УХВАЛА

ПРО ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВУ БЕЗ РОЗГЛЯДУ

05.01.2026Справа № 910/13166/25

Господарський суд міста Києва, у складі судді Чинчин О.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АРЧЕР Системс» (01054, місто Київ, вул.Рейтарська, будинок 25, ідентифікаційний код юридичної особи 30383610)
до про1. Ратушної Єлизавети Миколаївни ( АДРЕСА_1 , Ідентифікаційний код НОМЕР_1 ); 2. Фізичної особи - підприємця Стеценка Олексія Олександровича ( АДРЕСА_2 , Ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) стягнення заборгованості у розмірі 764 500 грн. 90 коп.

Представники: без повідомлення представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АРЧЕР Системс» звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Ратушної Єлизавети Миколаївни та Фізичної особи - підприємця Стеценка Олексія Олександровича про стягнення заборгованості у розмірі 764 500 грн. 90 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачами їх зобов`язань з поставки товару належної якості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 року відкрито провадження у справі № 910/13166/25, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

03.11.2025 року через систему «Електронний суд» від Позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 року постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.12.2025 року.

12.11.2025 року через систему «Електронний суд» від Відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву.

18.11.2025 року через систему «Електронний суд» від Позивача надійшла відповідь на відзив.

10.12.2025 року через систему «Електронний суд» від Відповідача-1 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання Відповідача 1 про долучення доказів до матеріалів справи, відмовлено у задоволенні клопотання Позивача про виклик спеціалістів в судове засідання в якості свідків, відмовлено у задоволенні клопотання Позивача про виклик свідка в судове засідання, зобов`язано Позивача, Відповідача 1 та Відповідача 2 надати суду письмові пояснення стосовно доцільності призначення експертизи у строк не пізніше 10 днів з 11.12.2025 року, залишено без розгляду клопотання Відповідача 1 про зупинення провадження у справі №910/13166/25, продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче судове засідання на 07.01.2026 року.

18.12.2025 року через систему «Електронний суд» від Позивача надійшла заява про зміну предмета позову.

22.12.2025 року через систему «Електронний суд» від Відповідача-1 надійшли письмові пояснення.

23.12.2025 року через систему "Електронний суд" від Позивача надійшла заява про залишення позову без розгляду.

25.12.2025 року через систему «Електронний суд» від Відповідача-1 надійшла заява про стягнення судових витрат.

29.12.2025 року через систему "Електронний суд" від Позивача надійшли заперечення.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про залишення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «АРЧЕР Системс» без розгляду, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч.2 ст.177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання, розгляд справи по суті розпочинається із закриттям підготовчого засідання.

Згідно з ч.ч.1, 2 статті 195 Господарського процесуального кодексу України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Частиною 3 статті 201 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що з оголошення головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

Отже, вищевказаними нормами чітко визначений момент початку розгляду справи по суті, а саме з моменту оголошення головуючим судового засідання з розгляду справи по суті відкритим.

Згідно зі ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АРЧЕР Системс» про залишення позовної заяви без розгляду подана представником Позивача адвокатом Педенком Д.В.

Згідно з ч.4 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю; ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

Як вбачається з матеріалів справи, повноваження адвоката Педенка Д.В. підтверджуються ордером на надання правової допомоги серії АА №1611872, виданого на підставі договору про надання правової допомоги №03-09/2025 від 03.09.2025 року, без обмеження повноважень останнього.

Враховуючи вищевикладене, Суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «АРЧЕР Системс» про залишення позовної заяви без розгляду, а тому позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АРЧЕР Системс» до Ратушної Єлизавети Миколаївни та Фізичної особи - підприємця Стеценка Олексія Олександровича про стягнення заборгованості у розмірі 764 500 грн. 90 коп. підлягає залишенню без розгляду.

При цьому, Суд звертає увагу на те, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Крім того, Суд зазначає, що згідно з пунктом 4 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

А тому заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АРЧЕР Системс» про повернення судового збору не підлягає задоволенню.

Що стосується заяви Фізичної особи - підприємця Стеценка Олексія Олександровича про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АРЧЕР СИСТЕМС» витрат на надання професійної правничої допомоги у розмірі 50 000 гривень 00 копійок, Суд зазначає.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Матеріалами справи підтверджується, що першою заявою Відповідача-2 по суті спору є відзив на позовну заяву, поданий до першого підготовчого засідання, в якому зазначено, що сума орієнтовних витрат на професійну правничу допомогу складає 50000,00 грн. До вказаного відзиву було додано договір про надання професійної правничої допомоги №91/2025 від 10.11.2025.

Стаття 129 ГПК України регламентує розподіл судових витрат, визначаючи загальне правило, згідно з яким інші (крім судового збору) судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони справи (позивача та відповідача) залежно від результатів розгляду позовних вимог за вирішенням спору по суті.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 112 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.12.2024 у справі №921/357/20 зазначила, що положення статей 126, 129 ГПК України є універсальними у правовідносинах при вирішенні питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги адвоката, за результатами розгляду справи.

Положення статей 123, 129 ГПК України визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи, що ґрунтується на засаді обов`язковості відшкодування судових витрат особи, на користь якої ухвалено судове рішення, за рахунок іншої особи, яка в цьому спорі виступає її опонентом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №923/199/21).

Стаття 130 ГПК України регулює розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч.5 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з ч.6 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Суд звертає увагу, що як стаття 129 ГПК України, так і стаття 130 ГПК України містяться в главі 8 "Судові витрати", яка є частиною розділу I "Загальні положення" ГПК України, що вказує на те, що правила зазначених статей стосуються усіх стадій процесу, в яких такі витрати можуть виникнути. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.12.2024 у справі №921/357/20.

Приписи частини п`ятої статті 130 ГПК України є проявом реалізації правила відшкодування судових витрат у випадку, коли судове вирішення спору по суті не відбулося і відсутня сторона, на користь якої ухвалене судове рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі №921/357/20).

Отже, при застосуванні частини п`ятої статті 130 ГПК України має бути встановлена наявність/відсутність саме необґрунтованих дій позивача.

Аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат (статті 129 - 130 ГПК) дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень ч. 5 ст. 130 ГПК, оскільки вказана норма є спеціальною (постанови Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, від 09.07.2019 у справі №922/592/17, від 20.06.2023 у справі №925/1372/21).

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №922/2017/17, ГПК України не містить норм, які встановлювали б критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду.

Поняття "необґрунтованість дій позивача" не є тотожнім таким поняттям як "зловживання правом", "неправомірність дій" або ж "встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача".

Водночас підлягає врахуванню й правова позиція Верховного Суду, відповідно до якої під необґрунтованими діями позивача можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду (постанови Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №905/121/19, від 13.05.2021 у справі №910/16777/20, від 15.09.2021 у справі №902/136/21, від 18.01.2022 у справі №922/2017/17).

Таким чином, ч.5 ст.130 ГПК не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, а тому такі встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.

У постанові від 09.07.2019 у справі № 922/592/17 Верховний Суд зазначив, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, відповідачу слід було довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується тощо.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, відповідачу слід було довести, а суду встановити, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача, тощо (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 по справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 24.03.2021 по справі № 922/2157/20).

Отже, Відповідачу-2 слід було довести, які саме необґрунтовані дії Позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується тощо.

Однак, Відповідачем-2 не доведено жодними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження неправомірності та необґрунтованості дій Позивача щодо звернення до господарського суду із даним позовом.

Так, з необґрунтованими діями Відповідач-2 пов`язує сам факт подання позивачем позовної заяви та в подальшому подання заяви про залишення позову без розгляду.

Проте, звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою обов`язок Позивача відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Сам по собі факт залишення позову без розгляду за заявою позивача не може бути підставою для задоволення вимог відповідача про компенсацію здійснених ним витрат.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами Господарського процесуального кодексу України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Подання до суду заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ГПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Процесуальні дії позивача, спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні гарантованого державою конституційного права на судовий захист.

Крім того, у цій справі суд не встановлював зловживання процесуальними правами з боку позивача, не застосовував до нього будь - яких заходів примусу у зв`язку із зловживанням правами та позовну заяву залишив без розгляду за заявою позивача (пряме волевиявлення позивача), а не через зловживання ним процесуальними правами.

Отже, відсутні підстави на підтвердження наявності факту необґрунтованості дій Позивача у зв`язку із зверненням до суду з цим позовом та із подання заяви про залишення позову без розгляду.

Ураховуючи викладене та встановлені обставини щодо недоведення Відповідачем-2 необґрунтованості дій позивача щодо звернення до господарського суду з позовом, Суд приходить до висновку, що заява Фізичної особи - підприємця Стеценка Олексія Олександровича про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АРЧЕР СИСТЕМС» витрат на надання професійної правничої допомоги у розмірі 50 000 гривень 00 копійок не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 226, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АРЧЕР Системс» до Ратушної Єлизавети Миколаївни та Фізичної особи - підприємця Стеценка Олексія Олександровича про стягнення заборгованості у розмірі 764 500 грн. 90 коп.- залишити без розгляду.

2. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «АРЧЕР Системс» про повернення судового збору - відмовити.

3. У задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця Стеценка Олексія Олександровича про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АРЧЕР СИСТЕМС» витрат на надання професійної правничої допомоги у розмірі 50 000 гривень 00 копійок - відмовити.

4. Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 05 січня 2026 року.

Суддя О.В. Чинчин