РІШЕННЯ

Іменем України

12 січня 2026 року м. Чернігівсправа № 927/101/25(927/1095/25)

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сапфір-Агротех" () в особі ліквідатора арбітражного керуючого Косякевича Сергія Олексійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сангрейс", ,

вул. Шевченка, 80/2, м. Кропивницький, 25011

про стягнення 252 500,00грн,

у межах справи №927/101/25

за заявою кредитора: Приватного підприємства АДЛЄР, ,

юридична адреса: вул. Заболотного Академіка, 150А, м. Київ, 03860;

поштова адреса: вул. Авіаторів, буд. 9, м. Житомир, 10007

боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Сапфір-Агротех", ,

вул. Дружби, буд. 18, с. Хоробичі, Гророднянський район, Чернігівська область, 15122

про відкриття провадження у справі про банкрутство

учасники справи:

розпорядник майна - арбітражний керуючий Косякевич С.О.

кредитор 1: Приватне підприємство АДЛЄР

кредитор 2: Фермерського господарства Сапфір М.М.

кредитор 3: Головне управління ДПС у Полтавській області

кредитор 4: Головне управління ДПС у Чернігівській області

без повідомлення (виклику) сторін

04.11.2025 до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Сапфір-Агротех" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Косякевича Сергія Олексійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сангрейс" про стягнення 252 500,00 грн боргу.

В обґрунтування позову посилається на нелажне виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого товару на підставі договору, укладеного у спрощеній формі

Ухвалою суду від 10.11.2025 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Сапфір-Агротех" до розгляду в межах справи №927/101/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Сапфір-Агротех" та відкрито провадження у справі №927/101/25(927/1095/25); постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, з урахуванням особливостей, визначених Кодексом України з процедур банкрутства. Відповідно до ст.165,166,167,251 ГПК України вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строки для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень. Також даною ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів; постановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "САНГРЕЙС" (, 25011, м. Кропивницький, вул. Шевченка, 80/2) надати суду у строк не пізніше 15 календарних днів з дня вручення даної ухвали належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких відбулось відчуження товару (насіння соняшнику), товарні операції на підставі податкових накладних: № 1 від 20.01.2024, № 2 від 21.01.2024, № 3 від 24.01.2024, № 2 від 02.02.2024, № 1 від 02.02.24, № 3 від 03.02.2024, № 4 від 04.02.2024, № 5 від 10.02.2024, № 6 від 10.02.2024, № 7 від 23.02.2024.

Ухвала суду від 10.11.2025 доставлена до електронного кабінету позивача, відповідача, арбітражного керуючого Косякевича С.О. 10.11.2025, про що свідчать довідки Господарського суду про доставку електронного листа.

Матеріали справи свідчать про те, що суд належним чином повідомив учасників справи про відкриття провадження у справі та встановлення процесуальних строків, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

На адресу суду від учасників справи не надходило належно оформленого клопотання про розгляд справи у судовому засіданні, з повідомленням сторін, відповідно до ст. 252 ГПК України.

Відповідач не виконав вимоги ухвали суду від 10.11.2025, не надав суду витребувані докази.

Також відповідач не скористався процесуальним правом на подання відзиву на позов.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч.1,8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно зі ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Частинами 1, 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) встановлено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

У провадженні Господарського суду Чернігівської області перебуває справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Сапфір-Агротех".

Ухвалою суду від 26.02.2025 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Сапфір-Агротех".

26.02.2025 на офіційному вебпорталі судової влади України оприлюднено повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність №75387.

Постановою суду від 02.09.2025 визнано банкрутом ТОВ "Сапфір-Агротех", відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Косякевича С.О., зобов`язано ліквідатора здійснити ліквідаційну процедуру відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства.

02.09.2025 на офіційному вебпорталі судової влади України оприлюднено повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури №77003.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що спір у даній справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства в межах справи про банкрутство відповідно до положень ГПК України з урахуванням особливостей, передбачених КУзПБ.

Щодо суті самого спору суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 12 КУзПБ арбітражний керуючий, з поміж іншого, зобов`язаний проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника та подавати результати такого аналізу до господарського суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію.

Також вказаною статтею визначено, що під час виконання повноважень арбітражний керуючий має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, що міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Відповідно до ст. 59 КУзПБ з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури відомості про фінансове становище банкрута перестають бути конфіденційними чи становити комерційну таємницю. Припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, члени виконавчого органу (керівник) банкрута звільняються з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута. Протягом 15 днів з дня призначення ліквідатора відповідні посадові особи банкрута зобов`язані передати бухгалтерську та іншу документацію, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності банкрута ліквідатору.

Згідно зі ст. 61 КУзПБ, ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження: виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута та функції з управління та розпорядження майном банкрута; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

За результатами вжитих арбітражним керуючим заходів, в межах справи № 927/101/25 про банкрутство боржника отримано інформацію про рух коштів на банківських рахунках та відомості з Реєстру податкових накладних.

Як зазначає ліквідатор, відповідно до відомостей з Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ "САПФІР-АГРОТЕХ" реалізувало на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "САНГРЕЙС" товар на загальну суму 13 577 223,30 грн. (насіння соняшнику, податкові накладні № 1 від 20.01.2024, № 2 від 21.01.2024, № 3 від 24.01.2024, № 2 від 02.02.2024, № 1 від 02.02.24, № 3 від 03.02.2024, № 4 від 04.02.2024, № 5 від 10.02.2024, № 6 від 10.02.2024, № 7 від 23.02.2024).

ТОВ "САНГРЕЙС" розрахунок за поставлений товар не проведено, заборгованість становить 13 577 223,30 грн.

Ліквідатор 15.09.2025 направляв на адресу ТОВ «Сангрейс» претензію від 10.09.2025 №81-0910/948 з вимогою провести розрахунок за наявною заборгованістю.

Відповідач відповіді на претензію не надав, заборгованість не сплатив.

Вказані обставини змусили ліквідатора звернутись до суду з позовом про стягнення частини заборгованості по оплаті вартості товару в сумі 252 500,00грн.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які склалися між сторонами та в яких виник спір, суд виходить з такого:

Відповідно до ч. 1 ст. 202 та ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, правочин може вчинятися усно або в письмовій, електронній формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (ст. 11, 626 Цивільного кодексу України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Позивачем не надано суду доказів укладення договору у письмовій формі.

В якості доказу поставки Товару на суму 13 577 223,30 грн. позивачем надано відомості з Єдиного реєстру податкових накладних, де вказані податкові накладні № 1 від 20.01.2024 на суму 337 112,82грн, № 2 від 21.01.2024 на суму 708 740,28грн, № 3 від 24.01.2024 на суму 371 329,92грн, № 2 від 02.02.20241 на суму 1 098 763,92грн, № 1 від 02.02.24 на суму 1 404 723,96грн, № 3 від 03.02.2024 на суму 589 630,80грн, № 4 від 04.02.2024 на суму 915 921,60грн, № 5 від 10.02.2024 на суму 2 508 000,00грн, № 6 від 10.02.2024 на суму 3 135 000,00грн, № 7 від 23.02.2024 на суму 2 508 000,00грн. При цьому в рядку «статус в ЄРПН» значиться реєстрація зупинена.

Згідно з пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки.

Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Такий висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 у справі № 910/23097/17.

Разом з тим, Верховний Суд у справі № 520/1284/19 висловив правову позицію відносно того, що інформація, яка міститься в інформаційних базах даних контролюючих органів носить інформативний характер, не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не може бути самостійним та належним доказом в розумінні процесуального закону щодо наявності порушень податкового законодавства. При цьому Верховним Судом постійно наголошується про необхідність дослідження сукупності обставин справи та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій у конкретному спірному випадку.

Так, за визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. (ч. 1-2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні).

Отже, первинний документ, згідно з цим визначенням, має дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

У матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження того факту, що відбулась поставка Товару відповідачу на суму 13 577 223,30 грн.

Відомості з Єдиного реєстру податкових накладних на суму 13 577 223,30 грн не є належним доказом наявності зобов`язання у відповідача.

Матеріалами справи не містять інших доказів, які б підтверджували поставку позивачем товару та відповідно його прийняття відповідачем.

Згідно з вимогами статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Тобто, обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Натомість суд констатує, що всупереч вимог статей 13, 74 ГПК України позивачем не надано суду жодних належних, допустимих та вірогідних доказів для задоволення позову.

За таких обставин, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позову.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Таким чином, враховуючи відмову суду в задоволенні даного позову, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. 42, 46, 74, 129, 165, 233, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Моцьор