ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

14.01.2026р. Справа № 905/169/25

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.,

при секретарі Кравець А.Є., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за заявами ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 )

про грошові вимоги до боржника у сумі 184785,23 грн. (вх № 3015/25 від 29.04.2025) та в сумі 34905,12 грн (вх№3011/25 від 29.04.2025), -

у справі № 905/169/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю КРАСНОЛИМАНСЬКЕ (),

розпорядник майна арбітражний керуючий Карауш Ю.В., -

за участю представників: не з`явились, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 26.03.2025 у справі №905/169/25, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 07.05.2025 та постановою Верховного суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 24.09.2025, відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю КРАСНОЛИМАНСЬКЕ; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном строком 170 календарних днів; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Карауш Юлію Вікторівну; вирішені інші процедурні питання.

На офіційній сторінці Верховного суду веб-порталу Судова влада України опубліковано оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність Товариства з обмеженою відповідальністю КРАСНОЛИМАНСЬКЕ (№ 75623 від 26.03.2025).

В межах строку, визначеного частиною 1 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Трун О.В., в системі «Електронний суд» подані заяви про грошові вимоги до боржника, а саме:

29.04.2025 на суму 184785,73 грн. (вх № 3015/25 від 29.04.2025), що складаються з заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі та компенсації невикористаної відпустки;

29.04.2025 на суму 34905,12 грн. (вх.№ 3011/25/25 від 29.04.2025), що є розрахованою сумою допомоги по тимчасовій непрацездатності, яка надається застрахованій особі у формі страхових виплат.

Ухвалою від 05.05.2025 судом відкладено вирішення питання щодо прийняття заяв ОСОБА_1 про грошові вимоги до боржника до повернення матеріалів справи № 905/169/25 на адресу Господарського суду Донецької області.

Згідно ухвали суду від 24.06.2025 прийнято заяви ОСОБА_1 із вимогами на суму 184785,73 грн. (вх № 3015/25 від 29.04.2025) та на суму 34905,12 грн 9вх.№3011/25 від 29.04.2025) до боржника та призначено її до розгляду у попередньому засіданні.

Попереднє засідання відкладалось та оголошувались перерви з постановлянням відповідних ухвал суду.

Згідно ухвали від 15.12.2025 призначено попереднє засідання на 14.01.2026, визнано явку представників сторін не обов`язковою, вирішені інші процедурні питання.

Ухвалою від 14.01.2026 суд об`єднав в одне провадження заяви ОСОБА_1 про кредиторські вимоги до ТОВ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» на суму 184785,73 грн (вх.№ 3015/25 від 29.04.2025) та на суму 34905,12 грн (вх.№ 3011/25 від 29.04.2025) на підставі п. 1 ч. 2 ст. 173 ГПК України.

Про хід справи та про дату судового засідання учасники справи повідомлені в системі "Електронний суд" та шляхом оприлюднення на офіційній сторінці Господарського суду Донецької області веб-портала Судова влада України відповідних оголошень.

Також, всі процесуальні акти суду у цій справі оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень веб-порталу Судова влада України в мережі Інтернет, відомості якого є офіційними та загальнодоступними для безоплатного перегляду згідно Закону України "Про доступ до судових рішень", що свідчить про наявність додаткової можливості у сторін ознайомитись із судовими рішеннями у даній справі.

Боржник у своїх додаткових поясненнях (документ сформований в системі "Електронний суд" 10.11.2025, вх.№ 01-41/10518/25) зазначає, зокрема у пункті 198, що ТОВ КРАСНОЛИМАНСЬКЕ частково визнає грошові вимоги кредитора, а саме: заборгованість по заробітній платі на загальну суму 145238,86 грн., також заборгованість з допомоги по тимчасовій непрацездатності в сумі 18681,23 грн. Вказує, що заявлена кредитором сума значно перевищує фактичну заборгованість.

На підтвердження аргументів надано суду правовстановлюючі документи підписанта та квитанції про надсилання цих пояснень іншим учасникам справи в зареєстровані електронні кабінети в системі Електронний суд.

Також у своїх додаткових поясненнях від 31.12.2025 (документ сформований в системі "Електронний суд", вх.№ 786725) ТОВ КРАСНОЛИМАНСЬКЕ вказує, зокрема у пункті 18, що 30.12.2025 боржником у добровільному порядку було повністю погашено заборгованість з допомоги по тимчасовій непрацездатності (з урахуванням даних бухгалтерського та фінансового обліку боржника) перед ОСОБА_1 на загальну суму 18681,23 грн., тому просить залишити без розгляду заяву з кредиторськими вимогами до ТОВ КРАСНОЛИМАНСЬКЕ, що стосується заборгованості з допомоги по тимчасовій непрацездатності, у зв`язку з її відсутністю та не включати відповідні вимоги до реєстру вимог кредиторів у справі. На підтвердження аргументів надано відомість розподілу виплат.

Розпорядником майна подано до суду повідомлення про результати розгляду грошових вимог кредитора до боржника (вх.№ 01-41/11528/25 від 15.12.25), у пункті 161 яких зазначає, що вимоги ОСОБА_1 частково визнані на суму 145238,86 грн. (заборгованість по заробітній платі) та частково визнані грошові вимоги кредитора на суму 18681,23 грн. (заборгованість з допомоги по тимчасовій непрацездатності), а заявлена кредитором сума значно перевищує фактичну заборгованість.

В судовому засіданні 14.01.2026 сторони участі не приймали, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку заздалегідь.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законами України. Застосування положень ГПК України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених КУзПБ.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 202 ГПК України).

Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, зважаючи на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду заяв з кредиторськими вимогами до боржника, необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для розгляду заяви ОСОБА_1 про грошові вимоги до боржника, суд вважає можливим здійснити розгляд такої заяви кредитора за наявними матеріалами та без участі представників заявника, боржника, арбітражного керуючого та інших учасників справи.

Згідно ч.2 ст. 47 КУзПБ, у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. За результатами розгляду вимог окремого кредитора господарський суд постановляє ухвалу про їх визнання чи відхилення (повністю або частково), що не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

Кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування мають право подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують. (Абзац шостий частини другої статті 45 КУзПБ).

Заяви кредиторів за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, стосовно яких є заперечення боржника, розглядаються згідно з цим Кодексом (частина 7 ст. 45 КУзПБ).

Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України).

Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог (постанова від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18; від 13.09.2022 у справі № 904/6251/20).

Завданням господарського суду є перевірка заявлених до боржника грошових вимог кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору. Господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником.

З наданих відомостей трудової книжки НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_1 працював в ТОВ КРАСНОЛИМАНСЬКЕ у період з 02.04.2018 по 11.12.2020 прохідником підземним з повним підземним робочим днем у шахті; 02.11.2020 звільнений згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням;

14.12.2020 прийнятий на роботу Державним підприємством Вугільна компанія Краснолиманська;

У період з 01.03.2023 по 08.08.2024 працював в ТОВ Краснолиманське прохідником підземним з повним робочим днем у шахті за сумісництвом.

У заяві з кредиторськими вимогами (вх.№3015/25 від 29.04.2025) ОСОБА_1 стверджує, що роботодавцем ТОВ «Краснолиманське» після звільнення (08.08.2024) не проведено з ним повного розрахунку із заробітної плати. За розрахунком заявника, у період з 01.03.2023 по 08.08.2024 йому було нараховано 942794,15 грн, сплачено лише 902976,93 грн, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 39817,22 грн. Також залишились не сплаченою компенсація невикористаної відпустки за 62 дня, що становить 144968,51 грн. Загальний розмір заборгованості по заробітній платі після звільнення становить 184785,73 грн.

Згідно наданої довідки № 771723, сформованої заявником засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України від 16.12.2024, про індивідуальні відомості про застраховану особу Дані про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) у 2024 році страхувальником ОСОБА_1 , значиться в тому числі й ТОВ КРАСНОЛИМАНСЬКЕ (), та в період з липня по серпень 2024 відсутні відомості про нарахування заробітної плати.

Надану заявником довідку, сформовану засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України від 16.12.2024, про індивідуальні відомості про застраховану особу Дані про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) суд не приймає як належні докази щодо розміру заробітної плати та розміру заборгованості по ній, оскільки офіційні відомості Пенсійного фонду України щодо розміру заробітної плати стосовно працівника підтверджують лише його страховий стаж. (Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 31.05.2021 у справі № 242/3051/18 (провадження № 61-1021св19)).

Крім того, виплата працівнику заробітної плати здійснюється після утримання з неї роботодавцем як податковим агентом всіх податків, зборів та обов`язкових платежів, встановлених чинним законодавством. Працівнику на руки виплачується чиста сума заробітної плати, яка є результатом відрахування з нарахованого доходу податків та зборів. Основні утримання це податок на доходи фізичних осіб (ПДФО - утримується у розмірі 18%) та військовий збір (утримується у розмірі 1,5%).

Відсутність у довідці Пенсійного фонду України відомостей про нараховану заробітну плату, може свідчити саме про її ненарахування працівнику роботодавцем ТОВ КРАСНОЛИМАНСЬКЕ, а не про заборгованість за такий період.

Як встановлено з наданих разом із заявою про грошові вимоги до боржника розрахунковими листками за червень-серпень 2024 року, заявнику

за червень 2024 року нараховано заробітну плату у сумі 99600,67 грн., до видачі на банкомат - 61497,31 грн,

за липень 2024 року нараховано заробітну плату у сумі 63540,81 грн., до видачі на банкомат -51230,85 грн,

за серпень 2024 року нараховано заробітну плату 155817,02 грн., до видачі на банкомат 125432,70 грн.

Заявник не надав до матеріалів справи розрахункові листки підприємства (табулеграми) про заробітну плату за період з 01.03.2023 по 01.05.2024, що надаються працівнику щомісяця, а також доказів на підтвердження виникнення у ТОВ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» заборгованості по заробітній платі за зазначений період. Також ані у заяві з грошовими вимогами ані окремим документом не наведено обґрунтованого розрахунку заборгованості із визначенням у ньому вихідних даних та періоду виникнення боргу помісячно.

Роботодавець (боржник) у свою чергу не надав суду облікових документів щодо заробітної плати заявника. Відомість нарахування заробітної плати, як один із основних внутрішніх бухгалтерських документів, який необхідний для детального розрахунку та обліку всіх видів нарахувань, утримань та кінцевої суми до виплати кожному працівнику підприємства, в матеріалах справи відсутня.

Як встановлено судом з наданих документів, до матеріалів справи не надано доказів виконання роботодавцем свого обов`язку як з повідомлення працівника про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні), так і доказів фактичної виплати такому працівнику всіх сум, що йому належать від підприємства при звільненні у встановлений ч. 1 ст. 116 КЗпП України строк.

Відповідно до ст. 74 КЗпП, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Відповідно до ст. 83 КЗпП, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Заявник зазначає про наявність заборгованості з компенсації за невикористану відпустку у кількості 62 днів.

Однак, у заяві з грошовими вимогами не зазначено та не обгрунтовано, а також не надано будь-яких доказів, про те, що у конкретний період ОСОБА_1 дійсно не використав дні щорічної відпустки (основної чи додаткової), перебував на роботі і виконував покладені на нього посадові обов`язки.

Відтак сукупність долучених до заяви з грошовими вимогами документів не підтверджує обґрунтованість та розмір заявлених вимог. Рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору у матеріалах справи також відсутнє.

Водночас суд враховує, що згідно додаткових пояснень боржника у цій справі (вх. № 01-41/10518/25) та повідомлення розпорядника майна, ТОВ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» визнає заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 у сумі 145238,86 грн.

Згідно з частиною 1 статті 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

У цій справі суд не має обґрунтованих підстав вважати надані ТОВ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» відомості недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.

Щодо грошових вимог у розмірі 34905,12 грн допомоги по тимчасовій непрацездатності, яка надається застрахованій особі у формі страхових виплат, суд зазначає наступне.

Заявник зазначає, що всупереч вимогам п.9 «Порядку фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України» ТОВ КРАСНОЛИМАНСЬКЕ з ним не проведено остаточного розрахунку та виплату суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, що йому належать після звільнення 08.08.2024. За розрахунком заявника, заборгованість виникла за період з 01.05.2024 по 15.05.2024 і складає 34905,12 грн.

Заявником надано витяг з електронного реєстру листків непрацездатності, з якого слідує, що дійсно останній з 01.05.2024 по 15.05.2024 перебував на лікарняному.

Разом з тим, зміст таких документів не дає суду змоги визначити розмір суми, що підлягає виплаті заявнику. Крім того, суд зазначає, що при розрахунку заявником було враховано інформацію щодо нарахованої заробітної плати за останні 12 місяців згідно витягу Пенсійного фонду України щодо розміру заробітної плати за формою ОК-5, та відповідно без вирахування належних податків та зборів, як вимагає встановлений законодавством порядок.

Суд враховує надані ТОВ КРАСНОЛИМАНСЬКЕ пояснення у справі щодо заяви про грошові вимоги кредитора (вх.№ 01-41/10518/25 від 10.11.2025), в яких вказує, зокрема у пункті 198, що боржник визнає вимоги ОСОБА_1 частково у сумі 18681,23 грн. з допомоги по тимчасовій непрацездатності, яка надається застрахованій особі у формі страхових виплат. Такі відомості працівником не оспорюються та не спростовуються.

31.12.2025 через систему «Електронний суд» ТОВ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» надало додаткові пояснення, в яких повідомило про погашення 30.12.2025 допомоги по тимчасовій непрацездатності, зокрема перед ОСОБА_1 у розмірі 18681,23 грн. На підтвердження надано суду відомість розподілу витрат ТОВ «Краснолиманське» від 30.12.2025 на суму 18681,23 грн, призначення лікарняні- лікарняні звільненому працівнику за червень 2024. Податки повністю сплачено 30.12.2025, ЄСВ не сплачується згідно до п.10 ст.1 Закону України від 08.07.2010 №2464VI, після звільнення працівника.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується заборгованість перед заявником з допомоги по тимчасовій непрацездатності у пред`явлений до визнання сумі, відповідно відсутні підстави для визнання вимог в цій частині.

Визнанню судом і включенню до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство підлягають лише дійсні вимоги кредиторів, що відповідають чинному законодавству.

Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №914/2404/19, від 28.01.2021 у справі №910/4510/20).

Положеннями частини 6 статті 45 КУзПБ унормовано, що за результатами розгляду заяв з кредиторськими вимогами до боржника господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

Системний аналіз статей 45-47 КУзПБ свідчить про те, що законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника - потенційного кредитора, а предметом розгляду в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 4 ст. 13, ч. 1 ст. 14, ч.4 ст. 74 ГПК України).

Суд зауважує, що у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів.

Таким чином, сукупність доказів, які містяться в матеріалах справи №905/169/25, свідчать про наявність підстав для визнання ОСОБА_1 кредитором боржника ТОВ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства на суму 145238,86 грн заборгованості по заробітній платі. В іншій частині вимог слід відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, ст. 45, 47 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд

УХВАЛИВ:

Визнати грошові вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю КРАСНОЛИМАНСЬКЕ () в розмірі 145238,86 грн.

В решті вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили в день її проголошення (підписання) та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, ч. 2 ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвала підписана 14.01.2026

Суддя Н.В. Величко