УХВАЛА

м. Київ

13.01.2026Справа № 910/5449/24
Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши

заяву ОСОБА_1

про забезпечення позову

в справі № 910/5449/25

За позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТММ ЕКСПРЕС»

про стягнення 7 958 590,76 грн,

Суддя Карабань Я.А.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТММ ЕКСПРЕС» (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 7 958 590,76 грн, з яких: 7 882 046, 76 грн ринкова вартість частки та 76 544,00 грн належна частина прибутку отриманого товариством.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.05.2024 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

10.05.2024 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/5449/24, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 18.06.2024.

21.05.2024 від представника позивача надійшла заява про участь у судових засіданнях по справі в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. Вказана заява, в зв`язку з перебуванням у відпустці, отримана суддею Карабань Я.А. 03.06.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 відмовлено в задоволенні заяви представника позивача адвоката Баховського М.М. про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, з підстав зазначених в ухвалі.

27.05.2024 від представника позивача надійшло клопотання про призначення у справі комплексної судової будівельно-технічної та економічної експертизи, проведення якої просить доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, крім того просить суд витребувати у відповідача докази необхідні для проведення експертизи.

04.06.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

18.06.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання на іншу дату.

У підготовче засідання 18.06.2024 з`явився представник позивача, представник відповідача в засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання повідомлявся належним чином. Суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання на іншу дату.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2024 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 17.07.2024.

15.07.2024 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

17.07.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про оголошення перерви в підготовчому засіданні.

У підготовче засідання 17.07.2024 з`явився представник відповідача, представник позивача в засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання повідомлявся належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2024 відкладено підготовче засідання на 17.09.2024.

16.09.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи висновку експерта від 02.09.2024 №1-07/2024 та інформаційних довідок, разом з клопотанням про поновлення строку на їх подання.

17.09.2024 від представника позивача надійшло клопотання про призначення у справі комплексної судової будівельно-технічної та економічної експертизи, проведення якої просить доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, крім того просить суд витребувати у відповідача докази необхідні для проведення експертизи. Також у поданому клопотанні представник позивача зазначає, що поданий відповідачем висновок експерта від 02.09.2024 №1-07/2024 викликає сумнів щодо його правильності, оскільки в ньому зазначено не все належне відповідачу майно, а також на день складення висновку у експертів були недійсні свідоцтва.

У підготовче засідання 17.09.2024 з`явились представники сторін, протокольною ухвалою суд, з урахуванням думки представників сторін, долучив до матеріалів справи поданий 16.09.2024 відповідачем висновок експерта разом з доданими до нього документами. Також у підготовчому засіданні представник позивача просив суд задовольнити подане клопотання про призначення в справі комплексної експертизи, проти задоволення якого представники відповідача заперечували.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2024, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2024, клопотання позивача про призначення комплексної судової експертизи та про витребування доказів задоволено. Призначено в справі №910/5449/24 комплексну судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, також у порядку ст.81 Господарського процесуального кодексу України витребувано у відповідача документи. Провадження в справі на час проведення судової експертизи та отримання висновку експерта зупинено.

17.02.2025 на адресу суду надійшло клопотання судових експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Денисенко Олени, Пирожнікової Тетяни, Волошина Андрія та Герасименко Іллі про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової комплексної експертизи №45/46/25-72/47/25-54/48/25-42.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 поновлено провадження в справі №910/5449/24, клопотання судових експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз задоволено, зобов`язано позивача та відповідача в строк протягом 7 днів з дня отримання даної ухвали надати до суду додаткові документи та матеріали актуальні станом на 09.01.2023 для направлення до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження в справі №910/5449/24 зупинено на час проведення експертизи.

25.02.2025 від представника відповідача надійшла заява про продовження строку для виконання вимог ухвали суду від 18.02.2025 до 17.03.2025, з посиланням на те, що обсяг документів та матеріалів, які витребовується експертами є дуже об`ємним, а тому для їх надання потрібно більше часу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2025 поновлено провадження в справі № 910/5449/24. Заяву відповідача про продовження строку для надання документів задоволено частково, продовжено відповідачу строк для надання документів та матеріалів на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 до 10.03.2025 включно. У задоволенні іншої частини заяви відмовлено. Провадження у справі № 910/5449/24 зупинено на час проведення експертизи.

04.03.2025 від представника позивача, на виконання вимог ухвали суду, надійшли витребувані документи.

11.03.2025 від представника позивача, на виконання вимог ухвали суду, надійшли витребувані документи.

20.03.2025 від представника позивача, на виконання вимог ухвали суду, надійшли витребувані документи.

12.01.2026 від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просить суд накласти арешт на майно Товариства з обмеженою відповідальністю «ТММ ЕКСПРЕС» на суму 7 958 590,76 грн.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що в січні 2026 року позивачу стало відомо про відчуження за відплатними договорами нерухомого майна яке перебувало у власності відповідача на час виходу позивача із засновників ТОВ «ТММ ЕКСПРЕС», а саме термінал міжнародної кур`єрської пошти, загальною площею 22 089,00 кв. м, що розташований за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Проліски, вулиця Броварська, будинок 1 та земельної ділянки Київська область, Бориспільський район, село Проліски, кадастровий номер: :03:002:0004.

Крім того, в обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що з відкритих джерел стало відомо про зменшення прибутковості та інших показників господарської діяльності за 2024-2025 рік ТОВ «ТММ ЕКСПРЕС».

Суд вважає за необхідне поновити провадження в даній справі для розгляду заяви позивача про забезпечення позову.

Так, процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Виходячи з положень статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, ймовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст. 73, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Так, 12.01.2026 позивач подав заяву про забезпечення позову та просив накласти арешт у межах ціни позову 7 958 590,76 грн на майно відповідача. В обґрунтування заяви позивач послався на те, що певне нерухоме майно, яке, на його думку, перебувало у відповідача на момент виходу (а саме термінал міжнародної кур`єрської пошти, загальною площею 22 089,00 кв. м, що розташований за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Проліски, вулиця Броварська, будинок 1 та земельної ділянки Київська область, Бориспільський район, село Проліски, кадастровий номер: :03:002:0004), наразі відчужено третім особам та додав копії таких договорів, а також посилався на зменшення прибутковості та інших показників господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ТММ ЕКСПРЕС» у 2024 -2025 роках.

Відповідно до статей 136- 137 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист/поновлення порушеного права, а обраний захід має бути співмірним заявленим вимогам, обґрунтованим, адекватним та мати правовий зв`язок з предметом спору.

Згідно зі статтею 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову має містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення та конкретизацію заходу (зміст, обсяг, спосіб виконання), щоб ухвала могла бути реально виконана.

Усталена практика Верховного Суду виходить з того, що:

- забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях; заявник має довести існування реального ризику утруднення/неможливості виконання рішення;

- захід забезпечення має бути визначеним та таким, що підлягає виконанню, і не створювати надмірного та невиправданого втручання у господарську діяльність відповідача;

- арешт як захід забезпечення має застосовуватися в межах суми позову, але із дотриманням принципу пропорційності та балансу інтересів сторін.

У прохальній частині заяви позивач просить накласти арешт «на майно відповідача» на суму 7 958 590,76 грн, не конкретизуючи, на яке саме майно слід накласти арешт (нерухомість із ідентифікаційними ознаками, транспортні засоби, корпоративні права, грошові кошти на рахунках із зазначенням банків тощо).

За таких умов суд позбавлений можливості перевірити співмірність арешту та оцінити його адекватність (чи не блокує він повністю діяльність товариства, чи не зачіпає майно, необхідне для поточної господарської діяльності) та ухвала про накладення арешту у запропонованій «загальній» формі не міститиме належної визначеності, що ускладнює її виконання органами примусового виконання та створює ризик фактичного накладення арешту на невизначене коло активів понад необхідне.

Суд зазначає, що саме заявник повинен сформулювати захід забезпечення так, щоб він був виконуваним і юридично визначеним; суд не підміняє сторону у формуванні предмета арешту та не здійснює замість заявника пошук активів відповідача, якщо останній просить накласти арешт «на майно» без його ідентифікації або хоча б без конкретизації виду активу (наприклад, «грошові кошти на рахунках»).

Посилання позивача на «низький прибуток» у 2024-2025 роках відповідача саме по собі не свідчить про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання можливого рішення суду, або про реальну загрозу відчуження активів у період розгляду справи. Такі твердження мають оціночний характер і без належних фінансових документів (баланс, звітність, дані про рух активів, відомості про значні правочини, виконавчі провадження, податковий борг тощо) не доводять існування саме того ризику, який вимагає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, вказівка позивача на те, що певне нерухоме майно «вже відчужене третім особам», не підтверджує необхідності накладення арешту на «майно відповідача» без його конкретизації. Навпаки, з наведеного випливає, що об`єкти, на які посилається заявник, не перебувають у власності відповідача на момент звернення із заявою, а відтак не можуть бути предметом арешту в межах цієї справи без залучення відповідних осіб та без встановлення правового режиму такого майна.

З огляду на характер спору (визначення вартості частки/чистих активів, що потребує експертного дослідження) та відсутність конкретизованого предмета арешту, застосування запропонованого заходу в заявленому вигляді може призвести до надмірного обмеження господарської діяльності відповідача (включно із блокуванням оборотних активів), що суперечить принципам співмірності та збалансованості забезпечення позову.

Суд зазначає, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.01.2020 по справі № 915/1912/19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року в справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Поняття «ефективний засіб», за висновками Європейського суду з прав людини (рішення від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії»), передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Отже, в розумінні зазначених положень, обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.06.2018 по справі №910/361/18.

У порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивача, дослідивши збалансованість інтересів сторін, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову по-перше, не містить належної конкретизації майна (активів), на яке має бути накладено арешт, що перешкоджає оцінці співмірності та робить захід у запропонованому вигляді недостатньо визначеним для виконання, по-друге, не містить належних та достатніх доказів існування реального ризику утруднення чи неможливості виконання рішення суду в разі його ухвалення на користь позивача, по-третє, в запропонованому формулюванні може призвести до непропорційного втручання у діяльність відповідача.

За таких обставин підстав для застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідача на суму 7 958 590,76 грн у спосіб, запропонований заявником, суд не вбачає, у зв`язку з чим у задоволенні заяви слід відмовити.

У зв`язку з відмовою в задоволенні заяви, сплачена позивачем сума судового збору за її подання покладається на останнього та йому не відшкодовується.

У випадку надання позивачем належних, допустимих, достовірних або вірогідних у сукупності доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду - позивач не позбавлений права на повторне звернення до суду з заявою про забезпечення позову в загальному порядку.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Поновити провадження в справі № 910/5449/24.

2. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

3. Провадження у справі № 910/5449/24 зупинити на час проведення експертизи.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя Я.А.Карабань