ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року Справа № 918/513/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Юрчук М.І. , суддя Тимошенко О.М.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Балащука Василя Васильовича на рішення господарського суду Рівненської області, ухваленого 20.08.25р. суддею Мовчуном А.І. о 10:31 у м.Рівному, повний текст складено 21.08.25р. у справі № 918/513/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика"

до відповідача Балашука Василя Васильовича

про стягнення заборгованості у розмірі 157 811,91 грн

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Рівненської області 10.06.2025 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" до відповідача Балашука Василя Васильовича про стягнення заборгованості у розмірі 157 811,91 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 464372-КС-002 про надання кредиту від 17.08.2023 в частині повного та своєчасного повернення коштів.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 20.08.2025 у справі №918/513/25 позов задоволено. Стягнуто з Балашука Василя Васильовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" 157811 грн 91 коп заборгованості, з яких: 43000 грн 00 коп - заборгованість за кредитом; 112733 грн 11 коп - заборгованість за процентами; 2078 80 коп - заборгованість за комісією, 2422 грн 40 коп витрат по сплаті судового збору та 9 780 грн 00 коп витрат на правову допомогу.

Не погодившись із винесеним рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить апеляційну скаргу - задовольнити. Звільнити відповідача Балашука Василя Васильовича від сплати судового збору. Рішення Господарського суду Рівненської області від 20 серпня 2025 року - скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ "Бізнес Позика" до Балашука Василя Васильовича про стягнення заборгованості - відмовити в повному обсязі.

Відповідач Балашук В.В. Кредитний договір від 17.08.2023 № 464372-КС-002 та додаткову угоду до нього № 1 від 18.08.2023 з ТОВ «Бізнес Позика» не укладав та не підписував, електронного підпису або електронного цифрового підпису не отримував.

Проте, судом першої інстанції не взято до уваги, що позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу.

З посиланням на Закон України «Про електронну комерцію», Закон України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», Постанову НБУ від 28.07.2020 № 107 «Про затвердження Положення про здійснення установами фінансового моніторингу» вказує, що позивачем не надано докази того, що одноразовий ідентифікатор був надісланий саме на фінансовий номер телефону, який належить особі (тобто номер, прив`язаний до її банківської картки або іншим чином ідентифікований як її особистий); не надано підтвердження того, що особа самостійно ввела свої персональні дані (ПІБ, ІПН, паспортні дані, реквізити банківської картки), які співпадають з її ідентифікаційними даними.

Крім того, судом першої не взято до уваги що, позивачем, на підтвердження позовних вимог, не надано до суду технічних доказів, а саме: Лог-файли (журнали дій), Докази відправки та отримання SMS-повідомлення, Скріншоти та записи екрану. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договорів, а тому вважає договір, який укладений з недодержанням зазначених умов є нікчемним.

Крім того, з посиланням на ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 89 ЦПК України, зазначає, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, то саме на нього покладено обов`язок надати докази на підтвердження видачі кредиту (встановлення кредитного ліміту) та його розміру, а також докази, коли виникла заборгованість за договором та в якому розмірі.

Надані позивачем до суду електронні копії договору № 464372-КС-002 від 17.08.2023 та додаткова угода № 1 від 18.08.2023 з додатками, відповідачем не підписані.

У відзиві позивач наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу Балашука Василя Васильовича на рішення Господарського суду Рівненської області від 20.08.2025 у справі № 918/513/25 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Здійснити розподіл судових витрат, які були понесені ТОВ "Бізнес Позика" у зв`язку з розглядом цієї справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Балашука Василя Васильовича на рішення Господарського суду Рівненської області 20.08.2025 у справі №918/513/25 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК № 880 від 06.04.2017, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ТОВ "Бізнес Позика" зареєстроване у якості фінансової установи.

Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 1593 від 11.05.2017 "Про видачу ТОВ "Бізнес Позика" ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)" видано ТОВ "Бізнес Позика" ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

17.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (надалі - кредитодавець) та Фізичною особою - підприємцем Балашуком Василем Васильовичем (надалі - позичальник) укладено договір № 464372-КС-002 про надання кредиту (надалі - договір).

Договір укладений сторонами в електронній формі в інформаційно - комунікаційній системі позивача шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до п. 1 договору, кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 34000,00 грн строком на 24 тижні до 01.02.2024, на умовах сплати процентів за користування кредитом: стандартна процентна ставка у розмірі 2,0000000% в день (фіксована ставка), знижена процентна ставка у розмірі 1,15095296% в день (фіксована ставка), комісія за надання кредиту 5 100,00 грн.

Відповідно до пунктів 2, 2.1., 2.2. договору, протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом нараховується за ставкою, вказаною в пункті 1 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п.3 договору і розраховується в порядку описаному нижче.

У разі якщо погашення кредиту здійснюється згідно погодженого сторонами графіку платежів, що наведений в пункті 3 договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в пункті 1 договору.

Сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3 договору (за виключенням дострокового повернення кредиту), внаслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п.1 договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний п .3 до договору та до закінчення терміну дії договору.

У випадку неповернення будь-якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань позичальника, в тому числі із врахуванням скасування умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою, при чому проценти за користування кредитом нараховуються на фактичний залишок суми кредиту. Всі нараховані проценти за користування кредитом мають бути сплачені не пізніше дати кожного із наступних чергових платежів, при цьому сторони погодили, що кредитодавець надає позичальнику оновлений графік платежів шляхом відображення такого графіку в особистому кабінету позичальника.

Пунктом 3 договору, сторони встановили графік платежів, де останнім днем повернення кредиту визначили 01.02.2024.

Згідно п. 6 договору, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з договором про надання кредиту та правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає договір з вільним волевиявленням.

17.08.2023 позивач видав відповідачу кредит в загальному розмірі 34 000,00 грн (двома платежами в розмірі 9 000,00 грн та 25 000,00 грн) на картковий банківський рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується двома квитанціями платіжної системи ТОВ "ФК "Елаєнс" (ТМ FONDY) від 17.08.2023 за № 632499261 та № 632499184 (видача кредиту); двома довідками ТОВ "ФК "Елаєнс" (ТМ FONDY) від 14.02.2025 (видача кредиту), чим виконав свої грошові зобов`язання за кредитним договором своєчасно та в повному обсязі.

Видача кредиту відповідачу здійснювалась позивачем через партнера - ТОВ "ФК "Елаєнс" (ТМ FONDY), з яким укладено договір №41084239_14/12/17 від 14.12.2017 про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку), та який мав на момент здійснення переказу ліцензію НБУ на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків № 21/778-рк від 30.04.2023.

18.08.2023 між сторонами укладено додаткову угоду 1 до договору № 464372-КС-002 про надання кредиту (надалі - додаткова угода).

Додаткова угода укладена сторонами в електронній формі в інформаційно-комунікаційній системі позивача шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Внаслідок укладення додаткової угоди 1: кредит збільшений на 9 000,00 грн (пункт 2.1. додаткової угоди 1); після збільшення суми кредиту загальна сума отриманого та неповернутого позичальником кредиту склала 43 000,00 грн (пункт 2.2. додаткової угоди 1); після укладення додаткової угоди та збільшення суми кредиту: загальна сума отриманого кредиту становить 43 000,00 грн, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту становить 111 641,10 грн (пункт 4 додаткової угоди 1); за надання додаткового кредиту з позичальника підлягає сплаті комісія в розмірі 1 350,00 грн (пункт 5 додаткової угоди 1); з дати укладення додаткової угоди було встановлено новий графік платежів (пункт 6 додаткової угоди 1).

18.08.2023 позивач видав відповідачу додатковий кредит у розмірі 9 000,00 грн, що підтверджується довідкою АТ "Таскомбанк" № 5494/47.1 від 14.02.2025, чим виконав свої грошові зобов`язання за додатковою угодою 1 своєчасно та в повному обсязі.

Згідно квитанцій про оплату через платіжний сервіс "Platon" відповідач здійснював погашення кредиту на сайті ТОВ "Бізнес позика", сплативши на рахунок позивача 01.09.2023 - 9 310,00 грн, 16.09.2023 - 1000,00 грн, 20.09.2023 - 350,00 грн, 21.09.2023 - 7 960,00 грн.

На виконання ухвали Господарського суду Рівненської області від 12.06.2025 від Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" надійшов лист № 20.1.0.0.0/7-250717/58222-БТ від 22.07.2025, в якому повідомлено, що на ім`я Балашука Василя Васильовича в банку емітовано карту № 428192, на яку 17.08.2023 здійснено переказ коштів на загальну суму 34 000,00 UAH (25 000,00 UAH та 9 000,00 UAH) та 18.08.2023 здійснено переказ коштів у розмірі 9 000,00 UAН.

Позивач зазначає, що на дату подання позовної заяви, заборгованість відповідача перед позивачем за договором складає 157 811,91 грн з яких: 43 000,00 грн заборгованості за кредитом; 112 733,11 грн заборгованості за процентами; 2 078,8 грн заборгованості за комісією.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач, зі свого боку, зобов`язання з повернення кредитних коштів не виконав, надані йому грошові кошти відповідно до договору про надання кредиту позивачу не повернув. Доказів, які б підтверджували належне виконання ним своїх зобов`язань за договором про надання кредиту суду не надано.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначає Закон України "Про електронну комерцію", який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно - комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

За змістом ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронна форма представлення інформації - спосіб документування інформації, що означає створення, запис, передачу або збереження інформації у цифровій чи іншій нематеріальній формі за допомогою електронних, магнітних, електромагнітних, оптичних або інших засобів, здатних до відтворення, передачі чи зберігання інформації. Електронною формою представлення інформації вважається документування інформації, що дає змогу її відтворювати у візуальній формі, придатній для сприйняття людиною. Електронне повідомлення - інформація, представлена в електронній формі, надана учасником відносин у сфері електронної комерції з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно з положеннями ч. 1 - ч. 6, ч. 8, ч. 12, ч. 13 ст. 11 ЗУ "Про електронну комерцію", пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 ГПК України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 12 ЗУ "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, закон допускає можливість укладення електронного договору із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, який прирівнюється до письмової форми договору у випадку його підписання, з-поміж інших способів, шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором. При цьому за суттю та логікою наведених правових положень підписання договору шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором відноситься до обов`язку замовника (покупця), а не самого виконавця (продавця), оскільки електронний підпис одноразовим ідентифікатором являється сукупністю даних в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Як убачається із матеріалів справи, між ТОВ "Бізнес Позика" та ФОП Балашуком Василем Васильовичем укладено в електронній формі договір № 464372-КС-002 про надання кредиту від 17.08.2023 та додаткова угода 1 від 18.08.2023.

Вказаний договір та додаткова угода 1 були підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором, відповідає наведеним правовим положенням, а тому доводи скаржника про те, що договір та додаткова угода не підписані скаржником, а тому є нікчемними не беруться судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Положеннями ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 та ч. 7 ст. 193 ГК України, зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Приписами ч. 1 - ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як убачається із матеріалів справи, позивач свої зобов`язання відповідно умов кредитного договору та додаткової угоди виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 43 000,00 грн, що підтверджується належними доказами, долученими до матеріалів справи.

Згідно квитанцій про оплату через платіжний сервіс "Platon" відповідач здійснював погашення кредиту на сайті ТОВ "Бізнес позика", сплативши на рахунок позивача 01.09.2023 - 9 310,00 грн, 16.09.2023 - 1000,00 грн, 20.09.2023 - 350,00 грн, 21.09.2023 - 7 960,00 грн.

Отже, слід вказати, що в період дії договору відповідач здійснив лише часткове погашення боргу у розмірі 18 620,00 грн, чим порушив свої зобов`язання, встановлені умовами договором.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що відповідач зробивши 4 (чотири) платежі з метою виконання умов договору, вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту № 464372-КС-002 від 17.08.2023. Це відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладеній у Постанові від 23.12.2020 по справі №127/23910/14-ц, а саме: "Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу".

Пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України передбачено добросовісність як стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 за своєю суттю застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), що ґрунтується ще на римській максимі non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium лежить принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Таким чином, здійснивши часткове погашення заборгованості та в подальшому заперечуючи укладення та підписання кредитного договору та додаткової угоди на переконання суду апеляційної інстанції в діях відповідача присутня суперечлива поведінка, оскільки дані твердження не підтверджено жодним належним доказом, а дії самого відповідача щодо погашення частини заборгованості свідчать про визнання та схвалення цього правочину останнім.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позову та стягнення з Балашука Василя Васильовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" 43 000,00 грн заборгованості за кредитом, 112 733,11 грн заборгованості за процентами та 2 078,80 грн заборгованості за комісією.

Крім того, слід вказати, що Балашук Василь Васильович 25.09.2024 припинив підприємницьку діяльність за власним рішенням.

У випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18.

Так, враховуючи наявність між сторонами спору саме з господарських правовідносин щодо виконання договору про надання кредиту № 464372-КС-002 від 17.08.2023, укладеного між суб`єктами господарювання, суд апеляційної інстанції погоджується із місцевим господарським судом, що даний спір підлягає вирішенню саме Господарським судом Рівненської області, а відповідно до ст. 52 ЦК України, ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Крім того, позивач як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції заявив вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 9780,00 грн та 5000,00 грн відповідно.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч.3 ст.123 ГПК України).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою; представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст.16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Згідно з положеннями ч.1, 2, 3, 4 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу в суді першої інстанції в розмірі 9 780,00 грн представником позивача подано копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.10.2024; копію рахунка - фактури № Р-00000218 від 09.06.2025; копію акту здачі - прийняття робіт (надання послуг) № Р--06/25 від 09.06.2025 на суму 9 780,00 грн; копію платіжної інструкції № 4458 від 09.06.2025 на суму 9 780,00 грн; копію довіреності від 01.10.2024 на представництво адвокатом Глуховецьким О.С. інтересів ТОВ "Бізнес Позика"; копію свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю серії ТР № 000217 від 31.08.2017.

Також, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції було подано копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.10.2024; копію рахунка - фактури № Р-00000264 від 20.10.2025; копію акту здачі - прийняття робіт (надання послуг) № Р--10/25 від 20.10.2025 на суму 5 000,00 грн; копію платіжної інструкції № 5223 від 20.10.2025 на суму 5 000,00 грн; копію довіреності від 01.10.2024 на представництво адвокатом Глуховецьким О.С. інтересів ТОВ "Бізнес Позика"; копію свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю серії ТР № 000217 від 31.08.2017.

Частинами 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015), а також висновки Європейського суду з прав людини, викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої Європейського суду з прав людини вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Правова позиція щодо розумності та співмірності розміру витрат на правову допомогу також відображена у постановах Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18 і від 01.08. 2019 у справі № 915/237/18.

Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що факт виконання адвокатом позивача умов договору від 01.10.2024 про надання правової (правничої) допомоги як в суді першої. Так і в суді апеляційної інстанції підтверджується належними доказами.

Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідач ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не надав.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 9 780,00 грн в суді першої інстанції підлягає задоволенню, а також слід задоволити вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн в суді апеляційної інстанції.

За наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується із місцевим господарським судом, що позовні вимоги підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, тому підлягають задоволенню.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області від 20.08.25 у справі №918/513/25 прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Крім того, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, залишаються за скаржником.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Рівненської області від 20.08.25 у справі № 918/513/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 20.08.25 у справі №918/513/25 залишити без змін.

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, ) 5000,00 грн витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

4. Господарському суду Рівненської області видати наказ на виконання даної постанови.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

6. Справу №918/513/25 повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "05" січня 2026 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Тимошенко О.М.