СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2026 року м. Харків Справа №917/1436/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є., суддя Гребенюк Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю МС Маркетинг Ідеал (вх.2279П/3) на додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 27.10.2025

у справі №917/1436/25 (суддя Байдуж Ю.С., повне рішення складно 27.10.2025)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МС Маркетинг Ідеал", м. Дніпро,

до Фізичної особи-підприємниці Чопенко Олесі Володимирівни, м. Полтава,

про стягнення 200.000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МС Маркетинг Ідеал" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до фізичної особи - підприємниця Чопенко Олесі Володимирівни, про стягнення на користь позивача безпідставно отриманих коштів в сумі 200.000,00 грн, які останній помилково сплатив.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 10.10.2025 у задоволені позову відмовлено.

15.10.2025 відповідач через систему "Електронний суд" звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по справі про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16.000,00 грн (вх.№13192), до якої додала докази на підтвердження понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Господарського суду Полтавської області від 27.10.2025 задоволено заяву Фізичної особи-підприємниці Чопенко Олесі Володимирівни про ухвалення додаткового рішення по справі №917/1436/25. Присуджено до стягнення з ТОВ "МС Маркетинг Ідеал" на користь Фізичної особи-підприємниці Чопенко Олесі Володимирівни 16.000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням відповідач, ТОВ "МС Маркетинг Ідеал", звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 27.10.2025 у справі №917/1436/25 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні вимог про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката відмовити у повному обсязі.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 29.10.2025 у справі №917/1436/25 заяву передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є., суддя Гребенюк Н.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "МС Маркетинг Ідеал"; встановлено строк до 27.10.2025 (включно) для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 ГПК України; запропоновано учасникам справи до 27.10.2025 (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів інших учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 ГПК України; розглядати справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Явку учасників справи визнано не обов`язковою.

10.11.2025 через систему Електронний суд апелянтом подано доповнення до апеляційної скарги, в яких зазначено, що при поданні позовної заяви позивачем було вказано орієнтовний розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 50.000,00 грн. Посилаючись на положення ч.1 ст.266 та ч. 1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України, апелянт вказав, що доповнення до апеляційної скарги подані у межах встановленого процесуального строку, оскільки додаткове рішення Господарського суду Полтавської області у справі №917/1436/25 проголошено 27.10.2025. У зв`язку з цим апелянт повідомив про орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, які він планує понести під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, у сумі 25.000,00 грн, та просив суд врахувати зазначені витрати.

У встановлений судом строк від ФОП Чопенко Олесі Володимирівни надійшов відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 27.10.2025 у справі №917/1436/25, в якому відповідач просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення - без змін. Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач зазначила, що питання розподілу судових витрат було вирішене судом першої інстанції з дотриманням вимог Господарського процесуального кодексу України, а доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду щодо співмірності та обґрунтованості заявлених витрат на професійну правничу допомогу та не спростовують правомірності ухваленого додаткового рішення.

Згідно з табелем обліку робочого часу суддя Медуниця О.Є., яка входить до складу колегії суддів у даній справі, перебувала у щорічній відпустці з 18.12.2025 по 01.01.2026 включно. Розгляд справи та виготовлення повного тексту постанови здійснено після повернення судді з відпустки, без зміни складу судової колегії.

Відповідно до частини третьої статті 243 Господарського процесуального кодексу України додаткове судове рішення ухвалюється судом у тому самому складі та в тому самому порядку, що й судове рішення. З огляду на те, що апеляційний перегляд основного рішення у справі №917/1436/25 здійснювався в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга на додаткове рішення підлягає розгляду в тому самому процесуальному порядку.

За таких обставин, з урахуванням приписів частини тринадцятої статті 8 та частини десятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на додаткове рішення розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без проведення судового засідання.

Переглядаючи в апеляційному порядку додаткове рішення Господарського суду Полтавської області та перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права щодо розподілу судових витрат, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає таке.

Відповідно до статті 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до ухвалення судового рішення подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою під час розгляду справи, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з частиною третьою статті 243 Господарського процесуального кодексу України додаткове судове рішення ухвалюється судом у тому самому складі та в тому самому порядку, що й судове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи в порядку письмового провадження відповідачем було заявлено про намір вирішити питання розподілу судових витрат та подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення у справі, у строк, передбачений процесуальним законом.

15.10.2025 до Господарського суду Полтавської області через систему ,,Електронний суд від ФОП Чопенко Олесі Володимирівни надійшла заява про ухвалення додаткового рішення та стягнення судових витрат у зв`язку з розглядом справи №917/1436/25 (вх.№13192) у розмірі 16.000,00 грн.

До вказаної заяви були додані такі документи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу (у копіях):

- договір про надання правової допомоги №5г/с від 23.07.2025, укладений між ФОП Чопенко Олесею Володимирівною та адвокатом Самойленком Михайлом Олександровичем;

- розрахунок суми гонорару, складений на виконання зазначеного договору;

- акт наданих правничих послуг від 14.10.2025, підписаний сторонами договору, згідно з яким адвокатом Самойленком Михайлом Олександровичем надано правничу допомогу у господарській справі №917/1436/25 на загальну суму 16.000,00 грн.

Заперечень на заяву про ухвалення додаткового рішення та клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано не було.

Дослідивши надані відповідачем докази, судова колегія приймає до уваги наступне.

Відповідно до ст.59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1-4 статті 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею 129 ГПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Позивач, звертаючись до суду з апеляційною скаргою просить скасувати додаткове рішення господарського суду та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу.

Керуючись частинами 5 - 7, 9 ст. 129 ГПК України, суд вправі відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (правова позиція Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).

Як видно з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ФОП Чопенко Олесею Володимирівною та адвокатом Самойленком Михайлом Олександровичем укладено договір про надання правової допомоги №5 г/с від 23.07.2025. Відповідно до пункту 1.1 зазначеного договору адвокат зобов`язався надавати замовнику професійну правничу допомогу у господарській справі №917/1436/25, яка розглядалась Господарським судом Полтавської області, а замовник - прийняти та оплатити такі послуги.

Пунктами 3.1 3.3 договору передбачено, що оплата правничої допомоги здійснюється за погодинною ставкою, яка становить 2.000,00 грн за одну годину роботи адвоката, а остаточний розмір гонорару визначається за фактичним обсягом виконаних робіт, підтвердженим актом наданих правничих послуг, підписаним сторонами.

На підтвердження виконання умов договору відповідачем подано акт наданих правничих послуг від 14.10.2025, з якого вбачається, що адвокатом Самойленком М.О. було здійснено правничу допомогу у межах розгляду справи №917/1436/25, зокрема пов`язану з аналізом матеріалів справи, формуванням правової позиції відповідача та підготовкою процесуальних документів. Загальна тривалість наданої правничої допомоги становила 8 годин, що за погодженою сторонами ставкою склало 16.000,00 грн.

Оцінюючи заявлені до відшкодування витрати, суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що предметом спору у даній справі були вимоги про стягнення з відповідачки грошових коштів у сумі 200.000,00 грн, а відтак витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16.000,00 грн є співрозмірними як ціні позову, так і обсягу наданої правничої допомоги, та не виходять за межі розумного з огляду на характер і складність спору.

При цьому позивач не подавав заперечень щодо заяви про ухвалення додаткового рішення, не ставив під сумнів ані обсяг наданих правничих послуг, ані розмір погодинної ставки, ані співмірність заявлених витрат, що також було враховано судом першої інстанції під час вирішення питання про їх відшкодування.

Апелянтом не надано жодних нових належних чи допустимих доказів у розумінні статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які б спростовували висновки місцевого господарського суду або свідчили про неправильність визначення розміру присуджених витрат. Усі доводи скаржника зводяться до суб`єктивної оцінки обставин справи та не підтверджуються жодними доказами.

З урахуванням принципу змагальності сторін (стаття 13 ГПК України) та розподілу процесуального обов`язку доказування, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не довів неспівмірності або надмірності стягнутої судом першої інстанції суми витрат на професійну правничу допомогу, а тому підстав для скасування або зміни додаткового рішення не вбачається.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив додаткове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а додаткового рішення Господарського суду Полтавської області від 27.10.2025 у справі №917/1436/25 без змін.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на додаткове рішення місцевого господарського суду, за подання якої судовий збір не справляється, питання розподілу судових витрат не вирішується відповідно до частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282, Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю МС Маркетинг Ідеал залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 27.10.2025 у справі №917/1436/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 02.01.2026.

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Н.В. Гребенюк