ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2026 року м.Дніпро Справа № 912/1940/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач),

суддів: Чус О.В., Кощеєва І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 06.10.2025р. у справі №912/1940/25. (Суддя Бестаченко О.Л.)

за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Клєвєр"

про стягнення 26 301 219,20 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу", яка містить вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий клєвєр" про стягнення 26 301 219,20 грн штрафних санкцій, з покладенням на відповідача судових витрат.

Позовні вимоги обгрунтовані твердженнями позивача про неналежне виконання відповідачем державного контракту (договору) про закупівлю від 16.02.2024 № 29/02-24-РМ в частині своєчасної поставки товару.

06.10.2025 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Клєвєр" надійшло клопотання від 03.10.2025 про зупинення провадження у справі, в якому відповідач просив суд зупинити провадження у даній справі до вирішення пов`язаної з нею справи № 910/794/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Клєвєр" до Державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" про стягнення коштів за поставлені товари згідно державного контракту (договору) про закупівлю № 29/02-24-РМ від 16.02.2024 року.

У клопотанні зазначено, що постановою КГС Верховного Суду від 25.09.2025 року у справі № 910/794/25 скасовано постанову Північного апеляційного господарського суд від 29.07.2025 року в частині вирішення спору про стягнення 21 516 089,55 грн заборгованості та розподілу судових витрат та направлено справу на новий розгляд у скасованій частині до Північного апеляційного господарського суду. Верховний Суд дав апеляційному суду обов`язкову вказівку під час нового розгляду справи вирішити питання застосування (зменшення) розміру неустойки шляхом оцінки виключно тих доказів, які були предметом оцінки місцевого господарського суду. Тобто Верховний Суд погодився із тим, що вказане питання входить до предмету спору у справі № 910/794/25. Звідси випливає, що господарський суд у даній справі не може вирішувати питання щодо застосування та можливого зменшення розміру неустойки за несвоєчасну поставу товарів згідно державного контракту, оскільки за принципом верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність, одне і те саме питання не може паралельно вирішуватись судами в різних справах.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 06.10.2025року у справі № 912/1940/25 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Клєвєр" від 03.10.2025 про зупинення провадження у справі задоволено. Зупинено провадження у справі № 912/1940/25 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/794/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Клєвєр" до Державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" про стягнення коштів за поставлені товари згідно державного контракту (договору) про закупівлю № 29/02-24-РМ від 16.02.2024.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач повідомив суд про наявність в провадженні судів України справи № 910/794/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Клєвєр" до Державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" про стягнення 27 731 818,80 грн, у якій, відповідно, вирішується питання щодо правомірності зменшення розміру оплати за поставлений товар на суму штрафних санкцій за прострочення поставки.

Суд встановив, що у справі № 910/794/25 судами досліджуються обставини, які матимуть преюдиційне значення для справи № 912/1940/25. Зокрема, постановою Верховного Суду від 25.09.2025 у справі № 910/794/25 скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2025 в частині вирішення спору про стягнення 21 516 089,55 грн заборгованості та розподілу судових витрат і справу передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду. Отже, станом на 06.10.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2025 зі справи № 910/794/25 не набрало законної сили.

За текстом мотивувальної частини рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2025 зі справи № 910/794/25, враховуючи дати отримання товару, зазначені у актах приймання товару, а також, кінцеву дату постачання, зазначену у заявці (31.03.2024), Господарський суд міста Києва встановив, що позивач, взяті на себе за договором зобов`язання щодо своєчасної поставки товару виконав неналежним чином, допустивши прострочення поставки товару...

Отже, матеріалами справи підтверджується прострочення позивачем поставки товару. Факт прострочення виконання своїх зобов`язань з поставки товару останнім не заперечується....

Позивач у справі № 912/1940/25 не вказує на зменшені ним суми оплати поставленого товару на суму пені та штрафу за державним контрактом про закупівлю № 29/02-24-РМ, а відповідач стверджує таке зменшення з посиланням на встановлені обставини у справі № 910/794/25.

Наведене свідчить про об`єктивну неможливість розгляду справи № 912/1940/25 до вирішення справи № 910/794/25, оскільки зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити обставини, що є предметом розгляду у справі № 910/794/25, так як правомірність зменшення Державним підприємством Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" розміру оплати Товариству з обмеженою відповідальністю "Золотий Клєвєр" коштів за поставлені товари згідно п. 8.4.1. державного контракту (договору) про закупівлю № 29/02-24-РМ від 16.02.2024 не є предметом даного судового розгляду. Тому господарський суд не зможе перевірити розрахунок розміру заборгованості за штрафними санкціями за прострочення поставки до моменту досягнення правової визначеності щодо зменшення суми оплати на суму штрафних санкцій.

На підставі викладеного, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі № 912/1940/25 на підставі пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України, який передбачає зупинення провадження у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку господарського судочинства.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, через систему "Електронний суд", Державне підприємство Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 06.10.2025 у справі № 912/1940/25 та поновити розгляд зазначеної справи. Судові витрати покласти на відповідача.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Скаржник вважає, що ухвала про зупинення провадження у справі не містить аргументованих і переконливих мотивів доцільності зупинення провадження як щодо об`єктивної неможливості розгляду справи № 912/1940/25 до вирішення справи № 910/794/25, так і стосовно того, що зібрані у справі докази дійсно не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Апелянт стверджує, що предмет спору у справі № 912/1940/25 (стягнення штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару) є відмінним від предмету спору у справі № 910/794/25 (стягнення основного боргу за поставлений товар). У справі № 910/794/25 містяться інші докази, ніж ті, якими позивач обґрунтовує стягнення штрафних санкцій у справі № 912/1940/25. Так, у справі № 910/794/25 позивачем були надані акти приймання товару та видаткові накладні, платіжні інструкції і розрахунок заборгованості суми за несплачений товар, тобто докази, які можуть підтвердити або спростувати стягнення боргу за товар, а не стягнення штрафних санкцій.

Скаржник зазначає, що під час розгляду справи № 912/1940/25 на підтвердження позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій з боку позивача були надані інші докази, ніж у справі № 910/794/25, оскільки предмет спору у двох справах є різним. Скаржник звернув на це увагу суду першої інстанції, однак ці доводи не були взяті судом до уваги.

Апелянт посилається на те, що пункт 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України прямо встановлює, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Скаржник стверджує, що під час розгляду справи № 910/794/25 судом апеляційної інстанції не будуть розглядатися нові докази, які раніше не були подані до суду першої інстанції. Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Як наслідок, зупинення справи № 912/1940/25 може бути розцінено як затягування часу для розгляду справи.

Апелянт вказує, що необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків розгляду справи і перебування учасників справи в стані невизначеності, що свідчить про порушення положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи.

Скаржник зазначає, що посилання в ухвалі на обставини, які виникли після фактичних обставин, що слугували підставою позову, та після прийняття судового рішення у справі № 910/794/25, які не є тотожними за предметом спору, не відповідають положенням пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України.

За твердженням апелянта, господарським судом не вмотивовано, які саме обставини, котрі будуть встановлені у справі № 910/794/25, матимуть значення для судового спору № 912/1940/25.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Золотий Клєвєр" не скористалося правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., Кощеєв І.М..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.10.2025р. витребувано у Господарського суду Кіровоградської області матеріали справи №912/1940/25. Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 06.10.2025р. у справі №912/1940/25 до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду Кіровоградської області.

03.11.2025р. матеріали справи № 912/1940/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 06.10.2025р. у справі №912/1940/25, для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу", яка містить вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий клєвєр" про стягнення 26 301 219,20 грн штрафних санкцій, з покладенням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про неналежне виконання відповідачем державного контракту (договору) про закупівлю від 16.02.2024 № 29/02-24-РМ в частині своєчасної поставки товару.

06.10.2025 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Клєвєр" надійшло клопотання від 03.10.2025 про зупинення провадження у справі, в якому відповідач просить зупинити провадження у даній справі до вирішення пов`язаної справи № 910/794/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Клєвєр" до Державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" про стягнення коштів за поставлені товари згідно державного контракту (договору) про закупівлю № 29/02-24-РМ від 16.02.2024 року.

У клопотанні зазначено, що постановою КГС Верховного Суду від 25.09.2025 року у справі № 910/794/25 скасовано постанову Північного апеляційного господарського суд від 29.07.2025 року в частині вирішення спору про стягнення 21 516 089,55 грн заборгованості та розподілу судових витрат та направлено справу на новий розгляд у скасованій частині до Північного апеляційного господарського суду. Верховний Суд дав апеляційному суду обов`язкову вказівку під час нового розгляду справи вирішити питання застосування (зменшення) розміру неустойки шляхом оцінки виключно тих доказів, які були предметом оцінки місцевого господарського суду. Тобто Верховний Суд погодився із тим, що вказане питання входить до предмету спору у справі № 910/794/25. Звідси випливає, що господарський суд у даній справі не може вирішувати питання щодо застосування та можливого зменшення розміру неустойки за несвоєчасну поставу товарів згідно державного контракту, оскільки за принципом верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність, одне і те саме питання не може паралельно вирішуватись судами в різних справах.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в силу наступного:

Згідно з частиною третьою статті 75 Господарського кодексу України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Загальновідомі факти, коли вони визнані такими судом, не потребують доказування.

Загальновідомість того чи іншого факту може мати різні межі. Він може бути відомий у межах країни, окремої області, населеного пункту. Це об`єктивні межі загальновідомості певного юридичного факту.

Крім об`єктивних меж загальновідомість певного юридичного факту має і суб`єктивні межі: даний факт повинен бути відомий не тільки певним особам (наприклад, мешканцям населеного пункту), але й всьому складу суду, який розглядає справу.

Відповідний правовий висновок викладено в постанові КГС ВС від 19.06.2018 у справі № 922/3946/16.

Колегія суддів визнає загальновідомою обставину той факт, що в Україні на веб сторінці ( https://reyestr.court.gov.ua) розміщено інформаційний платформу Єдиний державний реєстр судових рішень, в якому за відповідними крітеріями пошуку можна віднайти справи про спір між певними сторонами.

Так, за інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень, колегією суддів встановлено, що 25 вересня 2025 року у справі № 910/794/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий Клєвєр» (далі - ТОВ «Золотий Клєвєр») до державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» (ДП МОУ «Державний оператор тилу») про стягнення 27 731 818,80 грн ( https://reyestr.court.gov.ua/Review/130552193) Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду прийнято постанову, якою Постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2025 у справі № 910/794/25 скасувано в частині вирішення спору про стягнення 21 516 089,55 грн заборгованості та розподілу судових витрат, а справу № 910/794/25 у скасованій частині передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Стаття 75 Господарського процесуального кодексу України закріплює підстави звільнення від доказування. Так, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 75 ГПК). Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.5 ст. 75 ГПК). Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду (ч.7 ст. 75 ГПК).

Преюдиціальні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиціальність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

За текстом постанови Верховного Суду від 25 вересня 2025 року у справі № 910/794/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий Клєвєр» (далі - ТОВ «Золотий Клєвєр») до державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» (ДП МОУ «Державний оператор тилу») про стягнення 27 731 818,80 грн: « … ТОВ «Золотий Клєвєр» звернулося до ДП МОУ «Державний оператор тилу» з позовом про стягнення 27 731 818,80 грн заборгованості, яка виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем як замовником зобов`язання з оплати отриманого від позивача як постачальника товару за державним контрактом (договором) про закупівлю від 16.02.2024 № 29/02-24-РМ.

У подальшому позивач подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог до 25 516 089,55 грн, яка прийнята судом до розгляду…

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.04.2025 зі справи № 910/794/25 (Суддя Кирилюк Т.Ю.) у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення першої інстанції мотивоване, зокрема з посиланням на те, що за умовами договору, а саме його пункту 8.2 та пункту 8.4 сторони погодили сплату постачальником (позивачем) замовнику (відповідачу) пені у розмірі 0,5% від ціни товару, строк поставки якого порушено та штрафу за порушення строку поставки товару понад 30 календарних днів. При цьому, за умовами договору передбачено право замовника зменшувати суму оплат постачальнику на суму пені та штрафу. Оскільки позивач взяті на себе за договором зобов`язання щодо поставки товару виконав з простроченням, відповідач має право нарахувати позивачу пеню та штраф, які за розрахунком суду перевищують розмір заявлених позивачем позовних вимог. Позивачем не доведено наявності підстав для зменшення розміру пені та штрафу. Отже, з урахуванням прострочення позивачем здійснення поставки товару, а також наявного у відповідача права зменшити суму оплати поставленого товару на суму пені та штрафу, яка перевищує суму заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений товар, підстави для задоволення позову відсутні.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2025 зі справи рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 21 516 089,55 грн основного боргу, 258 193,07 грн судового збору. У решті позову відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано з посиланням на те, що відповідач в силу приписів частини другої статті 231 Господарського кодексу України (далі - ГК України) має право нараховувати позивачу пеню за прострочення поставки товару у розмірі 0,1% вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення. За розрахунком суду апеляційної інстанції відповідач має право нарахувати позивачу 4 304 010,34 грн пені та 3 956 987,80 грн штрафу. Водночас, як зазначив суд апеляційної інстанції, у розгляді питання про зменшення розміру штрафних санкцій, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, поданим позивачем до відзиву на зустрічний позов, та які містяться у матеріалах даної справи. Апеляційним господарським судом враховано ступінь повного виконання позивачем свого обов`язку з поставки замовленого товару, попри обставини, які виникли та не залежали від позивача, здійснення позивачем всіх необхідних заходів для належного виконання договірного зобов`язання. При цьому, відповідач за отриманий товар в повному обсязі не розрахувався, сума заборгованості станом на дату звернення позивача з позовом до суду склала 25 516 089,55 грн. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції зменшив розмір пені та штрафу до 4 000 000,00 грн, тобто на 48,42% від розрахованої судом апеляційної інстанції неустойки (штраф, пеня). За таких обставин, за висновком суду, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 21 516 089,55 грн (25 516 089,55 грн - 4 000 000,00 грн = 21 516 089,55 грн)…

… При цьому, під час розгляду справи № 910/794/25 господарський суд міста Києва ухвалою від 25.03.2025 зустрічну позовну заяву ДП МОУ «Державний оператор тилу» до ТОВ «Золотий Клєвєр» про стягнення 25 516 089,55 грн штрафу та пені залишив без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України.

Зазначена ухвала жодною із сторін спору не оскаржувалася і набрала законної сили…

…Так, суд апеляційної інстанції у постанові від 29.07.2025 зі справи зазначив про те, що місцевий господарський суд у порушення норм процесуального права не надав належної оцінки доказам, поданим позивачем до відзиву на зустрічний позов, який міститься в матеріалах справи (листам щодо виникнення форс-мажорних обставин, про блокаду на українсько-польському кордоні, про виникнення пожежі на складі позивача, наказам позивача про зупинення/відновлення виробництва).

Проте, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що за змістом протоколу судового засідання від 08.04.2025 місцевий господарський суд на клопотання позивача про дослідження доказів, які надавалися у зв`язку з поданням зустрічного позову повідомив позивача про те, що такі докази повернуті разом із зустрічною позовною заявою.

При цьому, як зазначено Судом вище, до предмета доказування у цій справі входили обставини, які пов`язані виключно з розглядом позову ТОВ «Золотий Клєвєр» до ДП МОУ «Державний оператор тилу» про стягнення заборгованості за поставлений, але частково не оплачений товар за Договором. Зустрічний позов у цій справі по суті не розглядався.

Що ж стосується відповіді ТОВ «Золотий Клєвєр» на відзив на позов та доданих до неї (відповіді) документів, то, як зазначено вище, ухвалою господарського суду міста Києва від 08.04.2025 зі справи відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Золотий Клєвєр» про поновлення строку на подачу відповіді на відзив на позов.

Як неодноразово та послідовно зазначав Верховний Суд, за приписами статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 зі справи № 925/2301/14, від 19.06.2019 зі справи № 910/4055/18).

Тобто з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору та які були подані учасниками справи з урахуванням вимог ГПК. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Водночас наведене не враховано у вирішенні спору судом апеляційної інстанції.

У вирішенні питання про зменшення розміру неустойки (право на нарахування якої надано відповідачу за умовами Договору), суд апеляційної інстанції в порушення норм процесуального права вдався до дослідження тих доказів, які не були предметом дослідження судом першої інстанції, з огляду на залишення без розгляду зустрічного позову, повернення пов`язаних з ним доказів (враховуючи зокрема на те, що відзив на зустрічний позов по своїй сутті є відповіддю саме на поданий зустрічний позов) та відмову судом в задоволенні клопотання ТОВ «Золотий Клєвєр» про поновлення строку на подачу відповіді на відзив на позов.

Таким чином, у питанні зменшення розміру неустойки суд апеляційної інстанції, у даному випадку, повинен був оцінювати виключно ті докази, якими позивач обґрунтовував підставу для зменшення розміру неустойки, і які були предметом оцінки місцевого господарського суду.

Отже, доводи касаційної скарги знайшли своє часткове підтвердження…».

Відповідно до змісту ухвали Госоподарського суду міста Києва від 25.03.2025р., якою зустрічну позовну заяву ДП МОУ «Державний оператор тилу» до ТОВ «Золотий Клєвєр» про стягнення 25 516 089,55 грн штрафу та пені залишено без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України і яка, відповідно, як встановлено Постановою ВС від 25 вересня 2025 року у справі № 910/794/25 сторонами не оскаржувалася (https://reyestr.court.gov.ua/Review/126149159) : « …Згідно з відомостями про відповідача (позивача за зустрічним позовом) в ЄДРПОУ, особами, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у т.ч. підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи, вказані Созанський Андрій Олександрович - тимчасово виконуючий обов`язки генерального директора, 06.03.2025 - керівник та Фесенко Олександр Миколайович із повноваженнями вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо (має право представництва державного підприємства в частині самопредставництва в судах) - представник.

Судом встановлено, що зустрічну позовну заяву підписано представником Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» за довіреністю від 24.10.2024 № 45 Міськовою Оксаною Борисівною.

Поряд з цим, довіреність, яка міститься у матеріалах справи, на підтвердження наявності у Міськової Оксани Борисівни повноважень представляти інтереси Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» у судах не містить інформації, що вказана особа має статус адвоката (відповідних доказів представляти відповідача (позивача за зустрічним позовом) у якості адвоката не додано і матеріали справи таких доказів не містять).

Також, до матеріалів справи долучено посадову інструкцію провідного юрисконсульта відділу претензійно-позовної роботи Управління правового забезпечення Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу».

Зі змісту зазначеної посадової інструкції не вбачається, що провідного юрисконсульта відділу претензійно-позовної роботи наділено правом підпису позовних/зустрічних позовних заяв від імені Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу». Натомість, в ній визначено право юрисконсульта готувати та подавати проекти позовних заяв.

Наразі, Господарський суд міста Києва наголошує, що проект документу - це попередній варіант документа, призначений для розгляду і це не є тотожнім з остаточним варіантом документу - оригіналом, правом підпису якого і має бути наділений представник для подачі позовної/зустрічної позовної заяви до суду…

… із наявних у матеріалах даної справи документів не вбачається надання Міськовій Оксані Борисівні, як провідному юрисконсульту відділу претензійно-позовної роботи Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» повноважень діяти у порядку самопредставництва від імені Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу».

З огляду на наведене, Господарський суд міста Києва встановив, що зустрічну позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її.

З огляду на наведене, зустрічна позовна заява Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись частиною четвертою статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд роз`ясняє також, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно…».

Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18).

Система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини доказами (статті 13, 74 ГПК).

За змістом ст. 14 ГПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В постанові Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі № 923/236/19, викладено наступний правовий висновок:

« Верховний Суд зауважує, що відповідно до п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити в т.ч. зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів виснує, що предметом позову у справі № 910/794/25 є стягення заборгованості у розмірі 25 516 089,55 грн, яка виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ( Державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" ) як замовником зобов`язання з оплати отриманого від позивача як постачальника товару за державним контрактом (договором) про закупівлю від 16.02.2024 № 29/02-24-РМ.

Предметом позову у даній справі є стягнення 26 301 219,20 грн штрафних санкцій, нарахованих Державним підприємством Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" на підставі пунтку 8.2 державного контракту (договору) про закупівлю від 16.02.2024 № 29/02-24-РМ в зв`язку з несвоєчасною поставкою товару.

Розділом 8 Договору сторони погодили умови відповідальності за порушення його умов.

За приписами пунктів 8.1 та 8.2 Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань, що виникають з цього договору, сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України. Загальна відповідальність кожної сторони за цим договором буде обмежуватися прямими документально підтвердженими витратами (збитками). Сторони не несуть відповідальності за упущену вигоду, моральну шкоду, шкоду репутації, втрату бізнес-можливостей тощо.

У разі порушення строку поставки, не передачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим договором) товару, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,5 % від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строків порушення виконання зобов`язань за Договором, включаючи день виконання такого зобов`язання. За порушення строку поставки товару понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від ціни товару, строк поставки якого порушено.

Згідно з пунктом 8.4 Договору у разі застосування пені/штрафу постачальник зобов`язаний сплатити суму пені/штрафу протягом 30 (тридцяти) банківських днів від дати направлення замовником письмового повідомлення постачальнику. Сплата пені/штрафу не звільняє постачальника від виконання умов цього договору. Штраф, пеня за несвоєчасне/неякісне постачання товару нараховується постачальнику за весь період прострочення до моменту належного виконання зобов`язань.

У підпункті 8.4.1 пункту 8.4 Договору сторони погодили, що у випадках, передбачених пунктами 8.2 та 8.3 (у тому числі 8.3.1) цього договору, замовник може зменшувати суму оплат постачальнику на суму пені та/або штрафу.

Відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Оскільки предметом позову саме у даній справі є позовні вимоги про наявність підстав для стягнення штрафних санкцій, нарахованих на підставі пункту 8.2 договору та враховуючи, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2025року у справі № 910/794/25, зустрічну позовну заяву Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий Клєвєр» про стягнення 25 516 089,55 грн. залишено без розгляду, обставини наявності, відсутності підставі для стягнення штрафних санкцій, їх розміру підлягають встановленню в межах справи № 912/1940/25р.

Висновки суду першої інстанції « …про об`єктивну неможливість розгляду справи № 912/1940/25 до вирішення справи № 910/794/25, оскільки зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити обставини, що є предметом розгляду у справі № 910/794/25, так як правомірність зменшення Державним підприємством Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" розміру оплати Товариству з обмеженою відповідальністю "Золотий Клєвєр" коштів за поставлені товари згідно п. 8.4.1. державного контракту (договору) про закупівлю № 29/02-24-РМ від 16.02.2024 не є предметом даного судового розгляду. Тому господарський суд не зможе перевірити розрахунок розміру заборгованості за штрафними санкціями за прострочення поставки до моменту досягнення правової визначеності щодо зменшення суми оплати на суму штрафних санкцій.

Отже, наявні підстави для зупинення провадження у справі № 912/1940/25 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України…» визнаються колегією суддів недоведеними та такими, що не відповідають обставинам справи.

Відповідно до пунтку 6 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповдіно до пунктів 2,2 частини 1 статті 280 Господарського процесуального кодексу України, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи є підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції .

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду Кіровоградської області від 06.10.2025р. у справі №912/1940/25 скасуванню з направленням справи для продовдження розгляду до суду першої інстанції.

Розподіл судових витрат:

Оскільки спір не вирішено по суті, а справа перебуває на розляді в судів першої інстанції, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 06.10.2025р. у справі №912/1940/25 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 06.10.2025р. у справі №912/1940/25 скасувати.

Справу № 912/1940/25 направити до Господарського суду Кіровоградської області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв