ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2026 р. Справа№ 910/8701/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Барсук М.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київський метрополітен" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/8701/25 (суддя Андреїшина І.О.) за позовом Київського міського центру зайнятості до Комунального підприємства "Київський метрополітен", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 про стягнення 95 123,01 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Київський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Комунального підприємства "Київський метрополітен" про стягнення 95 123,01 грн, які були виплачені як допомога по безробіттю незаконно звільненому працівнику останнього.

Позовні вимоги з посиланням на статті 35, 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" мотивовані тим, що відповідач зобов`язаний відшкодувати понесені позивачем витрати з виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_1 , оскільки звільнення працівника було безпідставним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/8701/25 позов задоволено; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 95 123 (дев`яносто п`ять тисяч сто двадцять три) грн 01 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 (три тисяч і двадцять вісім) грн 00 коп.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскільки судове рішення про поновлення на роботі встановило факт незаконного звільнення, відповідно, роботодавець має нести відповідальність за негативні наслідки такого звільнення, зокрема - відшкодувати кошти, витрачені на виплату допомоги по безробіттю в зазначений період.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 24.02.2022 виїхала за межі України та не повідомила про це центр зайнятості, що, на думку відповідача, свідчить про неправомірне отримання нею допомоги по безробіттю.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

11.08.2021 ОСОБА_1 (далі - третя особа) було звільнено з посади провідного економіста відділу інформаційного забезпечення та навігації управління майнових та земельних ресурсів Комунального підприємства "Київський метрополітен" (далі - відповідач) у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників на підставі п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

06.09.2021 до Святошинської районної філії Київського міського центру зайнятості звернулась ОСОБА_1 із заявами про надання їй статусу безробітної та про отримання фінансової допомоги по безробіттю.

Наказом Святошинської районної філії Київського міського центру зайнятості №НТ210906 від 06.09.2021 ОСОБА_1 надано статус безробітної та розпочато виплату допомоги по безробіттю.

Наказом від 06.09.2021 №НТ210906 відкладено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з наданням особі вихідної допомоги або інших виплат при звільненні з ПОУ або закінченні строку повноважень за виборною посадою, що забезпечують часткову або тимчасову компенсацію втраченого заробітку з 06.09.2021 по 11.09.2021.

Наказом Солом`янської районної філії КМЦЗ № НТ210913 від 13.09.2021 (оригінал письмового доказу наявний у Позивача) гр. ОСОБА_1 розпочато виплату допомоги по безробіттю з 12.09.2021.

Наказом Солом`янської районної філії КМЦЗ від 01.07.2022 №НТ220701 гр. ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку припиненням реєстрації безробітного відповідно до п.1 ст.45 Закону 5067-VI , пп.1,2,3 п. 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 19 вересня 2018 року № 792 (Далі - Поряд №792) (що був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) у зв`язку з поданням безробітним особистої письмової заяви про зняття її з реєстрації як безробітного або відмови від її послуг відповідно до пп.3 п.1 ст.45 Закону5067-УІ , пп.10 п.1 ст.31 Закону № 1533-ІІІ та пп.2 п.1 частини V Порядку №792.

Наказом Солом`янської районної філії КМЦЗ від 01.07.2022 №НТ220701 ОСОБА_1 припинено реєстрацію абзацу 16 пп.1 п. 30 Порядку № 792.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням про звільнення, ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з вимогою скасувати відповідний наказ про звільнення.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 29.11.2023 по справі № 760/24350/21 позовні вимог ОСОБА_1 про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено; визнано незаконним наказ (розпорядження) КП "Київський метрополітен" від 11.08.2021 №814- Н/К "Про припинення трудового договору (контракту)" з ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Наказом Комунального підприємства "Київський метрополітен" від 30.11.2023 № 1467-11/к вирішено поновити ОСОБА_1 на посаді провідного економіста відділу інформаційного забезпечення та навігації управління майнових та земельних ресурсів КП "Київський метрополітен"з 11.08.2021.

Київським міським центром зайнятості складено Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 26 від 27.01.2025, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_1 поновлена на посаді провідного економіста з 11.08.2021, на виконання рішення Солом 'янського районного суду м. Києва від 29.11.2023 по справі №760/24350/21, провадження №2/760/3760/23 згідно наказу про особовому складу від 30.11.2023 №1467-Н/К. Згідно наказу про припинення трудового договору (контракту) від 11.12.2023 №1504-Н/К звільнена з 11.12.2023 за власним бажанням згідно ст.38 КЗпІІ України.

Згідно з довідкою - розрахунком № 8 від 27.01.2025 сума надлишково виплачених коштів матеріального забезпечення на випадок безробіття ОСОБА_1 за період з 06.09.2021 по 30.06.2022 становить 95 123,01 грн.

Наказом філії КМЦЗ "Кар`єрний Центр" від 28.01.2025 №НТ250128 прийнято рішення про відшкодування відповідачем суми матеріальної допомоги, виплаченої безробітній ОСОБА_1 у зв`язку з поновленням її на посаді згідно з рішенням суду.

Київським міським центром зайнятості було проінформовано КП "Київський метрополітен" про результати розслідування страхового випадку та щодо необхідності повернення допомоги по безробіттю в сумі 95 123,01 грн. Лист- повідомлення від 28.01.2025 № 13.1/811/25 надіслано КП "Київський метрополітен" на електронну пошту .

Однак будь-якої відповіді на вказану претензію відповідач не надав, як і не відшкодував в добровільному порядку суму коштів, виплачених як допомога по безробіттю ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь суму виплаченої допомоги по безробіттю в розмірі 95 123,01 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Пунктом 8 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення", реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

У п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Частиною 1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Таким чином положеннями статей 34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 втратила роботу з незалежних від неї обставин та в установленому законодавством порядку була зареєстрована як безробітна.

Позивач за період з 12.09.2021 по 30.06.2022 виплатив ОСОБА_1 допомогу по безробіттю в загальному розмірі 95 123,01 грн, що вбачається з Акту № 26 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 27.01.2025 та Довідки-розрахунку №8 від 27.01.2025.

Також матеріали справи свідчать про те, що призначення, звільнення та поновлення на роботі ОСОБА_1 здійснювалося відповідачем, який по відношенню до неї є роботодавцем у розумінні частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а тому саме на відповідача покладено обов`язок з відшкодування суми виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття та вартості наданих соціальних послуг безробітній у разі поновлення її на роботі за рішенням суду.

Стосовно доводів скаржника про те, що ОСОБА_1 24.02.2022 виїхала за межі України та не повідомила про це центр зайнятості, що, на думку відповідача, свідчить про неправомірне отримання нею допомоги по безробіттю, слід зазначити наступне.

Так, в матеріалах справи відсутні офіційно підтверджені дані про виїзд ОСОБА_1 за кордон, мету та тривалість її перебування поза межами України. Відповідачем не надано жодного належного доказу підтвердження перебування ОСОБА_1 за кордоном.

При цьому, у матеріалах справи наявні всі належні докази, які підтверджують, що допомога по безробіттю ОСОБА_1 була призначена та виплачена у законний спосіб.

Зокрема, в персональній картці безробітної, яка ведеться у Київському міському центрі зайнятості в ЄІАС, відсутні будь-які відомості про перетин нею державного кордону. Така відсутність підтверджує, що відповідна інформація не надходила до ЄІАС, що, з огляду на механізм функціонування системи, виключає можливість її спотворення. Отже, відсутні докази порушення ОСОБА_1 умов перебування на обліку як безробітної, так і будь-які підстави для визнання виплат їй такими, що здійснені неправомірно.

У будь - якому випадку, у даній справі саме наявність судового рішення, яким встановлено факт незаконного звільнення гр. ОСОБА_1 , є вирішальною підставою для стягнення з роботодавця суми допомоги по безробіттю, виплаченої за відповідний період.

Роботодавець має нести відповідальність за негативні наслідки своїх дій, компенсуючи кошти, витрачені на допомогу по безробіттю.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київський метрополітен" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/8701/25 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова (враховуючи перебування з 22.12.2025 по 09.01.2026 судді Барсук М.А. у відпустці, судді Руденко М.А. - з 24.12.2025 по 26.12.2025 та з 29.12.2025 по 11.01.2026, а також судді Пономаренко Є.Ю. - з 29.12.2025 по 11.01.2026) складена: 12.01.2026 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук