ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/9629/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранця О. М. - головуючого, Кролевець О. А., Мамалуя О. О.,

за участю секретаря судового засідання Сініцина В. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Хмельницька АЕС"

на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Скрипки І.М., Тищенко А.І., Мальченко А.О.

від 15.09.2025

та Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеценергомонтаж Київ"

на рішення Господарського суду міста Києва

у складі судді Підченка Ю.О.

від 27.02.2025

та на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Скрипки І.М., Тищенко А.І., Мальченко А.О.

від 15.09.2025

у справі за позовом Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Хмельницька АЕС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеценергомонтаж Київ"

про стягнення 2 174 236,41 грн,

за участю представників:

від позивача: Фурман Т.О.,

від відповідача: Рижаков А.В.

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеценергомонтаж Київ" про стягнення пені в сумі 1 925 142,22 грн та штрафу в сумі 249 094,19 грн.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг від 26.08.2021 № 11-124-01-21-15430.

Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій

26.08.2021 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція») (як замовником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спеценергомонтаж Київ» (як виконавцем) було укладено договір про надання послуг № 11-124-01-21-15430 (далі також - договір), за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених цим договором, надати в захищеній зоні ВП ХАЕС послуги за темою: «ДБН А2.2-3:2014. Ремонт приміщень загального користування турбінного відділення енергоблоків № 1 та № 2 ВП ХАЕС», надалі - послуги (код 45260000-7 згідно ДК 021-2015).

Код послуг, що є предметом закупівлі за цим Договором, згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016:2010: 43.99 - Роботи будівельні спеціалізовані, інші, н.в.і.у. (пункт 1.2 договору).

Відповідно до п. 1.4. договору, обсяг та склад послуг, що надається виконавцем за цим договором, технічні вимоги до них визначаються Технічною специфікацію (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього договору.

Строк надання послуг: початок - з дати укладення сторонами договору, закінчення - 30.11.2021.

Відповідно до пункту 3.2 договору договірна ціна послуг (Додаток № 3), яка передбачена цим договором, розрахована згідно з ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва» зі змінами № 1-№ 2 та відповідає тендерній пропозиції виконавця за результатами аукціону.

У складі договірної ціни замовник узгоджує виконавцю такі витрати:

- величину заробітної плати - 15 000,00 грн для розряду робіт 3,8 при нормальних умовах праці;

- коефіцієнт К=1,2 до норм витрат труда робітників, зайнятих на ремонтно-будівельних роботах для урахування впливу умов виконання ремонтних робіт (виконання ремонтно-будівельних робіт в приміщеннях будинків, будівель, що експлуатуються, звільнених від меблів, устаткування та інших предметів пункту 1, табл. Б1 Додаток Б ДСТУ-Н Б Д.2.4-21:2012);

- загальновиробничі витрати - 201 018,00 грн, розраховані відповідно до усереднених показників Додатка Б до ДСТУ-Н Д.1.1-3:2013 без застосування знижувальних коефіцієнтів 0,4123 і 0,7821 до першого та третього блоків цих витрат відповідно;

- адміністративні витрати - 1,79 грн/люд.-год. (об`єкти, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із значними наслідками СС3) відповідно до пункту 1 табл. Д1 Додатку Д до ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, зміна № 2;

- прибуток 20,00 грн/люд.-год. (об`єкти, що за класом наслідків [відповідальності] належать до об`єктів із значними наслідками СС3) відповідно до пункту 1 табл. Е1 Додатку Е до ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, зміна № 2;

- витрати на відрядження - фактичні витрати виконавця, з наданням підтверджуючих їх документів, але не більше суми, передбаченої у договірній ціні (Додаток № 3);

- вартість матеріальних ресурсів (ТМЦ виконавця) - за цінами, зазначеними у локальному кошторисі (відомості ресурсів). Під час підписання актів наданих послуг вартість цих витрат виконавця буде компенсуватися по фактичним витратам виконавця, з наданням підтверджуючих документів, але не більше суми, передбаченої кошторисом;

- відстань перевезення матеріальних ресурсів - 30 км.

Згідно з пунктом 4.5 договору при розрахунках за надані послуги - ціни на ТМЦ (матеріали), придбані та використані виконавцем при наданні послуг за цим договором, повинні бути обґрунтованими та підтвердженими відповідними документами і розрахунками. Документами, що підтверджують вартість ТМЦ є накладні на матеріали, калькуляції, рахунки тощо. Відповідальність за достовірність даних, зазначених в наданих документах, несе виконавець.

Розділом 5 договору визначені права та обов`язки сторін.

У пункті 6.1 договору визначено місце надання послуг: м. Нетішин, Хмельницької обл., ВП ХАЕС, Будівля машинного залу енергоблоку №1, інв. № 56; Будівля машинного залу енергоблоку, № 2, інв. № 185.

Пунктами 9.1. та 9.2. договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України. За порушення строків надання послуг за договором, виконавець зобов`язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості послуг, надання яких прострочено, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів виконавець додатково сплачує замовнику штраф в розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що на думку позивача, в строк встановлений умовами договору виконавець прийнятих на себе зобов`язань не виконав, послуг з ремонту приміщень не надав. ТОВ «Спеценергомонтаж Київ» допустило прострочення виконання своїх зобов`язань за договором за період з 01.12.2021 по 25.05.2023 включно, що складає 541 календарних дні.

Заперечуючи проти заявленого позову відповідач посилався, зокрема, на таке:

- відповідачем було вжито усіх залежних від нього заходів для виконання зобов`язання за договором, а ненадання позивачем вихідних даних для розробки відповідачем ПВР, без якого неможливо приступити безпосередньо до надання послуги (виконання будівельних робіт) є тією обставиною, що повністю залежить від волі позивача;

- відповідач здійснював всі організаційні заходи, що передують реалізації послуг та є обов`язковими відповідно до умов договору, неухильно дотримуючись чинних норм у сфері будівництва з метою подальшого якісного та своєчасного виконання робіт;

- відповідач не здійснював відмову від виконання зобов`язання в односторонньому порядку, а повідомив про зупинення виконання договору, з огляду на те, що позивачем не визнавалась недійсність договору в процесі досудового врегулювання спору;

- заявлена позивачем сума пені та штрафу в більш ніж e 19 разів перевищує розмір прибутку, який міг бути отриманий відповідачем за цим договором, і складає 61,1 відсотка від ціни договору, тобто що такі суми є неспіврозмірними, що суперечить принципу розумності та є джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем;

- 24.08.2023 за результатом моніторингу Державною аудиторською службою України на Веб-порталі Уповноваженого органу розміщено Висновок про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2021-06-15-002232-a та зазначено про виявлення порушення - не відхилення тендерних пропозицій, які підлягали відхиленню відповідно до закону.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.07.2023, залишеним в силі постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2024, у справі №910/18417/21 позовна заява ТОВ «Спеценергомонтаж Київ» про визнання недійсним договору від 26.08.2021 №11-124-01-21-15430 на суму 3 558 488,40 грн та застосування наслідків недійсності нікчемного договору, залишена без задоволення. Відповідно, спірний договір від 26.08.2021 № 11-124-01-21-15430, укладений між сторонами, визнаний таким, що не порушує вимоги чинного законодавства та є дійсним.

Короткий зміст рішення та постанови судів попередніх інстанцій

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.02.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2025, у справі № 910/9629/23 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача штраф в розмірі 249 094,19 грн, пеню в розмірі 651 203,38 грн та судовий збір в розмірі 13 504, 46 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та аргументи учасників справи

Позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 в частині відмови у стягненні неустойки (пені) в сумі 1 273 938,84 грн, у якій просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції в цій частині, та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині постанову апеляційного господарського суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в сумі 249 094,19 грн та пені в сумі 651 203,38 грн, залишити без змін.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач зазначив, що суд апеляційної інстанції, всупереч сформованої судової практики, не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду щодо застосування ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України та можливості суду зменшити розмір штрафних санкцій, а саме: не врахував постанову Верховного суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20, всупереч якій не здійснив юридичної оцінки усіх фактичних обставин справи обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, не врахував доводів позивача, а лише обмежився формальними висновками.

Жодна з обставин, які за усталеною практикою мали б бути дослідженими та оціненими, згідно із п.48 постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20, судом апеляційної інстанції врахована не була.

Також не врахував висновки постанов Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19, якими сформований усталений підхід, що полягає в тому, що при вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені.

Висновок апеляційного господарського суду про те, що позивачем не надано докази, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті зупинення виконання відповідачем Договору про надання послуг № 11-124-01-21-15430 від 26.08.2021, суперечить загальноприйнятій судовій практиці, через відсутність обов`язку у кредитора (постраждалої сторони) доводити розмір його втрат та надавати відповідні докази, а саме постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, постанові Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №910/8698/19.

Також позивач зазначив, що застосувавши інші правові підстави для стягнення пені в сумі 651 203,38 грн, ніж ті, що були застосовані господарським судом у рішенні, апеляційний господарський суд фактично змінив рішення суду першої інстанції, проте із посиланням на ст.276 ГПК України, зазначив про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, внаслідок чого допущено порушення норм процесуального права.

Відповідач - ТОВ «Спеценергомонтаж Київ» у касаційній скарзі просив скасувати рішення місцевого господарського суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 249 094,19 грн, пені в розмірі 651 203,38 грн та судового збору в розмірі 13 504,46 грн та постанову апеляційного господарського суду та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Касаційна скарга подана з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач зазначив, що суд апеляційної інстанції при застосуванні норми права в оскаржуваному рішенні не врахував висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у таких постановах Верховного Суду: від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 19.09.2019 у справі № 907/532/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 25.02.2020 у справі №903/322/19, від 07.04.2020 у справі №904/1936/19, від 12.05.2020 у справі №910/9767/19, від 29.04.2020 у справі №917/693/19 та від 26.05.2020 у справі №916/2586/19, згідно з якими цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7- рп/2013.

Не врахував висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 28.11.2023 у справі 916/1504/22 - зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

Висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 15.02.2023 у справі № 920/437/22 - підтверджено правомірність зменшення судом апеляційної інстанції заявленої до стягнення у вказаній справі суми пені на 99% та зазначив, що апеляційним судом було встановлено наявність обставин, за наявності яких господарський суд може зменшити неустойку (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України), зокрема, що порушення відповідачем у вказаній справі своїх зобов`язань за договором не призвело до безповоротних негативних наслідків для позивача, а доводи останнього про звільнення відповідача від відповідальності є безпідставними та зводяться до нічим не підтверджених припущень, а також до бажання позивача застосувати до відповідача відповідальність у надмірному розмірі.

Висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладені у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 про те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

Також зазначив, що орієнтовна сума витрат відповідача на правову допомогу під час розгляду справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій становить 114 147,25 грн, докази понесення яких будуть надані в порядку частини 8 статті 129 ГПК України.

Відповідач подав відзив на касаційну скаргу позивача, у якому просив залишити касаційну скаргу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 у справі №910/9629/23 в частині відмови у стягненні неустойки (пені) в сумі 1 273 938,84 грн без задоволення, а постанову апеляційного господарського суду в частині відмови у стягненні неустойки (пені) в сумі 1 273 938,84 грн - без змін.

Позивач подав відзив на касаційну скаргу відповідача, у якому просив у її задоволенні відмовити, рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині та постанову апеляційного господарського суду залишити без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Щодо касаційної скарги Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Хмельницька АЕС".

В обґрунтування підстав касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, позивач зазначив, що суд апеляційної інстанції, всупереч сформованої судової практики, не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду щодо застосування ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України та можливості суду зменшити розмір штрафних санкцій, а саме: не врахував постанову Верховного суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20, всупереч якій не здійснив юридичної оцінки усіх фактичних обставин справи обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, не врахував доводів позивача, а лише обмежився формальними висновками.

Вважає, що жодна з обставин, які за усталеною практикою мали б бути дослідженими та оціненими, згідно із п.48 постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20, судом апеляційної інстанції врахована не була.

Наведені позивачем доводи свого підтвердження не знаходять.

Суд апеляційної інстанції, оцінюючи наявність підстав для зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру пені, врахував висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 904/4685/1/, від 21.11.2019 у справі № 916/553/19, від 18.03.20120 у справі № 902/417/18 щодо права суду зменшити розмір відповідальності боржника перед кредитором.

Рішення суду апеляційної інстанції про зменшення розміру відповідальності прийняте на підставі оцінки наявних у справі доказів, за результатами чого суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованими наведені відповідачем заперечення щодо того, що заявлена позивачем сума пені та штрафу більш ніж в 19 разів перевищує розмір прибутку, який міг бути отриманий відповідачем, і складає 61,1 відсотка від ціни договору, тобто такі суми штрафних санкцій є неспіврозмірними, що суперечить принципу розумності та є джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем. Крім того, позивач не здійснював жодних (в тому числі авансових) платежів за договором на користь відповідача, не поніс будь-яких інших витрат, пов`язаних з договором, та не зазнав будь-яких збитків у зв`язку з зупиненням виконання договору.

Позивачем не надано доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті зупинення виконання відповідачем Договору про надання послуг № 11-124-01-21-15430 від 26.08.2021.

Виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін та ненадання позивачем доказів понесення ним збитків, зважаючи на надані відповідачем обґрунтування, проти яких позивачем не було надано жодних заперечень, беручи до уваги всі фактичні обставини справи, враховуючи, що розмір неустойки, заявлений до стягнення з відповідача є значним, матеріали справи не містять доказів завдання позивачу збитків у зв`язку з простроченням виконання відповідачем зобов`язань за договором, період прострочення, за який позивачем нараховано неустойку, який припадає на період дії воєнного стану, що призвело до не здійснення відповідачем господарської діяльності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість зменшити розмір неустойки до 651 203,38 грн.

Такі висновки суду апеляційної інстанції не суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20, зокрема пункту 48 цієї постанови, який наводить позивач як підставу для касаційного оскарження.

У постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20 зазначено, що закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення (пункт 49).

Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення пені; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення пені. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення пені, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (ст. ст. 86, 236-238 ГПК України) (пункт 50).

За змістом пунктів 51, 53 цієї постанови слідує, що стаття 86 ГПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Верховний Суд вважає, що така оцінка була проведена судом апеляційної інстанції, мотивація викладена в оскарженій постанові і ця мотивація співпадає із усталеними підходами, які склалися в судовій практиці при вирішенні питання про зменшення розміру пені.

Судом апеляційної інстанції при постановленні оскарженої постанови враховано висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Щодо наведених позивачем доводів в частині неврахування висновків Верховного Суду викладених у постановах від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19, згідно з якими при вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені, то суд апеляційної інстанції враховуючи інтереси обох сторін, оцінив доводи відповідача, що розмір заявлених позивачем до стягнення сум штрафних санкцій складає 61,1 відсотка від ціни договору, та дійшов висновку, що розмір неустойки, заявлений до стягнення з відповідача є значним.

Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з викладеними у пунктах 5.5., 5.6. постанови Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, яка наведена скаржником, згідно з якими зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, а також повинен врахувати інші інтереси сторін. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена у рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013. А також не суперечать позиції сформованій у наведеній ним постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі №904/2847/19.

Щодо наведеної позивачем постанови Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №910/8698/19, то наведені ним висновки не є релевантними для справи № 910/9629/23. Висновки, сформовані у справі № 910/8698/19 стосуються оцінки доводів відповідача щодо необґрунтованості відхилення судом його клопотання про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, з тих підстав, що відповідач не подав суду будь-яких доказів існування (наявності) тих обставин, якими він обґрунтовував зазначене клопотання. Касаційний господарський суд не прийняв посилання скаржника на те, що відповідна "інформація" стосовно складного фінансового становища відповідача не потребує доказування, в силу статті 75 ГПК України, оскільки є загальновідомою. Подібних обставин у справі № 910/9629/23 не встановлено.

Загалом наведені позивачем заперечення висновків суду апеляційної інстанції щодо зменшення заявленого до стягнення з відповідача розміру пені зводяться до незгоди скаржника з наданою судом оцінкою обставин справи та до необхідності переоцінки доказів у справі, що суперечить положенням статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

Наведені позивачем у касаційній скарзі доводи про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права також свого підтвердження не знайшли. Суд апеляційної інстанції у оскарженій постанові зазначив, що погоджується з рішенням суду першої інстанції про часткове задоволення позову, але з мотивів, викладених судом апеляційної інстанції в цій постанові, тобто апеляційний господарський суд змінив мотивувальну, а не резолютивну частину рішення, що відповідає повноваженням суду апеляційної інстанції.

Щодо касаційної скарги відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеценергомонтаж Київ».

Касаційна скарга подана з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач зазначив, що суд апеляційної інстанції при застосуванні норми права в оскаржуваному рішенні не врахував висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у таких постановах Верховного Суду: від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 19.09.2019 у справі № 907/532/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 25.02.2020 у справі №903/322/19, від 07.04.2020 у справі №904/1936/19, від 12.05.2020 у справі №910/9767/19, від 29.04.2020 у справі №917/693/19 та від 26.05.2020 у справі №916/2586/19, згідно з якими цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Наведені відповідачем у касаційній скарзі доводи є безпідставними. Суд апеляційної інстанції, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін та ненадання позивачем доказів понесення ним збитків, зважаючи на надані відповідачем обґрунтування, проти яких позивачем не було надано жодних заперечень, беручи до уваги всі фактичні обставини справи, враховуючи, що розмір неустойки, заявлений до стягнення з відповідача є значним, матеріали справи не містять доказів завдання позивачу збитків у зв`язку з простроченням виконання відповідачем зобов`язань за договором, період прострочення, за який позивачем нараховано неустойку припадає на період дії воєнного стану, що призвело до не здійснення відповідачем господарської діяльності, дійшов висновку про зменшення розміру неустойки до 651 203,38 грн.

Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України, щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема, подібні висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06 вересня 2023 року у справі № 913/228/22, від 27 березня 2024 року у справі № 912/940/23, від 27 липня 2024 року у справі № 916/4158/23, від 24 вересня 2024 року у справі № 915/1037/23 та інших.

Що ж до посилань відповідача у касаційній скарзі на те, що в оскаржуваних рішеннях не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 19.09.2019 у справі № 907/532/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 25.02.2020 у справі № 903/322/19, від 07.04.2020 у справі № 904/1936/19, від 12.05.2020 у справі № 910/9767/19, від 29.04.2020 у справі № 917/693/19 та від 26.05.2020 у справі № 916/2586/19, то Верховний Суд зазначає, що з аналізу змісту вказаних відповідачем судових рішень, слідує, що у них були прийняті рішення відповідно до встановлених судами попередніх інстанцій обставин на підставі поданих сторонами доказів.

У кожній конкретній справі судами досліджувалися різні за змістом докази, які подавалися сторонами для обґрунтування заяв про зменшення розміру штрафних санкцій, з посиланням на приписи статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, та на підставі встановлених судами обставин вони приймали відповідні судові рішення, що, у свою чергу, не може свідчити про подібність правовідносин у цій справі № 910/9629/23 та у наведених скаржником справах, а також про інше застосування судом апеляційної інстанції при вирішенні справи загальних засад справедливості, добросовісності, розумності.

Щодо доводів відповідача про неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28.11.2023 у справі № 916/1504/22 щодо зменшення неустойки (штрафу, пені), то наведені у ній висновки не є повністю релевантними для справи № 910/9629/23, оскільки сформовані за наслідком розгляду спору щодо виконання договору купівлі-продажу електричної енергії, тобто предметом договору у цій справі є специфічний товар, що і обумовило висновки що право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій. Судами встановлено, що за умовами договору Покупець зобов`язаний сплатити Продавцю штраф у розмірі 20% вартості такого обсягу електричної енергії, від відбору якого відмовився Покупець.

Натомість у справі № 910/9629/23 подібні обставини відсутні. За спірним договором про надання послуг № 11-124-01-21-15430 відповідач взяв на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених цим договором, надати в захищеній зоні ВП ХАЕС послуги з ремонту приміщень загального користування турбінного відділення енергоблоків № 1 та № 2. У пунктах 9.1. та 9.2. договору сторони передбачили відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором. Зокрема, за порушення строків надання послуг за договором, виконавець зобов`язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості послуг, надання яких прострочено, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів виконавець додатково сплачує замовнику штраф в розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Тобто за умовами спірного договору не відбулося встановлення завищеного розміру санкцій на відміну від обставин встановлених у справі № 916/1504/22.

Висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 15.02.2023 у справі № 920/437/22 враховані судом апеляційної інстанції під час постановлення оскарженої постанови, внаслідок чого суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру пені до 651 203,38 грн.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, про неврахування якої судами зазначає відповідач у касаційній скарзі, сформувала висновок про те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України, що і було зроблено судом апеляційної інстанції.

Доводи скаржника зводяться виключно до незгоди з розміром до якого суд зменшив суму нарахованої за договором пені. При цьому скаржник у касаційній скарзі помилково вказує на те, що суд апеляційної інстанції не погодився з судом першої інстанції про відсутність підстав для зменшення штрафних санкцій та зазначивши про наявність обґрунтованих підстав для зменшення неустойки, залишив нараховану судом першої інстанції в розмірі 100 % пеню в межах шестимісячного строку згідно зі статтею 232 ГК України та плюс 1 день поза межами шестимісячного строку, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові зазначив, що перевірив зроблені позивачем розрахунки пені та штрафу (1 925 142,22 грн пені та 249 094,19 грн штрафу), та встановив правильність їх нарахування.

Також зазначив, що висновки суду першої інстанції про те, що правильним є розмір пені 651 203,38 грн, з урахуванням положень ч.6 ст.232 ГПК України та обмеженням нарахування періодом в шість місяців, не узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.02.2024 у справі № 911/858/22.

У той же час суд апеляційної інстанції виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін та ненадання позивачем доказів понесення ним збитків, зважаючи на надані відповідачем обґрунтування, проти яких позивачем не було надано жодних заперечень, беручи до уваги всі фактичні обставини справи, враховуючи, що розмір неустойки, заявлений до стягнення з відповідача є значним, матеріали справи не містять доказів завдання позивачу збитків у зв`язку з простроченням виконання відповідачем зобов`язань за договором, період прострочення, за який позивачем нараховано неустойку припадає на період дії воєнного стану, що призвело до не здійснення відповідачем господарської діяльності, вважав за можливе зменшити розмір неустойки до 651 203,38 грн.

Доводів щодо помилковості висновків суду апеляційної інстанції в частині врахування постанови Верховного Суду від 27.02.2024 у справі № 911/858/22 касаційна скарга відповідача не містить.

Стосовно клопотання скаржника про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, то Верховний Суд зазначає, що у силу положень статті 302 Господарського процесуального кодексу України саме по собі посилання відповідача на те, що справа містить виключну правову проблему, не може бути підставою для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, адже питання стосовно необхідності формування висновку щодо застосування статей 216-218, 230, 237 ГК України та статей 549, 641 ЦК України у спірних правовідносинах належить до компетенції Верховного Суду і необхідність формування такого висновку в межах цієї справи скаржником не підтверджено. Підставою касаційного оскарження відповідачем визначено пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, в межах якого здійснювався касаційний перегляд справи.

За таких обставин, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційних скаргах доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційних скарг та про відсутність підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції.

Висновки Верховного Суду

За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційних скаргах доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена із додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для її зміни чи скасування з підстав, викладених у касаційних скаргах немає.

Судові витрати

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні касаційних скарг, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржників.

Керуючись статями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Хмельницька АЕС" залишити без задоволення.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеценергомонтаж Київ" залишити без задоволення.

3. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 у справі № 910/9629/23 залишити без змін.

4. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді О. Кролевець

О. Мамалуй