ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4189/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Сулімовської М.Б., розглянувши справу

за позовом: Військової академії м.Одеса (, 65009, м. Одеса, Фонтанська дорога, буд. 10)

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 )

про стягнення 19209,96 грн.

Позивач Військова академія м. Одеса звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 19209,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань зі сплати заборгованості за надані послуги щодо забезпечення харчування військовослужбовців відповідача, які відбували покарання на гауптвахті Військової частини НОМЕР_3 .

Ухвалю суду від 20.10.2025 позовну заяву Військової академії м. Одеса прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; вирішено інші процесуальні питання.

21.10.2025 до суду від позивача надійшла заява про зміну предмету позову.

Ухвалою суду від 24.10.2025 заяву Військової академії м. Одеса про зміну предмету позову задоволено та прийнято до розгляду; постановлено здійснювати розгляд позову в редакції наступної позовної вимоги - "Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь Військової академії (м. Одеса) заборгованість у сумі 19209,96 грн".

Згідно з ч.ч.4 та 5 ст.6 ГПК України, Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Частиною 7 статті 6 ГПК України передбачено, що особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Відповідно до ч.5 ст. 242 ГПК України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, в тому числі, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 24.10.2025 була доставлена відповідачу до його електронного кабінету 24.10.2025 о 20:04.

За наведеного суд констатує, що відповідач є належним чином повідомлений про розгляд даної справи господарським судом.

Відзив на позовну заяву, будь-які заяви та клопотання від відповідача не надходили.

Таким чином, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у встановлений судом строк.

Разом з тим, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується із ч.2 ст.178 цього Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ст.13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, розгляд справи проводився за наявними матеріалами.

За приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012 року).

Європейський суд, щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

З урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, справа розглянута поза межами строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, але у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи.

Судове рішення підписано без його проголошення у відповідності до приписів ч.4 ст.240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд, -

в с т а н о в и в:

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до розпорядження заступника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України з матеріально-технічного забезпечення від 26.07.2012 №116/10/173мтз, на продовольче, речове забезпечення та забезпечення пально-мастильними матеріалами Військової академії м.Одеса було зараховано особовий склад Військової частини НОМЕР_4 , та військових частин, що знаходились у неї на відповідних видах забезпечення.

На підставі зазначеного розпорядження послуги з надання харчування військовослужбовцям, які відбувають покарання на гауптвахті Військової частини НОМЕР_3 (інших військових формувань, а саме Військової частини НОМЕР_1 ) надавалися Військовою академією ( АДРЕСА_2 ) на підставі витягів з наказів Військової частини НОМЕР_3 про прибуття військовослужбовців для відбування покарання на гауптвахті та припинялися на підставі витягів з наказів Військової частини НОМЕР_3 про закінчення строку відбування покарання на гауптвахті та добових відомостей зарахування та зняття засуджених, узятих під варту та заарештованих військовослужбовців з продовольчого забезпечення.

Відповідно до довідок - розрахунків позивача № 14/1/17 та № 14/1/2, покарання відбували три військовослужбовця:

1) мол. сержант ОСОБА_1 - з 07.10.2024 по 21.11.2024;

2) солдат ОСОБА_2 - з 04.10.2024 по 31.12.2024;

3) солдат ОСОБА_3 - з 04.11.2024 по 15.11.2024.

В матеріалах справи наявні акти №14/1/16 та №14/1/1 про військовослужбовців інших військових формувань, які відбувають покарання на гауптвахті, на суму 19209,96 грн. та договір про відшкодування вартості послуг з харчування.

На підтвердження перебування військовослужбовців на гауптвахті позивачем подано - добові відомості (зарахування та зняття засуджених, узятих під варту та заарештованих військовослужбовців з продовольчого забезпечення), витяги з наказів командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройової частині) від 01.11.2024 № 281, від 15.11.2024 № 294, 04.10.2024 № 255, від 11.08.2025 № 200/нст, від 07.10.2024 № 257 та від 21.11.2024 №2994; витяги з наказів начальника Військової академії (м. Одеса) (по стройової частині) від 04.11.2024 № 331, від 16.11.2024 № 343, від 04.10.2024 № 298, від 12.08.2025 № 232, від 07.10.2024 № 301 та від 22.11.2024 № 350; ухвали суду.

Також позивачем до матеріалів справи долучено лист ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.09.2025 про направлення Військовій академії (м. Одеса) копій документів, які підтверджують перебування військовослужбовців на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30.04.2025 позивач звернувся до відповідача із претензією №26/5/566 про сплату наявної заборгованості, до якої було додано договір про відшкодування вартості послуг з харчування, акт №14/1/1 та довідка-рахунок №14/1/2 за харчування стосовно військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 , що підтверджено описом вкладення у цінний лист, поштовою накладною, трекінгом поштового відправлення АТ "Укрпошта".

Означена претензія залишена без відповіді та належного реагування, що і зумовило звернення позивача до суду із даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом верховенства права та права на судовий захист, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно п.3 Розділу ХХ Порядку тримання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.11.2020 №394 (в редакції, чинній на момент проходження покарання військовослужбовцями на гауптвахті), засуджені, узяті під варту, заарештовані та затримані військовослужбовці забезпечуються харчуванням за нормою №1 - загальновійськова відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426 "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу підрозділів Державної фіскальної служби, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту" через військову частину (установу), до якої прикріплена на продовольче забезпечення гауптвахта.

Добова відомість зарахування та зняття засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців на продовольче (з продовольчого) забезпечення (додаток 30) щодня подається начальником гауптвахти у військову частину (установу), на продовольчому забезпеченні якої знаходиться гауптвахта. При цьому в цих відомостях окремим рядком зазначається кількість військовослужбовців інших військових формувань та правоохоронних органів, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - інші військові формування), які харчуються за плату.

На продовольче забезпечення засуджені, узяті під варту, заарештовані та затримані військовослужбовці зараховуються наказом командира (начальника) військової частини (установи), на продовольчому забезпеченні якої знаходиться гауптвахта, у встановленому порядку.

Відповідно до пп. "д" п.1 Приміток до Норми харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №426 від 29.03.2002, за цією нормою (Норма №1) за рахунок держави харчуванням забезпечуються: військовослужбовці, які відбувають покарання в дисциплінарних військових частинах та на гауптвахті (відшкодування витрат за харчування військовослужбовців інших військових формувань, які засуджені до арешту і відбувають покарання на гауптвахті, здійснюється у десятиденний строк з дня надходження рахунків від Міноборони).

Так, предметом позову у цій справі є вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього суми коштів у розмірі витрат, пов`язаних з наданням послуг з харчування військовослужбовців військової частини під час відбування ними покарання на гауптвахті у Військовій частині НОМЕР_3 .

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено факт надання послуг з забезпечення харчуванням військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 під час відбування ними покарання на гауптвахті.

30.04.2025 Військова академія (м. Одеса) звернулась до Військової частини НОМЕР_1 із листом-претензією №26/5/566, до якого було додано акт №14/1/1, довідку-розрахунок №14/1/2. При цьому позивач просив відшкодувати вартість харчування військовослужбовців відповідача, які відбували покарання на гауптвахті військової частини. Вказаний лист з додатками був вручений відповідачу у відділенні поштового зв`язку 02.05.2025, проте залишений без відповіді та належного реагування.

Поряд з цим, за фактом отримання рахунку до моменту звернення позивача із позовом, а також під час розгляду цієї справи судом, відповідач будь-яких заперечень не висловив, борг не сплатив, документів на спростування позовних вимог не надав.

Враховуючи, що нормативними документами не визначено часового показника (терміну) направлення рахунку від Міністерства оборони України до інших військових формувань, з урахуванням положень ст. 530 ЦК України та пп. "д" п. 1 Приміток до Норми харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань, суд вважає, що строк відшкодування витрат на харчування стосовно військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 є таким, що настав, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст.16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Положеннями статті 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, господарський суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, нормативно та документально доведеним, та підлягає задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку із задоволенням позову, витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Військової академії м. Одеса (, 65009, м. Одеса, Фонтанська дорога, буд. 10) - 19209 (дев`ятнадцять тисяч двісті дев`ять) грн. 96 коп. заборгованості, 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Суддя М.Б. Сулімовська

Згідно з ч. ч.1, 2 ст.241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

Рішення складено і підписано 15 січня 2026 р.