.2025 позов задоволено. Визнано недійсним частково та скасовано пункт 1, пункт 4, пункт 7, пункт 10, пункт 13, пункт 16, пункт 19, пункт 22, пункт 25, пункт 28 резолютивної частини рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.09.2024 року № 63/115-р/к у справі №63/1- 01-101-2020 в частині того, що стосується Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробниче підприємство «Мастак». Визнано недійсним та скасовано пункт 2, пункт 5, пункт 8, пункт 11, пункт 14, пункт 17, пункт 20, пункт 23, пункт 26, пункт 29 резолютивної частини рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.09.2024 року № 63/115-р/к про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково виробниче підприємство «Мастак» штрафу у загальному розмірі 680 000,00 грн.

Судом першої інстанції з матеріалів справи встановлено, що Західним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України у межах визначених законом повноважень та відповідно до вимог законодавства про захист економічної конкуренції у рішенні №63/115-рп/к від 29.08.2024, прийнятому за результатами розгляду справи №63/1-01-101-2020, зазначено низку обставин, які, на переконання органу, свідчать про вчинення ТОВ «НВП «Мастак» антиконкурентних узгоджених дій під час участі у 10 процедурах закупівель.

Розгляд антимонопольної справи №63/1-01-101-2020 за ознаками вчинення ТОВ «НВП «Мастак» порушень законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених п. 1 ст. 50, п. 4 ч.2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», розпочато 10.09.2020 відповідно до розпорядження Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України; Рішення у справі ТОВ «НВП «Мастак» прийнято лише 30.09.2024, тобто розгляд справи тривав понад 4 роки.

Місцевий суд зазначив, що за цей період відповідачем не доведено наявності об`єктивних та поважних причин, пов`язаних із складністю справи чи поведінкою сторін, які б обґрунтовували надмірну тривалість провадження. Відповідно до змісту рішення АМК, більшість доказів були зібрані на початковому етапі розслідування, ідентичні за характером та використані для всіх епізодів (торгів), при цьому подальших дій, пов`язаних із збором нових доказів, не вчинялося. Також у рішенні не наведено жодних пояснень щодо необхідності фактичного бездіяльного періоду з моменту відкриття провадження до ухвалення рішення.

Такий підхід на переконання суду першої інстанції свідчить про фактичну бездіяльність та сприйняття наданих повноважень як необмеженої дискреції, що суперечить підходу, викладеному у правових позиціях Верховного Суду щодо строків притягнення до відповідальності у справах про порушення антимонопольного законодавства - і надані пояснення органу АМК стосовно тривалості розгляду антимонопольної справи означеної правової оцінки не спростовують.

Відтак, враховуючи, що загальна тривалість розгляду антимонопольної справи не відповідає принципу верховенства права за відсутності обґрунтованих, об`єктивних і поважних причин для зволікання відповідачем із прийняттям рішення, що призвело до притягнення позивача до відповідальності поза межами строків давності (торги відбулись у 2016-2018р.р.), передбачених ч. 1 ст. 42 Закону України «Про захист економічної конкуренції», Господарський суд Львівської області дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

В подальшому, додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 26.06.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Мастак» про стягнення судових витрат задоволено частково. Стягнуто з Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробниче підприємство «Мастак» 21250,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого Господарського суду Львівської області від 12.06.2025 та додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 26.06.2025, Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України подало до Західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу №63-02/6028е від 15.07.2025 (вх. № 01-05/2232/25 від 17.07.2025), в якій просить скасувати оскаржувані рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянт зазначає, що Господарський суд Львівської області, приймаючи рішення від 12.06.2025 у справі № 914/2959/24, неправильно застосував норму пункту 4 частини оскільки не врахував того, що вже сама узгоджена поведінка учасників аукціону не відповідає суті торгів, внаслідок чого помилково залишили поза увагою те, що в даному випадку негативним наслідком є сам факт спотворення результатів торгів (через узгодження поведінки учасників), а докази такого спотворення Відділенням наведено в Рішенні № 115 і саме вони підлягали сукупному дослідженню та оцінці.

Отже, згідно з сукупністю доказів, вказаних в Рішенні №115, встановлено дії, які складали кожне з 10 порушень законодавства про захист економічної конкуренції, що є достатньою для доведення порушень законодавства про захист економічної, що передбачене пунктом 4 частини другої статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Так, скаржник вказує, що наведені у рішенні Господарського суду Львівської області від 12.06.2025 у справі № 914/2959/24 мотиви є декларативними, не спростовують відповідних висновків Рішення № 115, що грунтуються на встановлених ним фактичних обставинах та не враховують ні дійсного правового змісту антиконкуретних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів аукціону (де правове значення має сама по собі фактична відсутність змагальності внаслідок узгодження учасниками аукціону поведінки), ані меж виключної компетенції органів Антимонопольного комітету України (зокрема, щодо правової кваліфікації наявної події).

На переконання апелянта у оскаржуваному рішенні здійснюється фрагментація обставин та доказів у справі № 914/2959/24, з метою їх представлення відірвано один від одного, фактично, при прийнятті рішення від 12.06.2025 у справі № 914/2959/24 Господарський суд Львівської області виходив, виключно, з позиції ТОВ «Мастак», без врахування обставин справи № 914/2959/24 та нормативно - правового регулювання.

Разом з тим, відповідачем зазначено, що заявлені судові витрати не відповідають розумності та реальності їхнього розміру та становлять надмірний тягар для Відділення, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Мастак» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.

У судове засідання 14.01.2026 з`явився представник відповідача, надав пояснення, доводи апеляційної скарги підтримав.

У судове засідання 14.01.2026 позивач та третя особа явки уповноважених представників не забезпечили.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає за доцільне зазначити наступне.

Предметом розгляду справи є визнання частково недійсним рішення АМК в частині визнання вчинення позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів.

Так, АМК та його органи для реалізації основного завдання, визначеного у ст. 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», у частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції (п.1 ст. 3) в межах своїх дискреційних повноважень, визначених у ч.4 ст.4 Закону здійснює державний контроль та вчиняє відповідні дії з метою додержання законодавства про захист економічної конкуренції, захисту інтересів суб`єктів господарювання та споживачів від його порушень у підприємницькій діяльності та у сфері медіа.

Згідно з п.п. 1, 2, 4, 5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що зазначені нормативно-правові акти (з огляду на критерій регулювання суспільних відносин та кола питань, які вони вирішують) є спеціальними нормативно-правовими актами, що регулюють відносини АМК, як державного органу з спеціальним статусом у правовідносинах з суб`єктами господарювання, органами влади, органами місцевого самоврядування, а також органами адміністративно-господарського управління та контролю у відносинах, які впливають чи можуть вплинути на економічну конкуренцію на території України.

Отже, захист економічної конкуренції в Україні покладено на АМК, які останній реалізує шляхом виявлення, припинення та притягнення до відповідальності за порушення антимонопольного законодавства в рамках адміністративної процедури - розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що господарські суди у розгляді справ про визнання недійсними рішень АМК не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами АМК, але при цьому зобов`язані перевіряти правильність застосування органами АМК відповідних правових норм (правова позиція, викладена у низці постанов Верховного Суду, у тому числі, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/23000/17).

Суд не втручається у дискрецію АМК поза межами перевірки за наявними підставами, які передбачені у ст.59 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Водночас суди можуть контролювати як відповідність реалізації дискреції закону (праву), так і узгодженість рішень/дій, прийнятих на підставі дискреції, з правами особи, загальними принципами публічної адміністрації, процедурними нормами, обставинами справи, наявними ресурсами тощо. Отже, у разі звернення позивача до суду з вимогою про оскарження рішення/дій АМК саме на суд покладено обов`язок перевірки дотримання органами АМК вимог законодавства та здійснення ними рішення / дій на підставі, у спосіб та у межах повноважень, передбачених законодавством України (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2021 та 26.10.2021 у справі № 922/1865/20).

Відповідно до ч.1 ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції"підставами для скасування чи визнання недійсними рішень органів АМК, зокрема, є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації, узгоджених дій відповідно до Закону України «Про санкції»; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Ні Законом, ані Правилами розгляду заяв і справ порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженими розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 №5, не визначено строків, які встановлюють тривалість розслідування з моменту його початку до винесення відповідного рішення АМК.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до положень ст.ст. 8, 9 ч. 2 ст.19 Конституції України, які є нормами прямої дії, АМК, як державний орган має виконувати свої дискреційні повноваження керуючись принципом верховенства права, як одним з основних принципів демократичного суспільства.

Згідно з положеннями Закону України «Про Антимонопольний комітет України», АМК, як державний орган із спеціальним статусом, у правовідносинах з суб`єктами господарювання щодо виявлення, припинення та притягнення до відповідальності за порушення антимонопольного законодавства в рамках адміністративної процедури (розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції) має виконувати свої дискреційні повноваження сумлінно, ретельно, відповідально, добросовісно, дотримуватися принципів правової визначеності та захисту правомірних очікувань, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для інтересів суб`єкта господарювання і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до Закону України «Про Антимонопольний комітет України» питання щодо тривалості розслідування в антимонопольній справі з моменту його початку до винесення відповідного рішення АМК, незважаючи на відсутність нормативно запроваджених у Законі строків розгляду й прийняття відповідного рішення, не дозволяє сприймати стан розв`язання цього питання безмежним, безкінечним, таким, що може тривати невиправдано довго.

Згідно з судовою практикою в межах розслідування порушення конкурентного законодавства ЄСПЛ неодноразово зазначав, що адміністративні органи, приймаючи рішення, не можуть забезпечувати дотримання гарантій, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Тому такі рішення згодом повинні бути предметом перевірки судового органу, що має "повну юрисдикцію" та насправді забезпечує гарантії пунктом 1 статті 6 Конвенції (зокрема, Albert and Le Compte v. Belgium, Tsfayo v. the United Kingdom, Vasteberga Taxi Aktiebolag And Vulic v. Sweden).

За висновками ЄСПЛ "повна юрисдикція" передбачає наявність у суду повноважень дослідити всі питання факту і права, що мають значення для відповідного спору, та поетапно оцінити всі аргументи сторони. Лише такий орган судової влади відповідає поняттю "Суд" у розумінні статті 6 Конвенції (рішення Terra B. V. Woningen v. the Netherlands, Sigma Radio Television Ltd v. Cyprus та Produkcija Plus Storitveno Podjetje d.o.o. v. Slovenia).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово звертав увагу, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 11.11.1996 у справі "Кантоні проти Франції"; від 11.04.2013 у справі "Вєренцов проти України").

У справі "Funke, Crйmieux and Miailhe" ЄСПЛ вважає, що оскаржувані операції в сфері конкуренції не можна розглядати як суворо пропорційні переслідуваним законним цілям (пункт 49 рішення).

Так, Звертаючись з вказаним позовом до суду, позивач зазначав, що згідно розпорядження адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 10.09.2020 №63/70-рп/к розпочато розгляд справи №63/1-01-101-2020 про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Мастак» та ФОП Вахом В.Д. законодавства про захист економічної конкуренції, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів за ідентифікаторами закупівель: UA-2016-11-03-001302-с, UA-2017-04-14-000001-a, UA- 2017-12-01-001471-a, UA -2018-04-26-000164-с, UA-2018-05-04-001676-b, UA-2018-07- 23-001154-b, UA-2018-08-13-001171-a, UA-2016-11-21-000873-а, UA-2017-11-02-000640- a, UA-2018-08-21-000649-b, що відбулись у період з 2016 по 2018 роки. Адміністративна колегія Відділення АМК за результатами розгляду справи № 63/1-01-101-2020 постановила 30.09.2024 рішення, відповідно до якого визнала, що Товариство та ФОП Вах В.Д. вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 35 Закону України «Про захист економічної конкуренції» розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняття розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі. При розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України: збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень; отримують пояснення осіб, які беруть участь у справі, або будь-яких осіб за їх клопотанням чи з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 вказаного Закону, розгляд справи може бути зупинено з власної ініціативи відповідного органу Антимонопольного комітету України чи за заявою особи, яка бере участь у справі, до завершення розгляду органом Антимонопольного комітету України, господарським судом пов`язаної з цією справою іншої справи або до вирішення державним органом пов`язаного з нею іншого питання. Про зупинення розгляду справи та його поновлення приймається розпорядження.

Відповідно до положень ст. 42 Закону України «Про захист економічної конкуренції»:

- суб`єкт господарювання не може бути притягнений до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, якщо минув строк давності притягнення до відповідальності. Строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції становить п`ять років з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення. Строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачені п. 13-16 ст.50 цього Закону, становить три роки з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення (ч.1);

- перебіг строку давності зупиняється на час розгляду органами Антимонопольного комітету України справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (ч.2).

Аналіз положень ст. 35 Закону України «Про захист економічної конкуренції» дає підстави для висновку, що у цій статті визначено перелік дій, які підпадають під поняття визначення «розгляд справи», зокрема, це збір та аналіз доказів (документів, висновків експертів, пояснень осіб, іншої інформації).

Положення ч.2 ст. 42Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначають, що перебіг строку давності зупиняється на час розгляду органом АМК антимонопольної справи. Водночас наведені положення ніяким чином не скасовують, підміняють та/або продовжують строки, визначені у ч.1 цієї статті. Також в силу положень ст.19 Конституції України та п. 1 ст. 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» не наділяють правом органи АМК щодо притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності за порушення конкурентного законодавства поза межами, визначеними у частині першій ст. 42Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Отже, у вирішенні питання щодо дотримання органом АМК строків давності притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності тлумачення словосполучення «розгляду органами Антимонопольного комітету України справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» першочергове значення має саме сутнісний зміст поняття «розгляд справи». Тобто, вчинення органом АМК всіх необхідних процесуальних дій, направлених на збір доказів, які підтверджують обставини інкримінованого суб`єкту господарювання порушення конкурентного законодавства та вчинення всіх необхідних, передбачених Законом дій задля встановлення обставин такого порушення, і, відповідно, прийняття рішення щодо наявності/відсутності підстав для притягнення цього суб`єкта до відповідальності.

У разі якщо господарські суди під час розгляду справи встановлять обставини саме щодо бездіяльності органів АМК, яка полягає у зволіканні щодо прийняття рішення за наслідками розгляду антимонопольної справи, в межах строків притягнення до відповідальності, які встановлені у ст. 42 Закону за відсутності об`єктивних і поважних причин, що пов`язані безпосередньо із розглядом справи (складність справи/поведінка сторін антимонопольної справи/дії або бездіяльність відповідних державних органів), бездіяльність органу АМК не може визнаватися такою, що узгоджується з положеннями ст. 59 Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.05.2024 у справі №910/19008/21 та від 17.04.2025 у справі №922/3008/24, де також розглядалося касаційним судом аналогічні до висловлюваних у межах цієї справи аргументи органу АМК щодо «виправданості» тривалості провадження у антимонопольній справі, а тому вказана позиція підлягає врахуванню колегією апеляційного суду згідно із приписами ч.4 ст.236 ГПК України.

Так, колегією суддів встановлено, що розгляд Відділенням АМК антимонопольної справи № 63/1-01-101-2020 здійснювався з 2020 року по 2024 рік.

Західним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України у межах визначених законом повноважень та відповідно до вимог законодавства про захист економічної конкуренції у рішенні №63/115-рп/к від 29.08.2024, прийнятому за результатами розгляду справи №63/1-01-101-2020, зазначено низку обставин, які, на переконання органу, свідчать про вчинення ТОВ «НВП «Мастак» антиконкурентних узгоджених дій під час участі у 10 процедурах закупівель. Зокрема, встановлено факти: наявності господарських та дилерських відносин між учасниками; схожості дій в часі та доступу до ІР-адрес; подання електронних банківських гарантій, виданих одним і тим же банком, в одну і ту ж дату та за послідовними вихідними номерами; подібності властивостей електронних файлів, що, на думку відповідача, є нетиповими для незалежних конкурентів. У зв`язку з цим відповідачем було кваліфіковано дії позивача як порушення законодавства про захист економічної конкуренції та застосовано передбачені законом санкції у вигляді накладення штрафу в загальному розмірі 680000,00 грн.

За цей період відповідачем не доведено наявності об`єктивних та поважних причин, пов`язаних із складністю справи чи поведінкою сторін, які б обґрунтовували надмірну тривалість провадження. Відповідно до змісту рішення АМК, більшість доказів були зібрані на початковому етапі розслідування, ідентичні за характером та використані для всіх епізодів (торгів), при цьому подальших дій, пов`язаних із збором нових доказів, не вчинялося. Також у рішенні не наведено жодних пояснень щодо необхідності фактичного бездіяльного періоду з моменту відкриття провадження до ухвалення рішення.

Такий підхід свідчить про фактичну бездіяльність та сприйняття наданих повноважень як необмеженої дискреції, що суперечить підходу, викладеному у правових позиціях Верховного Суду щодо строків притягнення до відповідальності у справах про порушення антимонопольного законодавства - і надані пояснення органу АМК стосовно тривалості розгляду антимонопольної справи означеної правової оцінки не спростовують.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що орган АМК порушив строки притягнення до відповідальності, передбачені ст.42 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та зазначає, що виявлене порушення строків застосування заходів впливу вже само по собі є самостійною та достатньою підставою для задоволення позову та скасування рішення АМКУ.

Так, розгляд територіальним відділенням АМК антимонопольної справи більше ніж 4 роки може стати надмірним тягарем для позивача, беручи до уваги відсутність юридичної визначеності і остаточності щодо вирішення питання порушення/непорушення ним законодавства про захист економічної конкуренції, а також може позбавити Позивача належного захисту, з огляду на втрату можливості надавати докази, які можуть втратити достовірність і повноту з плином часу.

Згідно зі ст. 42 Закону України «Про захист економічної конкуренції», строк давності притягнення до відповідальності становить п`ять років з дня вчинення порушення. Перебіг цього строку дійсно може бути зупинений на час розгляду справи органами АМКУ.

Однак, зупинення строку давності не може бути використано для необґрунтованого затягування розслідування. У даному випадку, АМК не надало об`єктивних причин для такої тривалості розслідування, що свідчить про зловживання правом на зупинення строку давності.

Слід зазначити, що за змістом спірного рішення АМК основна доказова база - зокрема, щодо всіх епізодів участі в торгах - була отримана ще на початкових етапах розгляду справи, однакова за своєю суттю та стосується аналогічних обставин. Відповідачем не наведено обґрунтувань, чому для збору доказів щодо кожного епізоду (торгів) необхідно було понад чотири роки з моменту відкриття провадження (10.09.2020) до ухвалення рішення (30.09.2024).

Колегія суддів вказує, що з 01.01.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства про захист економічної конкуренції та діяльності Антимонопольного комітету України» №3295-IX від 09.08.2023, яким суттєво змінено правила проведення перевірок суб`єктів господарювання, у тому числі і вчинення окремих процесуальних дій з боку органів Антимонопольного комітету України в аспекті забезпечення дотримання прав суб`єктів господарювання.

Загальною метою вищенаведеного закону є наближення підходів до застосування українського антимонопольного законодавства до підходів, які застосовуються в Європейському Союзі задля підвищення ефективності застосування українського законодавства.

Зокрема, цим Законом №3295-IX від 09.08.2023 внесені зміни до Закону України "Про захист економічної конкуренції" та доповнено його положення статтею 37-1 "Строки розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції". Відповідно до положень наведеної норми: справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції розглядаються органами Антимонопольного комітету України протягом розумного строку, але не більше трьох років з дня прийняття розпорядження про початок розгляду справи, якщо інше не передбачено цим Законом (ч.1 цієї статті). За наявності обґрунтованих підстав, що перешкоджають розгляду справи у строк, визначений ч.1 цієї статті, органи Антимонопольного комітету України можуть продовжити цей строк, але не більше ніж на два роки, про що письмово повідомляються особи, які беруть участь у справі (ч.2 цієї статті). До строку розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції не зараховується час зупинення розгляду справи відповідно до ч.2 ст.38 цього Закону (ч.3 цієї статті). Якщо протягом граничних строків розгляду справи, передбачених.ч.1 та 2 цієї статті, органом Антимонопольного комітету України рішення не прийнято, справа підлягає закриттю на підставі абз.7 ч.1 ст.49 цього Закону (ч.4 цієї статті).

Таким чином, хоча Законом №3295-IX від 09.08.2023 не встановлено зворотну дію в часі його норм, однак правозастосування положень ст.ст. 42, 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у сукупності з положеннями статей 1, 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у повній мірі також узгоджується з концепцією та метою цього Закону, зокрема, в аспекті забезпечення дотримання прав суб`єктів господарювання на розумність строку розгляду питання щодо наявності/відсутності у його діях порушень конкурентного законодавства.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 11.09.2025 у справі №922/3820/24, норма статті 42 Закону № 2210 не зазнавала змін з моменту прийняття цього нормативного акта, а отже як на момент початку розгляду антимонопольної справи, так і на момент ухвалення Комітетом оспорюваного рішення, існували визначені строки давності притягнення особи до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції (п` ять років з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення) та встановлене імперативне правило, за яким суб` єкт господарювання не може бути притягнений до відповідальності поза межами визначених строків давності. Тобто, хоча чинне до 01.01.2024 законодавство про захист економічної конкуренції не встановлювало конкретних строків розгляду антимонопольної справи, проте у частині першій статті 42 Закону № 2210 визначалися строки давності притягнення до відповідальності, відповідно, розгляд антимонопольної справи мав бути здійснений в такі строки, які б не перевищували строків давності притягнення до відповідальності, недотримання яких має наслідком звільнення особи від відповідальності, отже важливим є дотримання строків давності, встановлених в статті 42 Закону № 2210, і положення частини другої цієї статті не скасовують, підміняють та/або продовжують визначені частиною першою цієї статті строків давності. Також в силу положень статті 19 Конституції України та пункту 1 статті 3 Закону № 3659-XII не наділяють правом органи АМК щодо притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності за порушення конкурентного законодавства поза межами, визначеними у частині першій статті 42 Закону № 2210.

Враховуючи, що загальна тривалість розгляду антимонопольної справи не відповідає принципу верховенства права за відсутності обґрунтованих, об`єктивних і поважних причин для зволікання відповідачем із прийняттям рішення, що призвело до притягнення позивача до відповідальності поза межами строків давності (торги відбулись у 2016-2018р.р.), передбачених ч. 1 ст. 42 Закону України «Про захист економічної конкуренції», місцевий суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що покликання апелянта на постанову від 07.10.2025 у справі №922/10/25 не можуть бути взяті до уваги, оскільки правовідносини у справі, що розглядається, і в зазначених скаржником справах не є схожими за фактично-доказовою базою - встановленими судом першої інстанції обставинами справи і зібраними та дослідженими в них доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) й прийнято судове рішення. Наведене виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах.

Так, як вбачається з постанови касаційного суду від 07.10.2025 у справі №922/10/25 позивач не доводив, а господарські суди під час розгляду справи не досліджували і не встановлювали обставин щодо бездіяльності органів Антимонопольного комітету України, яка полягає у зволіканні щодо прийняття рішення за наслідками розгляду антимонопольної справи. Позивач покликався лише на наявність змін у антимонопольному законодавстві та визначення строків розгляду антимонопольних справ та строків давності притягнення до відповідальності за такими змінами.

Натомість у цій справі позивач, окрім іншого, доводив, а суд досліджував ту обставину, що розгляд Відділенням АМК антимонопольної справи № 63/1-01-101-2020 здійснювався з 2020 року по 2024 рік. Збір доказів в антимонопольній справі, які лягли в основу оскаржуваного рішення відбувався протягом 2020 року по квітень 2021 року. З середини 2021 року нових доказів АМК зібрано не було, і будь - яких дій щодо їх збору Відділенням АМК не проводилось.

Щодо додаткового рішення, колегія суддів вказує наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ст. 126 ГПК України).

За приписами ч. 3 - 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Звертаючись до суду із позовом, позивач зазначав про орієнтовний розмір витрат на оплату правової допомоги в розмірі 65 000,00 грн.

Згідно із заявою про стягнення судових витрат розмір фактичних витрат на правову допомогу, які позивач поніс під час розгляду справи становить 71250,00 грн.

На підтвердження факту надання правової допомоги ТзОВ «НВП «Мастак» надано Договір про надання правової (правничої) допомоги №113-МВ від 29.05.2023, що укладено між адвокатом Янчаком Павлом Олександровичем та ТзОВ «НВП «Мастак». Згідно з п.1.1 договору про надання правової (правничої) допомоги №113-МВ від 29.05.2023, адвокат зобов`язується надати правову допомогу шляхом розробки концепції юридичного захисту прав та законних інтересів клієнта у справі №914/1507/23 за позовом Першого заступника керівника Золочівської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Мастак» про визнання недійсним протоколу тендерного комітету та договору як таких, що суперечать інтересам держави й суспільства з умислу однієї сторони та застосування наслідків недійсності.

Відповідно до п.3.1 договору, сторони погодили, що він набирає чинності з моменту його підписання та діє 1 рік.

В пунктах 4.1 та 4.2 сторони погодили, що гонорар адвоката оплачується у відповідності до виконаних доручень клієнта з розрахунку 1500,00 грн за годину наданих послуг/виконаних доручень, а при підписанні договору клієнт сплачує аванс в розмірі 35000,00 грн за надані в подальшому послуги/виконані доручення.

Додатковою угодою від 29.05.2024 сторони внесли зміни до п.3.1 Договору про надання правової (правничої) допомоги №113-МВ, де передбачили, що термін дії договору про надання правової (правничої) допомоги №113-МВ становить 3 роки з моменту підписання цієї угоди

Додатковою угодою від 30.09.2024 сторони внесли зміни до п.1.1 Договору про надання правової (правничої) допомоги №113-МВ, в якому погодили, що адвокат зобов`язується надати правову допомогу шляхом розробки концепції юридичного захисту прав та законних інтересів клієнта у справі №914/1507/23 за позовом Першого заступника керівника Золочівської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Мастак» про визнання недійсним протоколу тендерного комітету та договору як таких, що суперечать інтересам держави й суспільства з умислу однієї сторони та застосування наслідків недійсності, а також надати правничу допомогу ТзОВ «НВП «Мастак» зокрема, але не виключно щодо розгляду справи Західним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України №63/1-01-101-2020 та визнання недійсним, скасування рішення в частині ТзОВ «НВП «Мастак» адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у випадку прийняття.

Згідно з Актом №17/06-25 від 17.06.2025 до Договору про надання правової (правничої) допомоги №113-МВ адвокат (Янчак П.О.) надав, а клієнт (ТзОВ «НВП «Мастак») прийняв виконані адвокатом за договором роботи на загальну суму 71250,00 грн з розрахунку 1500,00 грн вартість години виконаних доручень. Згідно акту час виконання адвокатом доручень клієнта становить 47,5 год, претензій щодо обсягу та якості виконаної роботі сторони не мають.

За змістом поданого Акту наданих послуг з правової допомоги в межах господарської справи №914/2959/24, адвокатом надано ТзОВ «НВП «Мастак» наступні послуги: підготовка та скерування адвокатських запитів та клопотань до Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до подання позову до господарського суду Львівської області (18,5 год); підготовка та скерування позовної заяви до Господарського суду Львівської області (16 год); участь в судових засіданнях (6 год); підготовка та скерування до суду відповіді на відзив, додаткових пояснень та обґрунтувань, клопотання про долучення актуальної практики (4год+3 год+2год+2год);

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому суд має оцінювати щодо відповідності зазначеним критеріям поведінку/дії/бездіяльність обох сторін.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Частиною 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України). При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки, зокрема, викладено у додатковій постанові ВП ВС від 07.07.2021 у справі №910/12876/19 (провадження №12-94гс20) та в пунктах 106-108 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

Великою Палатою Верховного Суду у пункті 5.44 постанови від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу в загальній сумі 21250,00 грн, з яких 14000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу (за підготовку та скерування адвокатських запитів та клопотань до Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до подання позову до господарського суду Львівської області; підготовку та скерування позовної заяви до Господарського суду Львівської області; підготовка та скерування до суду відповіді на відзив, додаткових пояснень та обґрунтувань, клопотання про долучення актуальної практики) та 7250,00грн за участь представника відповідача в судових засіданнях.

Апелянтом будь-яких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката, відповідачем до справи не надано, у розумінні положень ГПК України не доведено непропорційності та/або нерозумності, та/або нереальності витрат на професійну правничу допомогу позивача, а також те, що такі послуги не були надані.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, отже, апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому додаткове рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Львівської області від 12.06.2025 та додаткового рішення Господарського суду Львівської області від 26.06.2025 у справі №914/2959/24.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законні та обґрунтовані рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому їх необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ :

1.Апеляційну скаргу Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №63-02/6028е від 15.07.2025 (вх. № 01-05/2232/25 від 17.07.2025) залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Львівської області від 12.06.2025 у справі №914/2959/24 залишити без змін.

3.Додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 26.06.2025 у справі №914/2959/24 залишити без змін.

4. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено 26.01.2026.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя І.Ю. Панова