ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2026 р. Справа№ 925/200/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Мальченко А.О.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Черкаського обласного центру зайнятості

на рішення Господарського суду Черкаської області від 09.06.2025

у справі №925/200/25 (суддя Кучеренко О.І.)

за позовом Черкаського обласного центру зайнятості

до Черкаської обласної прокуратури

про стягнення 106 070,47 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Черкаський обласний центр зайнятості (далі, позивач або Фонд) звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Черкаської обласної прокуратури (далі, відповідач або прокуратура), у якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти, які виплачені як допомога по безробіттю громадянину ОСОБА_1 у сумі 106 070,47 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до Черкаського міського центру зайнятості у пошуках роботи, наказом №НТ200612 від 12.06.2020 йому було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю. Наказом Черкаського міського центру зайнятості №НТ 210611 від 15.06.2021 було припинено виплату по безробіттю ОСОБА_1 з 07.06.2021 у зв`язку із закінченням строку виплат у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». За період перебування на обліку з 12.06.2020 до 11.06.2021 ОСОБА_1 було нараховано та виплачено допомоги на суму 106 070,47 грн. Черкаською обласною прокуратурою було повідомлено позивача, що наказ Генерального прокурора від 29.04.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Черкаської області було скасовано та поновлено його на раніше займаній посаді з 01.05.2020. Позивач, посилаючись на положення статей 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», якими встановлено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, просить стягнути з відповідача суму виплаченого забезпечення у сумі 106 070,47 грн, оскільки ОСОБА_1 поновлено на роботі за рішенням суду.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 09.06.2025 у справі №925/200/25 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи назване рішення, суд дійшов висновку, що на час розгляду цієї справи судом відсутнє рішення суду, яким би особа, якій Фондом були сплачені кошти, у зв`язку з безробіттям, була поновлена на роботі. Оскільки постановою Верховного Суду від 31.05.2022 були скасовані попередні рішення у справі №580/2313/20 про поновлення ОСОБА_1 на роботі та відмовлено останньому у задоволенні цих позовних вимог, а звільнення ОСОБА_1 здійснено у межах та спосіб, який визначений законодавством, у позивача відсутні правові підстави стверджувати про законність його вимог про примусове стягнення коштів з відповідача.

Також місцевий господарський суд зазначив, що позивачем при поданні позову і на вимогу суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виплати Черкаським обласним центром зайнятості ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у сумі 106 070,47 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, 26.06.2025 засобами поштового зв`язку Черкаський обласний центр зайнятості звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 09.06.2025 у справі №925/200/25 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог Черкаського обласного центру зайнятості до Черкаської обласної прокуратури; стягнути з Черкаської обласної прокуратури кошти у сумі 106 070 грн 47 коп. на рахунок Черкаського обласного центру зайнятості, р/р №UA0706382, банк: Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО - 820172, .

Апеляційна скарга мотивована порушенням та неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували факт скасування наказу Офісу Генерального прокурора №423к від 14.12.2021 про скасування наказу Генерального прокурора №106к від 29.04.2021 про звільнення ОСОБА_1 та про поновлення його на роботі, на виконання постанови Верховного Суду від 31.05.2022 у справі №580/2313/20. Так само не містять матеріали справи й доказів про вжиття прокуратурою заходів щодо стягнення з ОСОБА_1 коштів, виплачених йому за час вимушеного прогулу та приведення у відповідність обов`язкової звітності про періоди роботи ОСОБА_1 в Черкаській обласній прокуратурі. ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Черкаської області та органів прокуратури на підставі пункту 7 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за власним бажанням, згідно з наказом Генерального прокурора №158к від 03.07.2024 з 05.07.2024, тобто більше ніж через 2 роки після винесення постанови Верховним Судом та з абсолютно інших підстав.

Черкаською обласною прокуратурою виконано рішення судів щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі в повному обсязі (видано накази про скасування наказу про звільнення, перераховано заробітну плату за час вимушеного прогулу) та навпаки не вжито заходів щодо приведення у відповідність правового статуту ОСОБА_1 у відносинах з Черкаською обласною прокуратурою згідно з постановою Верховного Суду від 31.05.2022 у справі №580/2313/20.

У зв`язку з цим позивач вважає, що в силу приписів частини 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» прокуратура зобов`язана відшкодувати позивачу кошти, виплачені останнім як допомога по безробіттю ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень на відзив

04.09.2025 відповідач подав через підсистему «Електронний суд» відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

У відзиві відповідач наголосив на тому, що оскільки судом касаційної інстанції винесено постанову про скасування рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2021 № 580/2313/20 про поновлення ОСОБА_1 на роботі, звільнення його з посади заступника прокурора Черкаської області та органів прокуратури з 30.04.2020 відповідало вимогам законів та було здійснено у межах та спосіб, визначений законодавством.

Отже, фактичні обставини справи свідчать, що перебування ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Черкаської області ґрунтувалося на рішенні судів, яке в подальшому було скасоване постановою Верховного Суду від 31.05.2022 у справі №580/2313/20. З цього моменту будь-які правові наслідки такого поновлення відпали. Крім того, перебування ОСОБА_1 на військовій службі унеможливлювало здійснення звільнення у період мобілізації, оскільки стаття 119 Кодексу законів про працю України та стаття 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» гарантують збереження місця роботи та забороняють звільнення таких працівників.

Вимога апелянта про стягнення з прокуратури коштів допомоги по безробіттю є необґрунтованою, оскільки не підтверджено наявності правових підстав для покладення на прокуратуру відповідальності у вигляді відшкодування таких виплат. Усі дії Черкаської обласної прокуратури щодо виконання судових рішень були здійснені у повній відповідності до законодавства.

09.09.2025 від позивача через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких позивач наголосив на тому, що перебування ОСОБА_1 на службі в лавах ЗСУ не змінює того факту, що його було звільнено з посади заступника прокурора Черкаської області та органів прокуратури на підставі пункту 7 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за власним бажанням, згідно наказу Генерального прокурора № 158к від 03.07.2024 з 05.07.2024, тобто більше ніж через 2 роки після винесення постанови Верховного Суду України у справі № 580/2313/20 та з абсолютно інших підстав, хоча виходячи з логіки поданого відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 мали б звільнити 29.04.2020 згідно з наказом №106к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Черкаської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду.

Черкаський обласний центр зайнятості вважає, що матеріали справи підтверджують факт поновлення на роботі ОСОБА_1 на підставі рішення суду та відповідно Черкаська обласна прокуратура в силу приписів частини 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» зобов`язана відшкодувати кошти, виплачені Черкаським обласним центром зайнятості як допомога по безробіттю ОСОБА_1 .

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2025 апеляційну скаргу Черкаського обласного центру зайнятості на рішення Господарського суду Черкаської області від 09.06.2025 у справі №925/200/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Судом установлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2025 витребувано у Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/200/25; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду Черкаської області.

21.07.2025 матеріали справи №925/200/25 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-07/380/25 від 12.08.2025 у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_2 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку, відповідно до підпункту 2.3.43, 2.3.44 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №925/200/25.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2025 апеляційну скаргу Черкаського обласного центру зайнятості на рішення Господарського суду Черкаської області від 09.06.2025 у справі №925/200/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Черкаського обласного центру зайнятості на рішення Господарського суду Черкаської області від 09.06.2025 у справі №925/200/25, розгляд справи, враховуючи частину 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), оскільки предметом розгляду у справі є вимоги про стягнення 106 070,47 грн, а отже вказана справа відноситься до малозначних у розумінні положень пункту 1 частини 5 статті 12 та частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження (довідок про доставку електронного листа з копією ухвали суду про відкриття апеляційного провадження до електронних кабінетів учасників справи у підсистемі «Електронний суд»), а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2025 процесуальних строків на подачу відзиву, заперечення на відзив, всіх заяв та клопотань, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті у розумний строк, застосувавши статті 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 3 Конституції України та статті 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Наказом Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора №106к від 29.04.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Черкаської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30.04.2020.

12.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до Черкаського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного та із заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю. На підставі цих заяв його було взято на облік Черкаського міського центру зайнятості, надано статус безробітного та призначено виплату по безробіттю.

11.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до Черкаського міського центру зайнятості із заявою про припинення реєстрації безробітного з 11.06.2021, у зв`язку із відмовою від послуг служби зайнятості через самостійний пошук роботи.

Згідно з персональною карткою №00016 ОСОБА_1 перебував на обліку у Черкаському міському центрі зайнятості як безробітний у період з 12.06.2020 до 11.06.2021.

ОСОБА_1 подав до Черкаського окружного адміністративного суду позовну заяву до Офісу Генерального прокурора, прокуратури Черкаської області про визнання протиправними дії першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора; визнання протиправним наказу Генерального прокурора №106к від 29.04.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади; поновлення на посаді з 30.04.2020; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 у справі №580/2313/20 позовні вимоги задоволено частково.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2021 змінено рішення суду першої інстанції, викладено абзац четвертий та п`ятий пункту першого резолютивної частини в такій редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Черкаської області та в органах прокуратури з 01 травня 2020 року». Стягнути з Черкаської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 квітня 2020 року до 24 лютого 2021 року у розмірі 400 057,50 грн».

У листі Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області №07.1-16-06/7409 від 23.09.2021 зазначено, що на виконання виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду від 14.09.2021, 22.09.2021 було проведено безспірне списання коштів у сумі 400 057,50 грн, а саме 322 046,29 грн - середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.04.2020 до 24.02.2021 на користь ОСОБА_1 , 6 000,86 грн військового збору та 72 010,35 грн податку з доходів фізичних осіб.

Наказом Офісу Генерального прокурора №423к від 14.12.2021 на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2021 у справі №580/2313/20 скасовано наказ Генерального прокурора від 29.04.2020 №106к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Черкаської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та поновлено ОСОБА_1 на посади прокурора Черкаської області та в органах прокуратури з 01.05.2020.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.05.2022 скасовано рішення місцевого суду від 24.02.2021 та постанову апеляційного суду від 29.07.2021 у справі №580/2313/20 та відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора та Черкаської обласної прокуратури.

Наказом Генерального прокурора №158к від 03.07.2024 ОСОБА_1 з 05.07.2024 звільнений з посади заступника прокурора Черкаської області та органів прокуратури на підставі пункту 7 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Черкаська філія Черкаського обласного центру зайнятості звернулась до Черкаської обласної прокуратури із листом №17.5/1607 від 29.11.2024, у якому просила Черкаську обласну прокуратуру у зв`язку із поновленням ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Черкаської області та в органах прокуратури з 01.05.2020, добровільно відшкодувати кошти, які виплачені Черкаським міським центром зайнятості як допомога по безробіттю ОСОБА_1 у сумі 106 070,47 грн.

У відповідь на цей лист Черкаська обласна прокуратура надіслала Черкаській філії Черкаського обласного центру зайнятості лист №21-317вих24 від 19.12.2024, у якому повідомила, що Черкаська обласна прокуратура не має можливості добровільно відшкодувати Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття кошти у розмірі 106 070,47 грн, які виплачені Черкаським міським центром зайнятості ОСОБА_1 .

Позивачем у справу надано бухгалтерську довідку за підписом директора та головного бухгалтера Черкаського обласного центру зайнятості про розрахунок коштів, які підлягають поверненню за період з 12.06.2020 до 06.06.2021 по безробіттю ОСОБА_1 у сумі 106 070,47 грн.

За доводами позивача, оскільки особа, якій позивач виплатив допомогу по безробіттю, була поновлена на роботі, Черкаська обласна прокуратура зобов`язана повернути ці кошти позивачу, що і стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін з огляду на таке.

Предметом спору у цій справі є вимога позивача про стягнення з відповідача коштів у сумі 106 070,47 грн, які були виплачені позивачем ОСОБА_1 як допомога по безробіттю.

Відносини у сфері зайнятості населення регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Господарським та Цивільним кодексами України, законами України «Про зайнятість населення», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», іншими актами законодавства.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Пунктом 8 частини 1 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що страховий випадок - це подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» видом забезпечення за цим Законом, серед іншого, є допомога по безробіттю.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема, на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до частини 2 цієї ж статті статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, наказом генерального прокурора Офісу Генерального прокурора №106к від 29.04.2020 ОСОБА_1 звільнено з роботи.

У період з 12.06.2020 до 11.06.2021 ОСОБА_1 перебував на обліку як безробітний у Черкаському міському центрі зайнятості та за доводами позивача отримав у цей період 106 070,47 грн допомоги по безробіттю. Згідно з персональною карткою №00016 11.06.2021 було припинено реєстрацію ОСОБА_1 як безробітного у зв`язку з поданням ним заяви про припинення реєстрації.

Згідно з частиною 1 статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що Фонд має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Приписами частини 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що з роботодавця утримується, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Тобто, положеннями статей 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, які надані безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Обставини, які встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 у справі №580/2313/20 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2021 ОСОБА_1 поновлено на роботі з 30 квітня 2020 року.

На підставі цих рішень наказом Генерального прокурора №423к від 14.12.2021 скасовано наказ Генерального прокурора від 29.04.2020 №106к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника голови прокурора Черкаської області та органів прокуратури, поновлено ОСОБА_1 на роботі з 01.05.2020, а також виплачено 322 046,29 грн - середній заробіток за вирахуванням податків.

Тобто, рішення судів першої та апеляційної інстанції у справі №580/2313/20 були виконані Черкаською обласною прокуратурою у повному обсязі.

Водночас, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.05.2022 скасовано рішення місцевого та апеляційного судів у справі №580/2313/20 та відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора та Черкаської обласної прокуратури про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, рішення суду, на підставі якого ОСОБА_1 було поновлено на посаді в органах прокуратури з 01 травня 2020 року, у подальшому було скасовано постановою суду касаційної інстанції.

Таким чином, на час розгляду цієї справи судом, відсутнє рішення суду, яким би особа, якій Фондом були сплачені кошти у зв`язку з безробіттям, була поновлена на роботі. Оскільки Верховним Судом були скасовані попередні рішення судів у справі №580/2313/20 про поновлення ОСОБА_1 на роботі та відмовлено останньому у задоволенні цих позовних вимог, а звільнення ОСОБА_1 здійснено у межах та спосіб, який визначений законодавством, у позивача у розумінні положень абзацу 6 частини 1 статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» відсутні правові підстави стверджувати про законність його вимог про примусове стягнення коштів з відповідача.

Відсутність доказів на підтвердження факту скасування наказу Генерального прокурора №423к від 14.12.2021 про поновлення з 01.05.2020 на роботі ОСОБА_1 у зв`язку з прийнятою Верховним Судом постановою не має вирішального значення для даного спору, адже не спростовує обставин відсутності самого рішення судупро поновлення на роботі ОСОБА_1 .

Доводи скаржника в цій частині є необґрунтованими.

Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з Черкаської обласної прокуратури на користь Черкаського обласного центру зайнятості коштів у сумі 106 070,47 грн, як допомоги по безробіттю, яка була виплачена ОСОБА_1 , оскільки на час розгляду справи відсутня належна підстава для виникнення права на таку вимогу - рішення суду щодо особи, якій здійснені виплати, про поновлення її на роботі.

Водночас, відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд зазначив, що позивачем при поданні позову і на вимогу суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виплати Черкаським обласним центром зайнятості ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у сумі 106 070,47 грн.

Позивач в апеляційній скарзі не наводить доводів на спростування зазначених висновків суду.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачем на підтвердження факту виплати ОСОБА_1 коштів у сумі 106 070,47 грн надано у матеріали справи бухгалтерську довідку за підписом директора та головного бухгалтера Черкаського обласного центру зайнятості про розрахунок коштів, які підлягають поверненню за періоди з 12 червня 2020 року по 06 червня 2021 року по безробітному ОСОБА_1 .

Однак, довідка про розрахунок коштів, які підлягають поверненню, не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту реальної виплати ОСОБА_1 суми, яка заявлена до стягнення з відповідача.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 07.05.2025 зобов`язано Черкаський обласний центр зайнятості протягом п`яти днів з дня отримання цієї ухвали надати суду, зокрема, докази виплати ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у сумі 106 070,47 грн.

Позивач у відповідь повідомив суд про те, що за формою, яка затверджена як додаток №2 до Порядку надання допомоги по безробіттю, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 №735, довідка про нарахування допомоги по безробіттю видається лише на вимогу особи, якій вона була нарахована.

Однак, колегія суддів зазначає, що суд не витребовував у позивача безпосередньо довідку за встановленою зазначеним Порядком формою, а факт здійснення відповідних виплат міг бути підтверджений іншими доказами, як то бухгалтерськими довідками про фактичне перерахування коштів, банківськими виписками з рахунку позивача, реєстрами виплати з підтвердженням їх виконання, оборотно-сальдовими відомостями, тощо.

Позивачем при поданні позову, на вимогу суду першої інстанції, а також до апеляційної скарги з відповідним обґрунтованим клопотанням про поновлення строку на подання таких доказів не надано.

Враховуючи викладене, позивач також не підтвердив належними та допустимими доказами факт реальної виплати ОСОБА_1 коштів у сумі 106 070,47 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Черкаського обласного центру зайнятості такою, що не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Черкаської області від 07.05.2025 у даній справі підлягає залишенню без змін.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судовий збір за подання зазначеної апеляційної скарги згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Черкаського обласного центру зайнятості на рішення Господарського суду Черкаської області від 07.05.2025 у справі №925/200/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 07.05.2025 у справі №925/200/25 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції покласти на Черкаський обласний центр зайнятості.

Матеріали справи №925/200/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

А.О. Мальченко