ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" січня 2026 р. Cправа № 902/858/25

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Андрущенко Г.В.

за участю представників:

прокурора - Моніч Л.В., посвідчення №072229 від 01.03.2023

позивача - Годованюк А.О., виписка з ЄДРЮОФОП та ГФ

відповідач1 - Корченюк А.В., ордер №1165654 від 14.11.2024

відповідач2 - не з`явився

третіх осіб - не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Заступника керівника Вінницької окружної прокуратури (пров. Цегельний, 8, м. Вінниця, Вінницький р-н, Вінницька обл., 21020) в інтересах держави в особі

Вінницької обласної військової (державної) адміністрації (вул. Соборна, 70, м. Вінниця, Вінницький р-н, Вінницька обл., 21050)

до: Лука-Мелешівської сільської ради (вул. Центральна, 2, с. Лука-Мелешківська, Вінницький р-н, Вінницька обл., 23234)

до: Фермерського господарства "Господар-С" (вул. 1 Травня, буд. 146, с. Сокиринці, Вінницький р-н, Вінницька обл, 23207)

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, Вінницький р-н, Вінницька обл., 21027).

Управління містобудування та архітектури Вінницької обласної військової (державної) адміністрації (вул. Соборна, 15а, м. Вінниця, Вінницький р-н, Вінницька обл., 21050)

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява № 50/9354вих-25 від 24.06.2025) Заступника керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької обласної військової (державної) адміністрації до Лука-Мелешівської сільської ради до Фермерського господарства "Господар-С" та до Управління містобудування та архітектури Вінницької обласної військової (державної) адміністрації про усунення перешкоди власнику - державі в особі Вінницької обласної військової (державної) адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою історико-культурного призначення з кадастровим номером :01:004:0165 шляхом:

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0165, площею 7,8061 га за територіальною громадою в особі Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району;

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди земельної ділянки фермерським господарством "Господар-С";

- скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0165, площею 7,8061 га;

- визнання недійсним договору оренди земельної ділянки історико-культурного призначення з кадастровим номером :01:004:0165 від 04.10.2012 та додаткової угоди до договору оренди землі від 24.10.2017, укладеного між Вінницькою районною державною адміністрацією та фермерським господарством "Господар-С";

- зобов`язання Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області повернути земельну ділянку історико-культурного призначення з кадастровим номером :01:004:0165, площею 7,8061 га державі в особі Вінницької обласної військової (державної) адміністрації.

Ухвалою суду від 26.06.2025 відкрито провадження у справі №902/858/25 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 21.07.2025.

Також, даною ухвалою залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

03.07.2025 на виконання вимог ухвали суду від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшов лист № 3231/475-25 з додатками.

17.07.2025 до суду від представника третьої особи (ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області) надійшли письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог (б/н від 17.07.2025) (вх.канц. № 01-34/7531/25).

21.07.2025 до суду від представника третьої особи (ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області) надійшла заява про проведення засідання за його відсутності (б/н від 21.07.2025) (вх.канц. № 01-34/7610/25).

В судовому засіданні 21.07.2025 судом постановлено протокольні ухвали про продовження строку підготовчого провадження передбачений ч. 3 ст. 177 ГПК України на 30 днів та відкладення підготовчого судового засідання на 08.09.2025.

Ухвалою суду від 21.07.2025 повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

25.07.2025 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (б/н від 25.07.2025) (вх.канц. № 01-34/7838/25).

05.08.2025 до суду від Вінницької окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив № 50/11216вих-25 від 01.08.2025.

05.09.2025 до суду від представника третьої особи надійшли додаткові письмові пояснення (б/н від 05.09.2025) (вх.канц. № 01-34/9404/25).

В судовому засіданні 08.09.2025 судом постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 29.09.2025.

Ухвалою суду від 08.09.2025 повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

29.09.2025 від прокурора надійшло клопотання (вих. № 50/13786вих-25 від 26.09.2025) (вх.канц. № 01-34/10336/25) про закриття провадження в частині позовних вимог про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди земельної ділянки Фермерським господарством "Господар-С" та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки історико-культурного призначення з кадастровим номером :01:004:0165 від 04.10.2012 та додаткової угоди до договору оренди землі від 24.10.2017, укладеного між Вінницькою районною державною адміністрацією та Фермерським господарством "Господар-С" у зв`язку із відсутністю предмета спору.

29.09.2025 від представника третьої особи надійшла заява про проведення засідання без його участі (б/н від 29.09.2025) (вх.канц. № 01-34/10363/25).

29.09.2025 судове засідання не відбулося з технічних проблем, що підтверджується службовою запискою № 289/2025 та актом № 10/25 від 29.09.2025 складеним секретарем судового засідання.

Ухвалою суду від 29.09.2025 повідомлено учасників про відкладення розгляду справи до 13.10.2025.

Ухвалою суду від 30.09.2025 залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління містобудування та архітектури Вінницької обласної військової (державної) адміністрації.

В судовому засіданні 13.10.2025 судом постановлено протокольні ухвали про долучення до матеріалів справи заяви представника позивача про закриття провадження в частині позовних вимог у зв`язку із відсутністю предмета спору та про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду справи по суті на 19.11.2025.

Ухвалою суду від 13.10.2025 повідомлено учасників справи про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду справи по суті.

30.10.2025 від представника відповідача надійшов супровідний лист (б/н від 30.10.2025) (вх.канц. № 01-34/11765/25).

19.11.2025 судове засідання не відбулось у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території Вінницької області, що підтверджується службовою запискою №341/2025 від 19.11.2025 секретаря судового засідання.

Ухвалою суду від 20.11.2025 повідомлено учасників справи про розгляд справи по суті 10.12.2025.

25.11.2025 від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату (б/н від 25.11.2025) (вх.канц. № 01-34/12687/25).

04.12.2025 від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача надійшло клопотання про зупинення розгляду справи (б/н від 04.12.2025) (вх.канц. № 01-34/13092/25).

В судовому засіданні 10.12.2025 судом постановлено протокольні ухвали про відмову у задоволенні клопотання представника ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області про зупинення провадження у справі та про оголошення перерви у судовому засіданні до 24.12.2025.

Ухвалою суду від 10.12.2025 повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

24.12.2025 від представника третьої особи (ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області) надійшла заява про проведення засідання без його участі (б/н від 24.12.2025) (вх.канц. № 01-34/13789/25).

На визначену судом дату, 24.12.2025, з`явились прокурор, представник позивача та відповідача1. Представники відповідача 2 та третіх осіб правом участі в судовому засіданні не скористались.

При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи наявне клопотання третьої особи (ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області) про проведення судового засідання за його відсутності.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання позивачів та третьої особи.

В судовому засіданні прокурор та представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі, та просили їх задовольнити. Представник відповідача1 просив суд відмовити у позові.

Після переходу суду до стадії ухвалення та проголошення судового рішення, відповідно до ст. 219 ГПК України та з урахуванням складності справи, суд дійшов висновку про необхідність відкладення ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів до 05.01.2026 о 14:30 год., про що повідомлено присутніх представників сторін у судовому засіданні під звукозапис.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши прокурора, представника позивача і відповідача1, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

В обґрунтування позовних вимог прокурор вказує на незаконну передачу у комунальну власність Лука-Мелешківської сільської ради земельної ділянки історико-культурного призначення з кадастровим номером :01:004:0165, площею 7,8061 га.

У відзиві на позовну заяву відповідач 1 просить суд відмовити в задоволенні позову, зазначаючи що при передачі Лука-Мелешківській сільській раді, як правонаступнику усього майна, усіх прав та обов`язків органу місцевого самоврядування Хижинецької сільської ради Сокиринецької об`єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області не було відомо про передачу земель історико-культурного призначення, зокрема земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0165, у комунальну власність.

Передача земельної ділянки, що є пам`яткою археології місцевого значення, була здійснена Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2- 12690/15-18-сг від 27.09.2018 з порушенням вимог земельного та пам`яткоохоронного законодавства.

При цьому, Лука-Мелешківська сільська рада зауважує, що є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки не вчиняла жодних дій щодо передачі спірної земельної ділянки, не приймала відповідних рішень та не мала повноважень впливати на процес її передачі у комунальну власність.

У письмових поясненнях представник третьої особи Головного управління Держгеокадасту у Вінницькій області зазначає, що на момент укладення договору оренди від 04.10.2012, земельна ділянка належала до земель державної власності з категорією земель як землі сільськогосподарського призначення, розпорядником даної земельної ділянки, згідно ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, була Вінницька районна державна адміністрація та будь-яких обмежень щодо використання земельної ділянки у договорі передбачено не було.

З урахуванням чого, земельна ділянка була внесена до Державного земельного кадастру як землі сільськогосподарського призначення та зареєстрована у відомостях Державного земельного кадастру 29.10.2012 на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, в тому числі при поділлі чи об`єднанні земельних ділянок, 28.03.2012, розробник ДП "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою", категорія земель - землі сільського господарського призначення, з цільовим призначенням - 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З огляду на зазначене, Головне управління будучи розпорядником земель сільськогосподарського призначення, правомірно уклало додаткову угоду №466 від 24.10.2017 до договору оренди землі від 04.10.2012.

При прийнятті Наказу №2-12690/15-18-СГ від 27.09.2018, Головне управління, як розпорядник земель сільськогосподарського призначення керувалось виключно офіційними відомостями Державного земельного кадастру та нормами чинного законодавства.

У відповіді на відзив прокурор зазначає, що земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення за фактом розташування на ній пам`ятки культурної спадщини, а саме пам`ятки археології місцевого значення "Поселення передскіфського часу", VIII - поч. VII ст. до н.е.

Діюче законодавство безальтернативно визначає для пам`яток археології та земель, на яких розташовані та не вилучені у передбаченому законом порядку пам`ятки археології, єдину форму власності - державну.

За твердженнями прокурора, державна реєстрація права власності на земельну ділянку площею 7,8061 га з кадастровим номером :01:004:0165 за Лука-Мелешківсьою сільською радою суперечить вимогам чинного законодавства щодо земель історико-культурного призначення та розпорядником зазначеної земельної ділянки є Вінницька обласна військова (державна) адміністрація.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що на території Сокиринецької сільської ради, на земельній ділянці площею 7,8061 та кадастровий номер :01:004:0165, знаходиться пам`ятка археології місцевого значення "Поселення передскіфського часу", VIII - поч. VII ст. до н.е., місце розташування - с. Сокиринці Вінницького району, північно-східна околиця села.

Пам`ятка взята на облік рішенням виконкому Вінницької обласної Ради народних депутатів №227 від 26.06.1987.

Відповідно до паспорту пам`ятки, поселення розташоване вздовж лівого берега ставка і струмка на схилах плато на північно-східній околиці села. Площа 400 х 100 м. товщина культурного шару 0,10 м. Характеризується коричневою і світлосірою керамікою з прямими вінцями, валиковим орнаментом. Інколи з защипами.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-12690/15- 18-сг від 27.09.2018 земельну ділянку площею 7,8061 га з кадастровим номером :01:004:0165 було передано Сокиринецькій сільській об`єднаній територіальній громаді у комунальну власність.

В подальшому рішенням Сокиринецької об`єднаної територіальної громади Вінницького району 32 сесії 1 скликання від 27.09.2018 №209 прийнято в комунальну власність земельну ділянку площею 7,8061 га :01:004:0165.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру з прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, державним реєстратором виконавчого комітету Вінницької міської ради Бадюк О.В. прийнято рішення індексний номер №43872367 від 05.11.2018 року про державну реєстрацію за Хижинецькою сільською радою Сокиринецької об`єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області права комунальної власності на земельну ділянку площею 7,8061 га кадастровий номер :01:004:0165, про що вчинено запис про право власності від 01.11.2018 № 28755967, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 206.

Місцерозташування пам`ятки також підтверджується картографічним матеріалом (карта) до Проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по реформуванню КСП "Дніпро" на території Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області.

В проекті роздержавлення земель колективного сільськогосподарського підприємства "Дніпро" 1995 р. територія вказаної пам`ятки культурної спадщини позначена на карті землекористування на площі 7,7 га як землі історико-культурного призначення. Відповідний об`єкт нанесено на карту землекористування, що міститься у складі графічної частини Плану роздержавлення КСП "Дніпро". Відповідно до умовних позначень на карті з плану роздержавлення земель, територія вказаної археологічної пам`ятки заштрихована без кольору.

04.10.2012 між Вінницькою районною державною адміністрацією (Орендодавець) та Фермерським господарством "Господар-С" (Орендар) укладено договір оренди землі.

Відповідно п. 1 Договору Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0165 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сокиринецької сільської ради Вінницького району, за межами населеного пункту.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 7,8061 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сокиринецької сільської ради, за межами населеного пункту (п. 2 Договору).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: 111 341,00 грн (п. 4 Договору).

Договір укладено на 4 роки 11 місяців. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п. 6 Договору).

Згідно акту прийому-передачі Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 7,8061 га, для введення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сокиринецької сільської ради, за межами населеного пункту.

В подальшому на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру Вінницькій області від 09.10.2017 №2-12888/15-17-сг між Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області та ФГ "Господар - С" було поновлено договір оренди землі укладений 04.10.2012 року, шляхом підписання додаткової угоди №466 від 24.10.2017. Додаткову угоду укладено строком на 7 років з 29.09.2017 року. Дата закінчення терміну договору 28.09.2024 року.

У державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право оренди зареєстровано 28.11.2017.

Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17.07.2020 №807-ІХ, яка набула чинності з 19.07.2020, у Вінницькій області утворено Вінницький район (з адміністративним центром у місті Вінниця) у складі територій Агрономічної сільської, Вінницької міської, Вороновицької селищної, Гніванської міської, Іллінецької міської, Липовецької міської, Літинської селищної, Лука-Мелешківської сільської, Немирівської міської, Оратівської селищної, Погребищенської міської, Стрижавської селищної, Сутисківської селищної, Тиврівської селищної, Турбівської селищної, Якушинецької сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №707-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Вінницької області" визначено адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Вінницької області. Згідно вказаного розпорядження Сокиринецька сільська рада увійшла складу Лука-Мелешківської територіальної громади.

Відповідно до Рішення 2 позачергової сесії 8 скликання від 10.12.2020 № 23 Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області "Про реорганізацію Хижинецької сільської ради Сокиринецької об`єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області шляхом приєднання до Лука-Мелешківської сільської ради у новій редакції" вирішено реорганізувати Хижинецьку сільську раду Сокиринецької об`єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області шляхом приєднання до Лука-Мелешківської сільської ради.

Встановлено, що орган місцевого самоврядування Лука-Мелешківська сільська рада є правонаступником усього майна, усіх прав та обов`язків органу місцевого самоврядування Хижинецької сільської ради.

Таким чином, Лука-Мелешківська сільська рада Вінницького району Вінницької області стала правонаступником Сокиринецької об`єднаної територіальної громади Вінницького району та, відповідно, Хижинецької сільської ради Сокиринецької об`єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області.

03.04.2025 Вінницькою окружною прокуратурою направлено Лука-Мелешківській сільській раді Вінницького району Вінницької області лист (вих.№50/5039вих-25), щодо пам`ятки археології місцевого значення "Поселення передскіфського часу", VII - поч. VII ст. до н.е. Місце розташування - с. Сокиринці, північно-східна околиця села, яку взято на облік рішенням виконкому Вінницької обласної ради народних депутатів від 26.06.1987 №227.

23.04.2025 Лука-Мелешківська сільська рада листом № 02-09/35 повідомила, що згідно Проекту організації території земельних часток/(паї) на території Сокиринецького старостинського округу Лука-Мелешківської територіальної громади до земель історико-культурного призначення відноситься земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0165. Земельну ділянку передано у користування на праві оренди Фермерському господарству "Господар-С".

За твердженням прокурора, оформлення права комунальної власності на земельну ділянку історико-культурного призначення з кадастровим номером :01:004:0165 за Лука-Мелешківською сільською радою Вінницького району та передання її в оренду суперечить вимогам законодавства у сфері охорони культурної спадщини. З урахуванням чого прокурор звернувся з відповідним позовом до суду.

Визначаючись щодо процесуальних підстав представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах, суд зазначає наступне.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті (абзаци 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановленому законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Стаття 53 Господарського процесуального Кодексу України (далі - ГПК України) передбачає право прокурора звертатися до господарського суду з позовною заявою в інтересах держави. Прокурор, звертаючись до суду, у позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Отже, прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді за одночасної наявності двох елементів: порушення або загрози порушення інтересів держави; нездійснення чи неналежного здійснення захисту таких інтересів відповідним суб`єктом владних повноважень, а також у разі його відсутності.

Звернення прокурора з позовом зумовлено тим, що внаслідок неправомірного оформлення за Лука-Мелешківською сільською радою права комунальної власності земельної ділянки історико-культурного призначення, на якій розташована пам`ятка археології, держава позбавлена можливості повноцінно реалізовувати права власника щодо свого майна.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Такі правові висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як йому стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 ЗК України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

З огляду на те, що спірна земельна ділянка перебуває за межами населеного пункту та належать до земель історико-культурного призначення, повноваженнями на розпорядження ділянкою наділена Вінницька обласна військова адміністрація.

Вінницькою окружною прокуратурою на адресу Вінницької обласної військової адміністрації надіслано лист №50/4608вих-25 від 27.03.2025 про встановлені обставини реєстрації права комунальної власності за Лука-Мелешківською сільською радою Вінницького району на земельну ділянку історико-культурного призначення, на якій розташована пам`ятка археології місцевого значення "Поселення передскіфського часу" VIII - поч. VII ст. до н.е. з проханням про життя заходів щодо повернення земельної ділянки історико-культурного призначення у державну власність та про наміри звернення до суду.

16.04.2025 у відповідь Управлінням містобудування та архітектури Вінницької обласної військової адміністрація надіслало лист №07-15-420 за змістом якого зазначено, що про порушення дізнались з листа Вінницької окружної прокуратури та що у зв`язку з обмеженими бюджетними асигнуваннями для сплати судового збору Вінницька обласна військова адміністрація з позовною заявою до суду наразі звертатись не має можливості.

Враховуючи повідомлення прокурором позивача про намір звернення до суду та не вчинення останнім дій стосовно захисту інтересів держави, судом встановлено, що прокурором підтверджено підстави представництва інтересів та дотримано попереднього порядку звернення до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини в суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього й майбутніх поколінь регулюються Законом України "Про охорону культурної спадщини".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини" пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону України "Про охорону культурної спадщини" археологічний об`єкт культурної спадщини - рештки життєдіяльності людини (нерухомі об`єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, а також пов`язані з ними рухомі предмети), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації.

Пунктом 3 розділу X "Прикінцеві положення" Закону України "Про охорону культурної спадщини" визначено, що об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української PCP "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.

Статтею 6 Закону УРСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури" (у редакцій чинній на час прийняття рішення виконкому облради № 227 від 26.06.1987) до пам`яток історії та культури належать пам`ятки археології - городища, кургани, залишки стародавніх поселень укріплень, виробництв, каналів, шляхів, стародавні місця поховань, кам`яні скульптури, наскельні зображення, старовинні предмети, ділянки історичного культурного шару стародавніх населених пунктів.

Частиною 2 статті 8 Закону УРСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури" передбачено, що виконавчі комітети обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів затверджують переліки пам`яток історії та культури місцевого значення (стаття 17), встановлюють зони їх охорони (стаття 29), а також вирішують інші питання в галузі охорони і використання пам`яток історії та культури, віднесені до їх відання законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Як встановлено судом із наявних у матеріалах справи документів та сторонами не заперечується, на земельній ділянці площею 7,8061 та кадастровий номер :01:004:0165 у межах Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району розташована пам`ятка археології місцевого значення «Поселення передскіфського часу», VIII - поч. VII ст. до н.е., місце розташування - с. Сокиринці Вінницького району, північно-східна околиця села, взята на облік рішенням виконкому Вінницької обласної Ради народних депутатів №227 від 26.06.1987.

Згідно із ст. 13 Конституції України земля та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За ст. 54 Конституції України, культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.

Згідно з абз. 3 ст. 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини" об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Згідно із абз. 2 ч. 2 ст. 2, абз. 4, 6 ст. 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини" археологічні об`єкти культурної спадщини - це рештки життєдіяльності людини (нерухомі об`єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, а також пов`язані з ними рухомі предмети), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації

Нерухомий об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який не може бути перенесений на інше місце без втрати його цінності з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду та збереження своєї автентичності.

Пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (не включення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Отже, городища та залишки стародавніх поселень є нерухомими археологічними об`єктами культурної спадщини, а отже, не можуть бути перенесеними на інше місце без втрати своєї цінності.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, однією із яких є землі історико-культурного призначення (ст. 19 Земельного кодексу України).

За змістом положень ст. 53, 54 ЗК України до земель історико-культурного призначення належать земельні ділянки, призначені для збереження та обслуговування пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, охоронюваних археологічних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб.

Землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, об`єктів культурної всесвітньої спадщини, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, які надані та використовуються для потреб охорони культурної спадщини, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини" землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Згідно ст. 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини" усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю. Землі, на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв.

У п. "г" ч. 4 ст. 84 ЗК України конкретизовано, що землі історико-культурного призначення, які мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом, є виключно державною власністю.

Виходячи з принципу використання земельних ділянок за цільовим призначенням (ст. 96 ЗК України) та враховуючи норму п. "г" ч. 1 ст. 150 ЗК України, за якою землі історико-культурного призначення віднесено до особливо цінних земель, на цих землях забороняється діяльність, яка суперечить їх цільовому призначенню.

Частиною 7 ст. 20 Земельного кодексу України визначено, що зміна цільового призначення земельних ділянок історико-культурного призначення, що перебувають у державній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, землі, на яких розташовані пам`ятки археології, належать до категорії земель історико-культурного призначення, перебувають виключно у державній власності, є обмежено оборотоздатними об`єктами цивільних прав, а відтак не можуть передаватись із державної у іншу форму власності, що в свою чергу унеможливлює виникнення у них нового володільця.

Крім того, у разі формування під час інвентаризації земель земельних ділянок за рахунок земель історико-культурного призначення, така технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель підлягає обов`язковій державній експертизі, а будь-яка зміна цільового призначення цієї категорії земель можлива лише за погодження з Кабінетом Міністрів України.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 28.07.2022 у справі №520/11866/19.

Статтею 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини" гарантовано право державної власності на пам`ятки археології. Відчуження з державної власності земельної ділянки, на якій розташовані пам`ятки археології, фактично унеможливлює здійснення державою права користування та розпорядження цими пам`ятками археології, у зв`язку з невіддільністю пам`ятки археології від земельної ділянки, на якій вона розташована.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2024 у справі №927/1206/21.

З огляду на встановлені у даній справі обставини, земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0165 є такою, на якій розташована пам`ятка археології. Як результат, ця земельна ділянка передана з державної власності протиправно.

З огляду на встановлені обставини, земельна ділянка кадастровий номер :01:004:0165 площею 7,8061 га протиправно вибула із державної власності, оскільки земельна ділянка, на якій знаходиться пам`ятка археології, не підлягає передачі з державної до комунальної або приватної власності та належать до категорії земель історико-культурного призначення.

Щодо заявлених позовних вимог, з огляду на обраний прокурором спосіб захисту, суд враховує таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ГПК України).

Кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді (статті 15-16 ЦК України). Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, пункт 5.5). Тобто, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (пункт 40)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57) та від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40)).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 Цивільного кодексу України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 Цивільного кодексу України, частина друга статті 152 Земельного кодексу України). Указані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 Цивільного кодексу України).

Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем повинна бути лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17 (провадження № 12-26гс19) та у постановах Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 914/1623/17, від 26.05.2020 у справі № 906/656/19, від 03.06.2020 у справі № 916/1666/18, від 14.07.2021 у справі № 922/1125/19.

Прокурор для захисту інтересів держави в особі Вінницької обласної військової (державної) адміністрації звернувся із негаторним позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні спірними земельними ділянками шляхом:

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0165, площею 7,8061 га за територіальною громадою в особі Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району;

- скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0165, площею 7,8061 га;

- зобов`язання Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області повернути земельну ділянку історико-культурного призначення з кадастровим номером :01:004:0165, площею 7,8061 га державі в особі Вінницької обласної військової (державної) адміністрації.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь - яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до абзаців 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Положеннями частини 10 статті 24 Закону України "Про державний земельний кадастр" передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, зокрема у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Із сукупного аналізу наведених норм вбачається, що у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.

На день розгляду справи земельна ділянка кадастровий номер :01:004:0165 площею 7,8061 га зареєстрована на праві комунальної власності за Лука-Мелешківською сільською радою, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ст. 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначені Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля тощо.

Статтею 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Приписами статті 17 Земельного кодексу України також визначено повноваження державних адміністрацій у розпорядженні землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно із ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Отже, повноваженнями на здійснення правомочностей власника щодо земель історико-культурного призначення, розташованих за межами населених пунктів, наділені відповідні обласні державні адміністрації.

Подібні висновки щодо повноважень обласних державних адміністрацій на розпорядження землями державної власності історико-культурного призначення викладено в постановах Верховного Суду від 07.02.2024 № 922/2304/23, від 13.12.2023 у справі № 420/13194/22, від 09.08.2023 у справі № 925/3/20, від 25.01.2023 у справі № 748/1536/20.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №68/2022 "Про утворення районних військових адміністрацій" на базі існуючих районних державних адміністрацій утворено відповідні районні військові адміністрації.

За таких обставин, уповноваженим органом на захист інтересів держави у цьому спорі є Вінницька обласна військова адміністрація як розпорядник земельної ділянки історико-культурного призначення з кадастровим номером :01:004:0165 площею 7,8061 га, на якій розташована пам`ятка археології.

Оскільки державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, відповідний запис формально наділяє відповідача певними юридичними правами щодо земельної ділянки і одночасно позбавляє відповідних прав законного власника - державу в особі Вінницької обласної військової адміністрації.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що спір про скасування рішення, запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно потрібно розглядати як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (зокрема, висновки у постанові від 07.04.2020 у справі № 904/3657/18 (пункт 71)).

З огляду на положення статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", для забезпечення державі в особі Вінницької обласної військової адміністрації реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника спірної земельної ділянки, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог прокурора щодо скасування державної реєстрації права власності за Лука-Мелешківською сільською радою на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0165 площею 7,8061 га та про задоволення позову в цій частині.

За змістом ч. 9, 10 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до частини 13, якою доповнено статтю 79-1 Земельного кодексу України, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" №340-ІХ від 05.12.2019, земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Як підтверджується витягом з Державного земельного кадастру, від 06.08.2018, про земельну ділянку з кадастровими номерами :01:004:0165 віднесено до категорії земель - земля сільськогосподарського призначення.

Враховуючи, що відомості щодо цільового призначення та категорії сформованої земельної ділянки не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки відповідна земельна ділянка фактично належить до земель історико-культурного призначення, а згідно витягів з ДЗК до земель сільськогосподарського призначення, відновити порушене право держави можливо лише шляхом скасування загалом державної реєстрації спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Відтак вимоги прокурора про визнання незаконними та скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації спірної земельної ділянки є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

В свою чергу, визначаючись щодо вимоги про зобов`язання Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області повернути земельну ділянку державі в особі Вінницької обласної військової державної адміністрації, то такі вимоги є похідними за фактом скасування державної реєстрації комунальної власності на земельну ділянку.

Суд також враховує, що у практиці ЄСПЛ напрацьовано три критерії, які слід оцінювати па предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: 1) чи є втручання законним; 2) чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; 3) чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки - встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункти 40 - 43)).

Критерій "законності" означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі "Трегубенко проти України").

Принцип "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". Одним із елементів дотримання принципу "пропорційності" при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Водночас висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а із урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Це пов`язано з тим, що певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані із протиправною поведінкою самого набувача майна.

З урахуванням встановлених у цій справі обставин, втручання держави у право мирного володіння майном має нормативну основу, оскільки законодавчо спірна земельна ділянка як земля історико-культурного призначення може перебувати лише у державній власності та наслідки законодавчого застосування є передбачуваними.

Зобов`язання повернути спірну земельну ділянку переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням, задля попередження завдання шкоди об`єкту (пам`ятці архітектури), що перебуває під особливою охороною держави.

Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим правовим режимом спірної земельної ділянки; справедливий баланс між суспільним і приватним інтересами не порушений, оскільки відповідає легітимній меті контролю за використанням ділянки згідно із загальними інтересами.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині.

Щодо заявлених вимог прокурора які стосуються ФГ "Господар -С" суд зазначає наступне.

При розгляді справи, встановлено що рішенням Лука-Мелешківської сільської ради 68 сесії 8 скликання від 15.08.2025 №2406 «Про повернення земельної ділянки комунальної власності» припинено договір оренди землі на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0165 від 04.10.2012, укладений між ФГ «Господар-С» та Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області, у зв`язку із закінченням терміну договору.

Актом прийому-передачі земельної ділянки від 19.08.2025 земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0165 ФГ "Господар-С" передано Лука- Мелешківській сільській раді.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0165 встановлено, що 18.09.2025 внесено відомості про припинення іншого речового права - права оренди зазначеної земельної ділянки за ФГ "Господар-С".

Отже, договір оренди земельної ділянки історико-культурного призначення з кадастровим номером :01:004:0165 від 04.10.2012 припинено та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис про припинення державної реєстрації права оренди земельної ділянки Фермерським господарством "Господар-С".

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що між сторонами відсутній спір щодо визнання недійсним договору оренди земельної ділянки історико-культурного призначення з кадастровим номером :01:004:0165 від 04.10.2012 та додаткової угоди до договору оренди землі від 24.10.2017 та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди земельної ділянки Фермерським господарством "Господар-С" (), а відтак провадження у справі № 902/858/25 підлягає закриттю на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

На підставі ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду прокурором заявлено п`ять немайнових вимог та сплачено 15 140,00 грн судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 1226 (внутрішній номер 431309557) від 20.06.2025.

З урахуванням задоволення позову в частині трьох позовних вимог щодо відповідача1, судові зі сплати судового збору в сумі по 9 084,00 грн, підлягаю віднесенню на Лука-Мелешківську сільську раду Вінницького району Вінницької області.

В силу п. п. 1, 5 ч. 1, ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

З урахуванням закриття провадження в частині вимог до Фермерського господарства "Господар-С" судовий збір в розмірі 6 056,00 грн. підлягає поверненню Вінницькій обласній прокуратурі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327, ГПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Провадження у справі №902/858/25 в частині вимог про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди земельної ділянки Фермерським господарством "Господар-С" (вул. 1 Травня, буд. 146, с. Сокиринці, Вінницький р-н, Вінницька обл, 23207, ) та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки історико-культурного призначення з кадастровим номером :01:004:0165 від 04.10.2012 та додаткової угоди до договору оренди землі від 24.10.2017, укладеного між Вінницькою районною державною адміністрацією та Фермерським господарством "Господар-С" - закрити.

Позов у справі №902/858/25 задовольнити частково.

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0165, площею 7,8061 га за територіальною громадою в особі Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району (вул. Центральна, 2, с. Лука-Мелешківська, Вінницький район, Вінницька область, 23234, код ЄДРПОУ - 04329856).

Скасувати в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0165, площею 7,8061 га.

Зобов`язати Лука-Мелешківську сільську раду Вінницького району Вінницької області (вул. Центральна, 2, с. Лука-Мелешківська, Вінницький район, Вінницька область, 23234, код ЄДРПОУ - 04329856) повернути земельну ділянку історико-культурного призначення з кадастровим номером :01:004:0165, площею 7,8061 га державі в особі Вінницької обласної військової (державної) адміністрації (вул. Соборна, 70, м. Вінниця, код - 20089290).

Стягнути з Лука-Мелешівської сільської ради (вул. Центральна, 2, с. Лука-Мелешківська, Вінницький район, Вінницька область, 23234, код ЄДРПОУ - 04329856) на користь Вінницької обласної прокуратури (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця 21050, код ЄДРПОУ - 02909909, Держказначейська служба України, м. Київ, р/р ІВАИ ЦА0003988, МФО 820172, отримувач: Вінницька обласна прокуратура) 9 084,00 грн. судових витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набранням судовим рішенням законної сили.

Примірник судового рішення направити в зареєстровані електронні кабінети в підсистемі ЄСІТС "Електронний суд".

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається відповідно до ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 05 січня 2026 р.

Суддя Ігор МАСЛІЙ

віддрук. прим.:

1 - до справи