РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.01.2026Справа № 910/10236/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РКДЗ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕТОННИЙ АЛЬЯНС УКРАЇНИ"

про стягнення 1 202 575, 42 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РКДЗ" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕТОННИЙ АЛЬЯНС УКРАЇНИ" (далі - відповідач) про стягнення 1 202 575, 42 грн, з яких: 1 004 735, 00 грн основний борг, 50 129, 25 грн інфляційні втрати, пеня у розмірі 97 355, 96 грн, 15 % річних у розмірі 50 355, 21 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем порушено умови Договору поставки № 14082024-2 від 14.08.2024 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "РКДЗ" залишено без руху, встановлено строк та спосіб усунення недоліків.

Через канцелярію Господарського суду міста Києва Товариством з обмеженою відповідальністю "РКДЗ" подано клопотання про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/10236/25, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

04.11.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідачем було сплачено основну заборгованість у розмірі 208 000, 00 грн, у зв`язку з чим останній просить суд зменшити суму основного боргу до 796 735, 00 грн.

06.11.2025 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

14 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «РКДЗ» (далі -постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БЕТОННИЙ АЛЬЯНС УКРАЇНИ" (далі -покупець) укладено Договір поставки № 14082024-2 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов`язався поставити Покупцю в порядку та на умовах, визначених договором щебінь, пісок, асфальт, а Покупець зобов`язався прийняти продукцію та оплатити її на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 1.3 Договору Постачальник передає у власність Покупцю продукцію в наступному асортименті: щебінь фракції 5-10, щебінь фракції 5-20, щебінь фракції 10-20, щебінь фракції 20-40, щебінь фракції 40-70, щебінь фракції 2-5, щебенево-піщана суміш фракції 0.05-70 щебенево-піщана суміш фракції 0.05-40, щебінь фракції 0-40, щебінь фракції 0-70, відсів, пісок з відсівів дроблення фракції 0-5, пісок річковий, асфальтобетонна продукція, тощо.

Кількісні характеристики, а також асортимент Продукції визначаються заявками Покупця і закріплюються у відповідних видаткових накладних (п. 1.4 Договору).

Згідно з п. 2.1 Договору Продукція постачається за узгодженими Сторонами договірними цінами. Ціни на Продукцію зазначаються у видаткових накладних, які є невід ємною частиною цього Договору.

Пунктом 2.4 Договору передбачено, що загальна вартість Продукції визначається на підставі видаткових накладних, підписаних у період дії цього Договору.

У п. 2.5 Договору сторони передбачили розрахунки між Сторонами здійснюються шляхом перерахування на поточний рахунок Постачальника 100% попередньої оплати вартості Продукції (у тому числі її навантаження та доставки). Сторони можуть передбачити інший порядок розрахунків, про що укладається і підписується Сторонами додаткова угода до цього Договору.

У випадку поставки Продукції на умовах п. 3.5. нього Договору Покупець повинен оплатити повну вартість, поставленої Продукції протягом 3 (трьох) банківських днів з дати поставки (п. 2.6 Договору).

Датою оплати є дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (п. 2.7 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору поставка Продукції за цим Договором здійснюється автомобільним або залізничним транспортом до відповідного пункту призначення або залізничної станції, що вказується Покупцем у відповідній заявці.

За попередньою домовленістю Сторін поставка Продукції може здійснюватися шляхом її самовивозу автомобільним транспортом зі складу Постачальника.

Заявка може бути подана Покупцем як в усній, так і в письмовій формі за допомогою телефону, факсу, електронної пошти, пошти або інших засобів комунікації. Заявка повинниа містити інформацію про найменування Продукції, асортимент та кількість, вид поставки та пункт призначення, контактний номер телефону відповідальної особи за приймання Продукції тощо (п.п.3.2, 3.3. Договору).

Згідно з п. 3.4 Договору Постачальник зобов`язується здійснити поставку узгодженої Продукції за умови оплати 100 (сто) % її вартості.

Постачальник має право не очікуючи надходження на свій поточний рахунок оплати повної вартості узгодженої Продукції поставити її Покупцю.

Обов`язок Постачальника щодо поставки Продукції Покупцю вважається виконаним з моменту надання розпорядження (передачі) Продукції Покупцю відповідно до п. 3.1 та п. 3.2 цього Договору. Приймання - передача Продукції здійснюється шляхом підписання відповідної видаткової накладної уповноваженими представниками Сторін (п.п. 3.5, 3.6 Договору).

Як встановлено у п. 3.11 Договору у випадку відсутності у Покупця видаткових накладних за попередній місяць останній повинен звернутись до Постачальника з письмовою вимогою про їх надання до 10 (десятого) числа місяця, наступного за звітним. У випадку відсутності такої вимоги вважається, що видаткові накладні, надіслані Постачальником простою кореспонденцією, отримані Покупцем і повторного дублювання не потребують.

Пунктом 3.12 Договору у разі невмотивованої відмови від підписання видаткових накладних або відсутності письмових заперечень щодо них поставка Продукції вважаються такою, що здійснена у відповідності до цього Договору. У разі відмови підписати видаткові накладні Покупець зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту надання Постачальником видаткових накладних надати вмотивовану, викладену у письмовому вигляді та завірену печаткою відмову від підписання видаткових накладних. У випадку ненадання такої відмови вважається, що Продукція згідно Договору поставлена в повному об`ємі та належної якості, а видаткові накладні підписані Покупцем.

Відповідно до п. 5.1 Договору за невиконання або неналежне виконання обов`язків за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України.

У випадку порушення Покупцем п. 3.12. цього Договору останній повинен сплатити Постачальнику штраф у розмірі 20 % вартості Продукції, що зазначена у видатковій накладній (п. 5.3 Договору).

Згідно з п. 5.6 Договору у випадку несвоєчасної сплати грошових коштів за цим Договором Покупцю нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Розмір пені обчислюється від суми заборгованості за кожен день прострочення (включаючи день оплати) до повного розрахунку. У разі прострочення оплати понад 30 (тридцять) календарних днів Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 10 (десяти) % від суми заборгованості.

Пунктом 5.7 Договору передбачено, що Покупець, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, штраф, пеню, а також 15 (п`ятнадцять) процентів річних від простроченої суми. У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України розмір процентів річних встановлений сторонами у Договорі.

Відповідно до п. 5.8 Договору сторони погодили збільшити до 5 (п`яти) років тривалість позовної давності до вимог, що випливають з цього Договору, у тому числі про стягнення вартості Продукції, неустойки (штрафу, пені).

В пункті 5.9 Договору сторони погодили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через 5 (п`ять) років від дня, коли зобов`язання маю бути виконане.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками Сторін і діє протягом дванадцяти місяців, а в частині грошових зобов`язань до їх повного виконання Сторонами (п. 6.1 Договору).

На виконання умов Договору № 14082024-1 від 14.08.2024 позивачем з 14.12.2024 року по 15.04.2025 року передано щебеневу продукцію на загальну суму 1 381 006, 80 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними:

- № 8707 від 14 грудня 2024 року на суму 173 021, 40 грн;

- № 8722 від 16 грудня 2024 року на суму 333 088, 50 грн;

- № 8736 від 17 грудня 2024 року на суму 265 383, 00 грн;

- № 142 від 16 січня 2025 року на суму 193 492, 80 грн;

- № 157 від 17 січня 2025 року на суму 178 669, 80 грн;

- № 164 від 18 січня 2025 року на суму 237 351, 30 грн.

15.04.2025 року ТОВ «РКДЗ» надіслало до ТОВ «БЕТОННИЙ АЛЬЯНС УКРАЇНИ» вимогу щодо виконання грошового зобов`язання на суму 1 329 735,00 грн, яку останній отримав 23.04.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 678.

У відповідь на вказану вимогу ТОВ «БЕТОННИЙ АЛЬЯНС УКРАЇНИ» надало гарантійний лист № 02/05 від 02.05.2025 року в якому гарантувало не пізніше 19.05.2025 року провести розрахунки в повному обсязі з ТОВ «РКДЗ».

ТОВ «БЕТОННИЙ АЛЬЯНС УКРАЇНИ» було частково погашено заборгованість на суму 325 000,00 грн, що підтверджується наступними платіжними інструкціями:

- № 747 від 25.04.2025 на суму 30 000,00 грн;

- № 752 від 28.04.2025 на суму 10 000, 00 грн;

- № 762 від 01.05.2025 на суму 30 000, 00 грн;

- № 781 від 07.05.2025 на суму 20 000,00 грн;

- № 809 від 21.05.2025 на суму 15 000, 00 грн;

- № 816 від 22.05.2025 на суму 10 000, 00 грн;

- № 823 від 23.05.2025 на суму 10 000, 00 грн;

- № 827 від 27.05.2025 на суму 10 000, 00 грн;

- № 836 від 29.05.2025 на суму 10 000, 00 грн;

- № 840 від 30.05.2025 на суму 10 000, 00 грн;

- № 843 від 02.06.2025 на суму 10 000, 00 грн;

- №852 від 06.06.2025 на суму 10 000, 00 грн;

- № 862 від 09.06.2025 на суму 10 000, 00 грн;

- № 867 від 11.06.2025 на суму 10 000, 00 грн;

- № 885 від 18.06.2025 на суму 10 000, 00 грн;

- № 896 від 20.06.2025 на суму 10 000, 00 грн;

- № 908 від 26.06.2025 на суму 10 000, 00 грн;

- №912 від 27.06.2025 на суму 10 000, 00 грн;

- № 916 від 30.06.2025 на суму 10 000, 00 грн;

- № 923 від 02.07.2025 на суму 10 000, 00 грн;

- № 926 від 03.07.2025 на суму 10 000, 00 грн;

- № 939 від 04.07.2025 на суму 10 000, 00 грн;

- № 945 від 07.07.2025 на суму 10 000, 00 грн;

- № 949 від 08.07.2025 на суму 10 000, 00 грн;

- № 953 від 09.07.2025 на суму 10 000, 00 грн;

- №968 від 11.07.2025 на суму 10 000, 00 грн;

- № 974 від 14.07.2025 на суму 10 000, 00 грн;

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору поставки № 14082024 - 2 від 14.08.2024 не у повному обсязі оплатив поставлений позивачем за видатковими накладними товар, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 1 004 735, 00 грн

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 50 129, 25 грн інфляційних втрат, пеню у розмірі 97 355, 96 грн та 15 % річних у розмірі 50 355, 21 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечуючи проти задоволення заявлених позовних вимог зазначив, що ним було сплачено основну заборгованість у розмірі 208 000, 00 грн за період липня 2025 - жовтня 2025 року , у зв`язку з чим останній просить суд зменшити суму основного боргу до 796 735, 00 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору поставки № 14082024 - 2 від 14.08.2024, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору поставки № 14082024-2 від 14.08.2024 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1 381 006, 80 грн, що підтверджується видатковими накладними, копії яких долучені позивачем до позовної заяви.

Позивач зазначає, що з 14.12.2024 року по 15.04.2025 року ним передано відповідачу щебеневу продукцію на загальну суму 1 329 735, 00 грн

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.5 Договору передбачено, що розрахунки між Сторонами здійснюються шляхом перерахування на поточний рахунок Постачальника 100% попередньої оплати вартості Продукції (у тому числі її навантаження та доставки). Сторони можуть передбачити інший порядок розрахунків, про що укладається і підписується Сторонами додаткова угода до цього Договору.

За доводами позивача станом на 14.07.2025 за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 1 004 735, 00 грн.

Проте, судом встановлено, що відповідач здійснив наступні оплати протягом липня - жовтня 2025 року, які не враховані позивачем, а саме:

- 17.07.2025 у розмірі 10 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 990;

- 22.07.2025 у розмірі 10 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1002;

- 28.07.2025 у розмірі 10 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1017;

- 29.07.2025 у розмірі 10 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1025;

- 30.07.2025 у розмірі 10 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1036;

- 08.08.2025 у розмірі 10 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1061;

- 19.08.2025 у розмірі 10 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1080;

- 20.08.2025 у розмірі 10 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1083;

- 25.08.2025 у розмірі 8 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1090 ;

- 26.08.2025 у розмірі 10 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1098;

- 27.08.2025 у розмірі 10 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1106;

- 03.09.2025 у розмірі 10 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1127;

- 05.09.2025 у розмірі 10 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1138;

- 08.09.2025 у розмірі 10 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1145;

- 10.09.2025 у розмірі 10 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1153 ;

- 11.09.2025 у розмірі 10 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1162;

- 12.09.2025 у розмірі 10 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1169 ;

- 26.09.2025 у розмірі 10 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1216 ;

- 03.10.2025 у розмірі 10 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1225;

- 16.10.2025 у розмірі 10 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1263 ;

- 17.10.2025 у розмірі 10 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1274.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 №13/51-04.

Судом встановлено, що позовна заява ТОВ «РКДЗ» подана 15.08.2025 та надійшла до суду 18.08.2025, а провадження у справі було відкрито 22.10.2025, тоді як суму боргу у розмірі 60 000, 00 грн відповідач сплатив за період липня 2025 року - серпня 2025 року, тобто до звернення позивача з позовом до суду та відкриття провадження у справі.

Враховуючи, що предмет спору в частині 60 000, 00 грн припинив існування до звернення позивача з позовом до суду та відкриття провадження у справі, суд відмовляє у задоволенні вимог позову у цій частині.

З матеріалів справи вбачається, що після звернення з позовом до суду та відкриття провадження у справі, відповідач перерахував позивачу 148 000, 00 грн.

За таких обставин суд вважає, що предмет спору у даній справі в частині стягнення 148 000, 00 грн основного боргу припинив своє існування.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення 148 000, 00 грн основного боргу, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано суду доказів оплати товару на суму 796 735, 00 грн.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕТОННИЙ АЛЬЯНС УКРАЇНИ» за Договором поставки № 14082024- 2 від 14.08.2024 у сумі 796 735, 00 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "РКДЗ" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕТОННИЙ АЛЬЯНС УКРАЇНИ" суми основного боргу у розмірі 796 735, 00 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 97 355, 96 грн пені, 50 355, 21 грн 15 % річних та 50 129, 25 грн інфляційних втрат.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 5.6 Договору у випадку несвоєчасної сплати грошових коштів за цим Договором Покупцю нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Розмір пені обчислюється від суми заборгованості за кожен день прострочення (включаючи день оплати) до повного розрахунку.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, суд встановив, що позивачем не правильно нараховано пеню на загальну суму 1 004 735, 00 грн за період з 15.12.2024 по 15.04.2025, оскільки поставки товару здійснювались поетапно, а саме: 14 грудня 2024 року на суму 173 021, 40 грн; 16 грудня 2024 року на суму 333 088, 50 грн; 17 грудня 2024 року на суму 265 383, 00 грн; 16 січня 2025 року на суму 193 492, 80 грн; 17 січня 2025 року на суму 178 669, 80 грн; 18 січня 2025 року на суму 237 351, 30 грн, отже, станом на 15.12.2024 у відповідача не могла існувати заборгованість у розмірі 1 004 735, 00 грн.

За розрахунком суду загальна сумі пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у межах визначеного періоду становить суму більшу, ніж заявлена позивачем до стягнення, а тому суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 97 355, 96 грн, оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Пунктом 5.7 Договору передбачено, що Покупець, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, штраф, пеню, а також 15 (п`ятнадцять) процентів річних від простроченої суми. У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України розмір процентів річних встановлений сторонами у Договорі.

За розрахунком суду загальна сумі 15 % річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у межах визначеного періоду становить суму більшу, ніж заявлена позивачем до стягнення, а тому суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача 15 % річних у розмірі 50 355, 21 грн, оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку про його часткове задоволення, з огляду на допущення помилок у нарахуванні інфляційних втрат, які вказані вище, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у розмірі 43 908, 88 грн.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Саме на позивачеві лежить процесуальний тягар доведення суду першої інстанції підстав, розміру, строку обчислення боргу шляхом надання суду деталізованого розрахунку усіх заявлених позивачем сум. Водночас, відповідач вправі надати відповідні заперечення щодо позовних вимог та здійснити контррозрахунок таких сум. Як розрахунок позивача, так і контррозрахунок відповідача повинні бути аргументованими, щоби суд, аналізуючи відповідні докази та аргументи учасників справи, виконував функцію здійснення правосуддя, а не змушений би був, в іншому випадку, виконувати обчислення, тобто здійснювати дії, покладені законом на учасників справи.

Аналогічна правова позиція викладені у постанові Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №910/1265/17.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

У зв`язку з наведеними обставинами суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 86, 129, 231, 232 - 233, 237 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "РКДЗ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕТОННИЙ АЛЬЯНС УКРАЇНИ" про стягнення 1 202 575, 42 грн задовольнити частково.

2. Закрити провадження в частині стягнення основного боргу у розмірі 148 000, 00 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕТОННИЙ АЛЬЯНС УКРАЇНИ" (адреса: 01013, місто Київ, вул. Баренбойма, будинок 8-Р; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РКДЗ" (адреса: 09600, Київська обл., Рокитнянський р-н, селище міського типу Рокитне, вулиця Білоцерківська, будинок 1; ) основний борг у розмірі 796 735 (сімсот дев`яносто шість тисяч сімсот тридцять п`ять) грн 00 коп, пеню у розмірі 97 355 (дев`яносто сім тисяч триста п`ятдесят п`ять) грн 96 коп, 15 % річних у розмірі 50 355 (п`ятдесят тисяч триста п`ятдесят п`ять) грн 21 коп, інфляційні втрати у розмірі 43 908 (сорок три тисячі дев`ятсот вісім) грн 88 коп, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 14 825 (чотирнадцять тисяч вісімсот двадцять п`ять) грн 33 коп.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.01.2026 року.

Суддя М.Є. Літвінова