ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"01" січня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/5344/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д., розглянувши заяву заступника керівника Хаджибейської окружної прокуратури міста Одеси від 30.12.2025р. за вх. №2-2068/25 від 30.12.2025 про забезпечення позову у справі №916/5344/25

за позовом: Заступника керівника Хаджибейської окружної прокуратури міста Одеси (65091, м. Одеса, вул. Головківська, буд. 1, код ЄДРПОУ ) в інтересах держави в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради /65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1 /

до відповідача: Товариства з обемеженою відповідальністю "ГІРОСКОП" (65113, м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 35, кв. 98, )

про стягнення 1 057 840,17 грн

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Хаджибейської окружної прокуратури міста Одеси /прокурор/ в інтересах держави в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради /позивач, ДКМ ОМР/ 30.12.2025 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмемеженою відповідальністю "ГІРОСКОП" /відповідач, ТОВ "ГІРОСКОП"/з вимогами про стягнення 1 057 840,17 грн неустойки за прострочення виконання зобов`язання з повернення об`єкта оренди відповідно до договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70.

01.01.2026 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, слухання справи № 916/5344/25 в порядку загального позовного провадження та призначення підготовчого судового засідання на 03.02.2026 о 12:45.

Разом з позовною заявою прокурором подана заява (вх.№2-2068/25 від 30.12.2025р.) про забезпечення позову, в якій прокурор просить суд:

1. Накласти арешт на грошові кошти ТОВ «ГІРОСКОП» як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову у межах суми позовних вимог на загальну суму 1 057 840,17 грн.

2. Накласти арешт на нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ГІРОСКОП», у межах суми позову 1 057 840,17 грн, лише в межах різниці

між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності.

В обґрунтування заяви прокурор зазначає, що Між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (далі Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГІРОСКОП» (далі Орендар) 10.06.2002 було укладено договір оренди нерухомого майна № 37/70, відповідно до умов п.п 1.1, 1.2 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає під розміщення пункту побутового обслуговування населення у строкове (до 10.06.2005) платне користування нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 110,9 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Степова, 31 (далі Договір).

Пунктами 2.1, 2.2, 2.4 Договору встановлено, що орендна плата визначається на підставі ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» і рішення сесії Одеської міської ради від 31.10.2000 № 1665-ХХІІІ «Про оренду комунального майна, що є власністю територіальної громади міста Одеси» та становить за перший, після підписання Договору оренди, місяць 542,74 грн (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції). Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України. Орендар зобов`язаний вносити орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності. Відповідно до п. 2.3 Договору до орендної плати не входить плата за комунальні

послуги, вартість експлуатаційних витрат, плата за користування земельною

ділянкою.

За невиконання або неналежне виконання обов`язків за цим Договором винна сторона відшкодовує іншій стороні завдані збитки у відповідності з чинним законодавством (п. 5.1 Договору).

За невиконання або неналежне виконання Орендарем обов`язків за цим Договором, Орендодавець має право розірвати Договір оренди у відповідності з чинним законодавством. (п. 5.6 Договору). За змістом п. 7.1 Договору питання, не врегульовані останнім, вирішуються у відповідності з чинним законодавством.

Пунктом 7.5 Договору передбачено, що зміна або розірвання договору можуть мати

місце за погодженням сторін. Зміни та доповнення, що вносяться до Договору, розглядаються сторонами протягом 20 днів.

Договір може бути розірваний на вимогу однієї із сторін за рішенням суду (п. 7.6.

Договору).

Згідно з п. 7.9 Договору, дія останнього припиняється внаслідок, зокрема закінчення

строку, на якій його було укладено.

Після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання, Орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати Орендодавцю приміщення за актом у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду та відшкодувати Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди.

Протягом дії Договору між сторонами підписані додаткові погодження, а саме:

- від 01.09.2003 № 1, в якому, у зв`язку з прийняттям нової Методики розрахунку граничних розмірів орендної плати за оренду майна, що знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Одеси, затвердженої рішенням Одеської міської ради від 26.03.2003 № 1054-ХХIV, орендна плата встановлена у розмірі 702,98 грн, ураховуючи 20% ПДВ;

- від 09.11.2004, відповідно до якого було збільшено площу орендованого приміщення до 210,4 кв.м, у зв`язку з чим розмір орендної плати визначено у сумі 1464,07 грн з ПДВ;

- від 13.12.2005, відповідно до якого продовжено строк оренди до 01.06.2006, розмір орендної плати визначено у сумі 821,20 грн з ПДВ;

- від 14.05.2007, яким строк дії договору продовжено до 01.11.2007, орендну плату визначено у розмірі 1320,84 грн з ПДВ;

- від 19.01.2012, яким змінено назву Орендодавця - Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради на Департамент комунальної власності Одеської міської ради, строк Договору продовжено до 19.12.2014, змінено профіль використання на Пункт побутового обслуговування населення: перукарня, лазня;

орендну плату з 19.01.2012 установлено в розмірі 3472,04 грн на місяць з ПДВ.

Окрім того, сторонами укладено низку додаткових договорів про внесення змін до

договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70, а саме:

- додатковий договір від 27.01.2015, за яким строк Договору оренди продовжено до 27.12.2017, орендну плату з 27.01.2015 встановлено у розмірі 3619,46 грн (без урахування індексу інфляції та ПДВ);

- додатковий договір від 25.05.2015, яким встановлено обов`язок відповідача протягом

року з моменту підписання додаткової угоди створити для осіб з обмеженими фізичними можливостями умови для безперешкодного доступу до об`єкту оренди;

- додатковий договір від 09.11.2017, відповідно до якого продовжено строк Договору до 09.10.2020, орендну плату з 09.11.2017 встановлено у розмірі 5354,17 грн (без урахування індексу інфляції та ПДВ), що розрахована станом на 01.10.2017.

У листопаді 2023 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІРОСКОП» (далі ТОВ «ГІРОСКОП»), в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив:

- стягнути заборгованість з орендної плати у сумі 158 826,43 грн та 10 497,10 грн пені за есвоєчасну сплату орендної плати;

- розірвати договір оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70;

- виселити ТОВ «ГІРОСКОП» з нежитлового приміщення першого поверху та підвалу загальною площею 210,1 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Степова, 31

Рішенням Господарського суду Одеської області від 24.04.2024, залишеним без змін

постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 у справі № 916/5157/23, відмовлено в задоволенні позову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, господарські суди встановили, що договір оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 діяв після 01.07.2020, оскільки його строк неодноразово продовжувався, а 09.11.2017 до наведеного договору внесено чергові зміни щодо строку його дії, а саме: продовжено строк до 09.10.2020. За таких обставин господарські суди дійшли висновку про те, що для продовження договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 підлягає застосовуванню процедура, передбачена Законом України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 № 157-ІХ, і, відповідно, автоматичне продовження договору знову, без проведення аукціону, є неможливим.

Таким чином, за висновками господарських судів, договір оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 міг бути продовжений за результатами проведення аукціону.

Проте, як установили господарські суди, аукціон не був проведений. При цьому господарські суди зазначили, що Закон України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 не передбачає такої підстави для продовження строку дії договору оренди як «мовчазна згода». Тому господарські суди дійшли висновку про те, що договір оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 припинив свою дію 09.10.2020 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Оскільки господарські суди встановили, що договір оренди нежитлового приміщення

від 10.06.2002 № 37/70 припинив свою дію 09.10.2020, то суди відмовили в задоволенні позовних вимог про його розірвання, адже, за висновками судів, розірвати можна лише договір, який діє.

Ураховуючи дату закінчення строку дії договору оренди нежитлового приміщення від

10.06.2002 № 37/70 (09.10.2020), господарські суди виснували, що позивач мав право нараховувати відповідачу орендну плату до 09.10.2020.

Розглядаючи позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської

ради про виселення ТОВ «ГІРОСКОП» з нежитлового приміщення, господарські суди зазначили, що такі позовні вимоги є похідними від позовних вимог про розірвання

договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70, тому не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із постановою Південно-західного апеляційного господарського

суду від 29.01.2025 та рішенням Господарського суду Одеської області від 24.04.2024 у справі № 916/5157/23, до Верховного Суду звернувся Департамент комунальної власності Одеської міської ради з касаційною скаргою, в якій просив скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.05.2025 у справі № 916/5157/23 установлено, що господарські суди попередніх

інстанцій, розглянувши справу по суті позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, дійшли правильного висновку, що договір оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70 припинився на підставі частини 1 статті 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 № 157-ІХ у зв`язку із закінченням строку, на який його укладено (до 09.10.2020).

При цьому, за встановленими судами обставинами, ТОВ «ГІРОСКОП» не повернув позивачу орендоване нежитлове приміщення. Таким чином, товариство не виконало імперативну вимогу частини 1 статті 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 № 157-ІХ.

Разом з тим господарські суди попередніх інстанцій, зазначаючи про те, що позивач просив виселити відповідача із займаного ним нежитлового приміщення саме внаслідок дострокового розірвання у судовому порядку договору оренди нежитлового приміщення від 10.06.2002 № 37/70, а не внаслідок припинення строку дії наведеного договору, помилково не врахували того, що підставою для виселення орендаря із займаного ним приміщення є припинення договору оренди.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.05.2025 у справі № 916/5157/23 частково задоволено касаційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, постанову Південно західного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 та рішення Господарського суду Одеської області від 24.04.2024 у справі № 916/5157/23 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про виселення ТОВ «ГІРОСКОП» з нежитлового приміщення першого поверху та підвалу загальною площею 210,1 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Степова, 31. У цій частині ухвалено нове рішення, яким виселено ТОВ «ГІРОСКОП» з нежитлового приміщення першого поверху та підвалу загальною площею 210,1 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Степова, 31.

В іншій частині постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від

29.01.2025 та рішення Господарського суду Одеської області від 24.04.2024 у справі № 916/5157/23 залишено без змін.

За змістом ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК України)

обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою головного державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № 78692979 з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 20.06.2025 у справі № 916/5157/23 про виселення ТОВ «ГІРОСКОП» з нежитлового приміщення першого поверху та підвалу загальною площею 210,1 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Степова, 31.

Актом державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 15.09.2025 установлено, що приміщення звільнено, ключі передано представнику стягувача.

Постановою державного виконавця від 15.09.2025 виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 20.06.2025 у справі № 916/5157/23 закінчено у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі, на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, об`єкт оренди вважається фактично повернутим 15.09.2025, що, на думку прокурора, є підставою для стягнення з ТОВ «ГІРОСКОП» на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради неустойки за весь період прострочення виконання зобов`язання згідно вимог ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Листом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 15.12.2025 №

01-19/2813 на адресу окружної прокуратури надано розрахунок неустойки за прострочення виконання зобов`язання з повернення об`єкта оренди нежитлового приміщення першого поверху та підвалу загальною площею 210,1 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Степова, 31, сума якої за період з 10.10.2021 по 15.09.2025 становить 1 057 840,17 грн та про стягнення якої заявляє прокурор у позовній заяві.

Розглянув матеріали справи, заяву прокурора про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову є правом, а не обов`язком суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Виходячи з загальних положень законодавства, суд вважає за необхідне зауважити, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання стосовно необхідності у забезпеченні позову, суд виходить з ого, що адекватність заходу до забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.07.2024р. у справі № 925/1459/23, від 06.06.2024р. у справі № 910/17599/23, від 21.03.2024р. у справі №910/15328/23, від 13.12.2023 р. у справі № 921/290/23.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Разом з тим, метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 р. у справі №910/15328/23, від 01.05.2023р. у справі №914/257/23, від 06.03.2023р. у справі №916/2239/22.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, господарський суд врахує, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020р. у справі №753/22860/17 та постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023р. у справі №905/448/22, постанові Верховного Суду від 21.03.2024р. у справі №910/15328/23.

Отже, необхідність вжиття заходів забезпечення позову в даному випадку зумовлена

обґрунтованим припущенням, що з урахуванням предмета спору, невжиття таких

заходів може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог прокурора, чим фактично буде нівельована функція судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів, адже можливість ТОВ «ГІРОСКОП» у будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною.

Ураховуючи викладене, співмірним та адекватним заходом забезпечення позову у

даному випадку буде накладення арешту на грошові кошти, що належать ТОВ «ГІРОСКОП» та знаходяться на всіх рахунках в банківських або інших фінансово кредитних установах, а також на майно, яке належить останньому, сукупно у межах суми позову, яка складає 1 057 840,17 грн, лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності.

На виконання п. 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України повідомляю, що пропозиції щодо зустрічного забезпечення позову відсутні, оскільки достатніх підстав вважати, що заходами забезпечення позову відповідачу можуть бути спричинені збитки, немає. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

При цьому під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024р. у справі № 910/15328/23, від 17.12.2018р. у справі № 914/970/18, від 10.11.2020р. у справі № 910/1200/20.

Водночас, як неодноразово зазначалось у постановах Верховного Суду, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024р. у справі №910/15328/23, від 16.11.2023р. у справі №921/333/23, від 13.07.2022р. у справі №904/4710/21.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.04.2024р. у справі №754/5683/22 дійшла висновку про те, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Відповідно до ч.5, 6 ст. 140 ГПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

За приписами ч.1 ст.144 ГПК України ухвала підлягає негайному виконанню. Частиною 8 ст.140 ГПК України встановлено, що оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також, не перешкоджає подальшому розгляду справи

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин заява прокурора підлягає задоволенню, так як обгрунтована і доведена.

Керуючись ст. ст. 136,137, 140, 234 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву заступника керівника Хаджибейської окружної прокуратури міста Одеси від 30.12.2025р. за вх. №2-2068/25 від 30.12.2025 про забезпечення позову у справі №916/5344/25 - задовольнити.

2. Накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю

«ГІРОСКОП» (вул. Академіка Корольова, 35, кв. 98, м. Одеса, 65113; ) як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову у межах суми позовних вимог на загальну суму 1 057 840,17 грн.

3. Накласти арешт на нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ГІРОСКОП» (вул. Академіка Корольова, 35, кв. 98, м. Одеса, 65113; ), у межах суми позову 1 057 840,17 грн, лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності.

За даною ухвалою стягувачем є: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради /65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1 /

За даною ухвалою боржником є: Товариство з обмеженою відповідальністю «ГІРОСКОП» (вул. Академіка Корольова, 35, кв. 98, м. Одеса, 65113; ).

Ухвала підлягає виконанню відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвала може бути пред`явлена до примусового виконання у строк, передбачений ст.12 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення - 01.01.2026 в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з постановлення.

Суддя Петренко Наталія Дмитрівна