ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

07.01.2026м. ДніпроСправа № 904/7114/25

За позовом Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 75, ідентифікаційний код 26510514)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Мілк-Сервіс" (01024, м. Київ, вул. Богомольця Академіка, буд. 7/14, приміщення 182, ідентифікаційний код 39681292)

про стягнення 2 860 749 грн. 25 коп.

Представники:

від позивача: Скосарев І.Д.

від відповідача: Доценко Л.М.

СУТЬ СПОРУ:

Дніпровська міська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, згідно якого просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Мілк-Сервіс" коштів у розмірі 2 680 749 грн. 25 коп. набутих без достатньої правової підстави, внаслідок несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою за кадастровим номером :01:376:0032.

Дніпровська міська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з заявою про забезпечення позову, згідно якої просить накласти арешт на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Мілк-Сервіс", та на грошові кошти, що обліковуються на розрахункових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Мілк-Сервіс", в межах суми стягнення в розмірі 2 680 749 грн. 25 коп., до набрання рішенням по справі законної сили.

Позивачем у заяві зазгачено, що за наслідками обстеження земельної ділянки встановлено: "Доступ до земельної ділянки: обмежений. Територія несформованої земельної ділянки, місце розташування: м. Дніпро, вул. Тернова, 2, та земельних ділянок з кадастровими номерами: :01:376:0015, :01:376:0032. огороджена спільним парканом та має три пропускних пункти зі встановленими воротами. На момент обстеження в`їзд/виїзд здійснювався лише через одні ворота зі сторони вул. Тернова, інші були зачинені. На території земельної ділянки з кадастровим номером :01:376:0032 знаходяться: одноповерхова цегляна будівля вартової, одноповерхова виробничо-складська будівля та інші будівлі та споруди. До будівель проведено інженерні мережі комунікацій. Покриття земельної ділянки: асфальт. Під`їзд до земельної ділянки забезпечується зі сторони вул. Тернова. Здійснити всебічне обстеження та встановити відповідність об`єктів будівництва, розташованих на земельній ділянці, згідно з описом з Державного реєстру речових прав на об`єкти нерухомого майна не виявилось можливим, оскільки державного інспектора не було допущено на територію земельної ділянки. Огляд земельної ділянки здійснено за її межами, Площа земельної ділянки орієнтовно становить 1,1209 га.." Відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно з`ясовано, що на земельній ділянці за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Берегова, 230 А розташована виробничо-складська будівля з адміністративно-побутовими приміщеннями, загальною площею 17635,3 кв.м. Опис: літ. А-1 - виробничо-складська будівля з адміністративно-побутовими приміщеннями, загальною площею 17635,3 кв.м, в тому числі: в літ. А-1 - антресольні поверхи, літ. А11, літ. А21, літ. А31, літ. А41 -прибудови, сходи літ. а, літ. а1, літ. а4, літ. а5) - сходи, літ. Г - будівля насосної станції (тимчасова), № 1, 3, 4, 6 - споруди, № 7 -пожежна водойма, № 1 - мостіння. Власником комплексу з 04.01.2021 є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТОРГОВИЙ ДІМ "МІЛК-СЕРВІС" на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 278, виданий 27.02.2019, видавник: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М. Майно розташовано на земельних ділянках, які мають кадастровий номер: :01:376:0015, площа: 1.8588 га та кадастровий номер: :01:376:0032, площа: 1.1209 га. ТОВ "ТД "МІЛК-СЕРВІС" з 2021 року по теперішній час користується земельною ділянкою з кадастровим номером :01:376:0032, на якій знаходяться належні йому на праві власності нерухомості. До повноважень міських рад у галузі земельних відносин згідно із ст.ст. 12, 83, 122 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" належить розпорядження землями комунальної власності в межах, визначених Земельним кодексом України. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю навіть за умови відсутності державної реєстрації речового права на земельну ділянку. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20, зокрема: "За загальним правилом, правом власності на земельну ділянку, розташовану в межах відповідного населеного пункту, орган місцевого самоврядування наділений в силу -закону, зокрема з уведенням 01.01.2002 у дію нового Земельного кодексу України. При ньому відсутність державної реєстрації речового права на земельну ділянку після 01.01.2013 не впливає на наявність права комунальної власності на відловідну земельну ділянку." Право комунальної власності виникає і без реєстрації в силу спеціальних вимог закону. Виходячи із вимог ст.83 Земельного кодексу України презюмується належність земельних ділянок на території міста Дніпро територіальної громади міста з визначенням її власником Дніпровської міської ради. Дніпровська міська рада, як розпорядник земельних ділянок комунальної власності на території міста Дніпро, є суб`єктом, уповноваженим на здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель на території міста Дніпра, та зобов`язана здійснювати захист комунальних майнових прав. Дніпровською міською радою встановлено, що Відповідач, безпідставно користується земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Дніпро, вул. Берегова, 230 А. Отже, останнім безпідставно збережено кошти у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки. Спір між Дніпровською міською радою та ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "МІЛК-СЕРВІС", оскільки останнім безпідставно збережено кошти у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки. Предметом позову є вимога Дніпровської міської ради про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "МІЛК-СЕРВІС" коштів набутих без достатньої правової підстави, внаслідок несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.11.2021 у справі №344/14718/20). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 137 ГПК позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб. За відсутності вжиття заходів забезпечення позову, об`єкти, розміщені на земельній ділянці можуть бути відчужені на користь третіх осіб. Метою таких дій може бути, зокрема штучне збільшення кола учасників судового процесу, що зумовить затягування розгляду справи. Ба більше, з урахуванням висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № 755/3782/17, можливо вчинення перешкод в подальшому виконанні судового рішення шляхом зміни власника будівель та споруд. Грошові кошти можуть бути виведені з рахунків відповідача, що в подальшому, за умови задоволення позовної заяви, може ускладнити виконання рішення суду. Існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення по справі та не виключається, що для відновлення його прав та інтересів необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. У постанові Верховного Суду під 24.05.2021 у справі №910/3158/20 міститься висновок, що за змістом пункту 1 частини першої статті 137 ГПК, під час розгляду заяви про накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, а тому може застосовуватися в справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. Піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору (такого висновку дотримується Верховний Суд у постановах: від 15.09.2019 у справі №915/870/18, від 05.09.2019 у справі №911/527/19, від 16.10.2019 у справі №911/1530/19, 21.08.2020 у справі №904/2357/20, від 25.09.2020 у справі №925/77/20, від 20.09.2022 у справі №916/307/22, від 03.03.2023 у справі №907/269/22). У справі № 905/448/22 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду прийняв постанову, в якій не погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що накладення арешту на майно має стосуватися саме майна, яке належить до предмета спору, зазначивши: "Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову. Обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. У разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника". Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21 дійшов висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 Господарського процесуального кодексу України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, викладених у низці постанов Верховного Суду. Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.". Існує можливість застосування заходів забезпечення позову шляхом одночасного накладення арешту як на грошові кошти, що належать відповідачу, так і на майно, яке належить останньому, але саме у межах суми, яка була б достатньою для відповідного стягнення, у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниця між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів. Виконання судового рішення в цій справі (за умови задоволення позовних вимог) безпосередньо залежить від того, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів. У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача у будь-який момент як розпорядитися коштами, що знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що у майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За наведених умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача у будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 03.03.2023 у справі №905/448/22, від 06.12.2023 у справі № 91 7/805/23, від 11.10.2023 у справі № 916/409/21, від 15.09.2023 у справі № 916/2359/23, від 08.08.2023 у справі № 922/1344/23, від 27.04.2023 у справі № 916/3686/22, від 22.04.2024 у справі № 922/3929/23, від 08.07.2024 у справі № 916/143/24, що свідчить про усталеність судової практики з цього питання. Позивач вважає за доцільне застосувати захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно та кошти на рахунках відповідача в межах суми стягнення, до набрання рішенням по справі законної сили в межах суми стягнення, до набрання рішенням по справі законної сили. Обраний захід забезпечення позову зумовить неможливість затягування розгляду справи шляхом залучення до участі по справі нових учасників. Обраний захід забезпечення позову не порушує права відповідача та інших осіб. Обраний захід забезпечення позову є пропорційним, обгрунтованим, співмірним та адекватним до пред`явлених позовних вимог. Обраний захід забезпечення позову є збалансованим відносно інтересів учасників судового процесу. Обраний захід забезпечення позову зумовить ефективне поновлення порушених прав внаслідок задоволення позову. Згідно висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 31.08.2020 у справі № 917/1274/19 "обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи".

У судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні заяви про забезпечення позову.

У судовому засіданні відповідач просив суд відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

У відповідності до ст. 136 ГПК України, Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини 2 статті 321 ЦК, особа може бути обмежена у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Дослідивши наявні у справі докази Господарський суд вважає, що заявлені позивачем заходи забезпечення позову є обґрунтованими, адекватними та співмірними заявленим позовним вимогам.

Вжиття заходів до забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав учасників справи, що відповідає правовій природі забезпечення позову.

Відповідно до вимог ст.140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Господарський суд погоджується з доводами позивача, заява про вжиття заходів до забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись приписами ст.ст. 74, 76, 80, 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

Заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Мілк-Сервіс"(01024, м. Київ, вул. Богомольця Академіка, буд. 7/14, приміщення 182, ідентифікаційний код 39681292), та на грошові кошти, що обліковуються на розрахункових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Мілк-Сервіс" (01024, м. Київ, вул. Богомольця Академіка, буд. 7/14, приміщення 182, ідентифікаційний код 39681292), в межах суми стягнення в розмірі 2 680 749 грн. 25 коп., до набрання рішенням по справі законної сили.

Стягувач: Дніпровська міська рада (49000, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 75, ідентифікаційний код 26510514)

Боржник: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Мілк-Сервіс" (01024, м. Київ, вул. Богомольця Академіка, буд. 7/14, приміщення 182, ідентифікаційний код 39681292)

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття 07.01.2026 року.

Ухвала як виконавчий документ підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", та може бути пред`явлена до виконання - до 13.01.2029 року.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими для виконання на всій території України.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачений ст. ст. 254 - 258 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 12.01.2026р.

Суддя Г.В. Манько