РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.01.2026Справа № 910/13880/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ЕНЕРГІЯ»

про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення неустойки у розмірі 107 238,16 грн

без виклику сторін;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ЕНЕРГІЯ» (далі - відповідач) про зобов`язання відповідача здійснити заміну акумуляторної батареї 8х123 DS ZeMa Perfect Rail 180 та стягнути 107 238,16 грн неустойки (55 999,99 грн (штраф) + 51 238,17 грн (пеня)) за поставку продукції неналежної якості та невиконання зобов`язань за договором поставки від 28.06.2022 № ЦЗВ-07-01322-01 в частині заміни продукції неналежної якості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором поставки №ЦЗВ-07-01322-01 від 28.06.2022 Відповідач, в обумовлений Договором строк не здійснив заміну продукції неналежної якості

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/13880/25, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (виклику).

06.12.2025 в системі «Електронний суд» відповідач сформував письмовий відзив та клопотання про поновлення пропущеного строку для його подання.

Розглянувши клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Приписами ч.1 ст.118 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Згідно з ч.1 ст.119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частиною 3 ст.119 Господарського процесуального кодексу України передбачено, якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк.

Вирішуючи питання про поновлення або продовження процесуальних строків, суд має враховувати зміст заяви (клопотання) учасника та вчинених ним дій, уникаючи як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2018 у справі № 904/5995/16.

З огляду на доводи відповідача, викладені у клопотанні про поновлення процесуального строку для подання відзиву, а також те, що одночасно з клопотанням подано відзив, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку для його подання. У зв`язку з чим подане клопотання судом задоволено.

У письмовому відзиві ТОВ «Виробнича компанія «ЕНЕРГІЯ» проти позову заперечувало, мотивуючи тим, що причиною виходу Батареї з ладу є порушення працівниками Депо Лозова умов експлуатації Батареї.

У письмовому відзиві відповідачем заявлено клопотання про призначення у справі судової товарознавчої експертизи акумуляторної батареї 8х12 DSZeMa Perfekt Rail 180 в комплекті з пристроєм IPHT 90/40-50/6.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Так, підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов, зокрема факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Доказами в господарському судочинстві є будь-які відомості, отримані у визначеному законом порядку, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, на яких обґрунтовуються вимоги і заперечення осіб, що беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного позову є вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити заміну акумуляторної батареї 8х123 DS ZeMa Perfect Rail 180 та стягнення 107 238,16 грн неустойки за поставку продукції неналежної якості.

Як визначено у ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду

Спеціальні знання - це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.

Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд постає перед необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які потребують спеціальних досліджень. Експертиза - це науковий, дослідницький шлях до висновків, які формулюються у висновку експерта, про фактичні обставини справи.

Отже, якщо суд доходить висновку, що для того, щоб надати оцінку певним обставинам справи йому потрібні певні знання, суд вправі призначити судову експертизу, поставивши перед експертом конкретні запитання, врахувавши клопотання сторін або сформулювавши питання експерту на власний розсуд.

Також, вирішуючи питання про призначення у справі судової експертизи, суд враховує, що тягар доведення наявності чи відсутності обставин, на яких ґрунтуються заперечення, лежить на стороні, яка на них посилається.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку у разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи (постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №902/834/20, від 13.08.2021 у справі №917/1196/19, від 30.09.2021 у справі №927/110/18).

Призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому питання щодо призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи. Аналогічний висновок наведений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.04.2021 у справі №927/685/20.

Слід зазначити, що враховуючи предмет та підстави позову, відповідач не був позбавлений можливості самостійно замовити експертне дослідження для отримання висновку експерта, який би був оцінений судом при дослідженні доказів по справі.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Тобто, Господарським процесуальним кодексом України на учасників процесу покладається обов`язок спочатку самостійно вжити заходи для надання експертного висновку і лише у разі відсутності такої можливості, що також має бути підтверджено відповідними доказами, сторона звертається з клопотанням про призначення експертизи до суду.

До того ж, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Статтею 98 ГПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Крім того, слід зауважити, що висновок судового експерта для господарського суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється господарським судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу (ст.104 ГПК України).

З огляду на приписи ст. 99, 101 ГПК України, проаналізувавши клопотання відповідача про призначення судової експертизи, відповідачем не доведено підстав призначення судової товарознавчої експертизи. При цьому, суд враховує, що у даному випадку суд може встановити обставини, які входять до предмета доказування у цьому спорі, та вирішити спір на підставі поданих сторонами доказів.

Отже, клопотання відповідача про призначення судової товарознавчої експертизи задоволенню не підлягає.

Позивач, 15.12.2025 подав до суду відповідь на відзив.

30.12.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Акціонерним товариством «Українська залізниця» (далі - покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ЕНЕРГІЯ» (далі - постачальник, відповідач) укладено договір поставки №ЦЗВ-07-01322-01 від 28.06.2022, згідно якого Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність, а Замовник прийняти та оплатити Продукцію: електричні акумулятори (акумулятори та акумуляторні батареї), найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, що є невід`ємною частиною цього Договору, на умовах, які викладені у цьому Договорі.

Згідно п.1.3 даного договору виробник продукції: «EnerSys Holding Europe GmbH (EH Europe GmbH) Switzerland/Швейцарія» місце виробництва «ENERSYS S.A.R.L», France/Французька Республіка.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору поставки №ЦЗВ-07-01322-01 від 28.06.2022 відповідач поставив до відділу матеріальних ресурсів м. Фастів філії «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця», а позивач прийняв акумуляторну батарею 8х123 DS ZeMa Perfect Rail 180 на суму 3 985 129,89 грн.

За умовою п.2.2 договору підтвердженням якості продукції з боку постачальника є наступні документи:

- копія сертифікату відповідності;

- паспорт якості;

- керівництво з експлуатації.

Предметом спору в цій справі є матеріально-правова вимога Акціонерного товариства Українська «Українська залізниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ЕНЕРГІЯ» про стягнення штрафних санкцій у розмірі 107 238,16 грн. та зобов`язання замінити продукцію неналежної якості акумуляторної батареї 8х123 DS ZeMa Perfect Rail 180.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору поставки №ЦЗВ-07-01322-01 від 28.06.2022 відповідач поставив до відділу матеріальних ресурсів м. Фастів філії «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця», а позивач прийняв товар, що підтверджується видатковою накладною № ФАС22-643 від 26.10.2022.

26.10.2022 продукція в кількості 1 шт. відвантажена на адресу виробничого підрозділу «Полтавський відділ матеріально-технічного забезпечення» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», що підтверджується видатковою накладною від 26.10.2022 №ФАС22-643.

Позивач зазначив, що в подальшому, зазначену продукцію направлено до виробничого підрозділу «Локомотивне депо Лозова» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця».

28.11.2022 Продукція була введена в експлуатацію кінцевим вантажоодержувачем на тепловозі ЧМЕЗ № 2325, що підтверджується Актом вводу в експлуатацію акумуляторної батареї 8х123 DS ZeMa Perfect Rail 180 від 28.11.2022.

Відповідно до п. 2.7 Договору при виявленні невідповідності якості та/або кількості Продукції, Замовник може викликати представника Постачальника для участі в прийманні по кількості, якості.

В подальшому, листом від 02.12.2024 № ТЧ-9-02206/13 кінцевий вантажоодержувач повідомив ТОВ «ВК «ЕНЕРГІЯ» про виявлення несправності трьох елементів акумуляторної батареї 8х123 DS ZeMa Perfect Rail 180 в комплекті з пристроєм ІРНТ 96-40/50-6, а саме: 1. Елемент № : низька щільність електроліту (0; 1,29; 1,29; 1,27; 1,29; 1,29); напруга елементу (без навантаження) - 11 В; напруга елементу (під навантаженням) - зниження до 9,9 В; 1. Елемент № : низька щільність електроліту (1,10; 1,05; 1,27; 1,29; 1,29; 1,29); напруга елементу (без навантаження) - 12,5 В; напруга елементу (під навантаженням) - зниження до 11 В; 1. Елемент № : - низька щільність електроліту (1,10; 1,05; 1,27; 1,29; 1,29; 1,29); - напруга елементу (без навантаження) - 12,5 В; - напруга елементу (під навантаженням) - зниження до 11 В; та просив направити 06.12.2024 на адресу Кінцевого вантажоодержувача уповноваженого представника для участі у сумісному огляді і вирішення питання заміни або ремонту несправних елементів Акумуляторної батареї.

Згідно з Актом огляду акумуляторної батареї 8х123 DS ZeMa Perfect Rail 180 від 11.12.2024, встановленої на тепловозі ЧМЕЗ № 2325 та Акту про приховані недоліки продукції від 11.12.2024 № 2/204, складеними та підписаними за участі уповноваженого представника ТОВ «ВК «ЕНЕРГІЯ», причиною виходу з ладу блоків Акумуляторної батареї на тепловозі ЧМЕЗ № 2325 стала передчасна втрата активної ємності блоків №№ , , Акумуляторної батареї (менше 80% від номінальної ємності) в гарантійний період експлуатації. Елементи № № , , Акумуляторної батареї до подальшої експлуатації не придатні та підлягають заміні.

Відповідно до статті 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

Умова договору щодо якості продукції характеризує предмет купівлі-продажу (поставки) з точки зору придатності до використання за цільовим призначенням. Якість продукції - це сукупність властивостей і характеристик, які відображають рівень новизни, надійність, довговічність, економічність продукції (товарів) і зумовлюють її здатність задовольнити відповідно до свого призначення потреби споживача. Предметом договору купівлі-продажу (поставки) може бути річ тільки належної якості, що обумовлена договором.

Вимоги щодо якості товару визначаються сторонами в договорі або встановлюються законом. У разі відсутності таких вимог у договорі чи законі на продавця покладається обов`язок передати товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.03.2023 у справі № 904/8414/21.

Так, за умовами п. 2.1 договору якість продукції, яка поставляється Постачальником, повинна відповідати вимогам державних стандартів, що діють в Україні, нормативно-технічній документації, вимогам, зазначеним в Специфікації до цього Договору.

Згідно з частинами 1, 2 статті 675 Цивільного кодексу України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).

В пункті 2.3. договору визначено, що гарантійні строки на продукцію, що поставляється складають: гарантійний строк експлуатації складає 5 років від дати введення в експлуатування, гарантійний строк зберігання - 36 місяців з дня отримання продукції кінцевим споживачем до моменту введення її в експлуатацію, при дотриманні умов зберігання вказаних в керівництві з експлуатації. Гарантійні строки експлуатації та зберігання на продукцію встановлюється в будь-якому випадку не гіршими, ніж визначено нормативно-технічною документацією та виробником.

Згідно зі статтею 679 Цивільного кодексу України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Отже, за загальним правилом, закріпленим у частині 2 статті 679 Цивільного кодексу України, відповідальність продавця за недоліки товару може наступати у випадках, якщо недоліки виникли до передання товару покупцеві або якщо їх виникнення обумовлене причинами, що виникли до передачі товару. І відповідно, коли недоліки товару виявлені після переходу до покупця ризику випадкової загибелі та випадкового знищення товару, саме на покупця у такому випадку покладається обов`язок доведення того, що недоліки чи їх причини виникли до передачі йому товару.

Водночас, у випадку встановлення недоліків товару, на який надана гарантія щодо якості (встановлено гарантійний строк експлуатації) (частина 2 статті 679 Цивільного кодексу України), існує презумпція вини постачальника (виробника). У такому випадку для звільнення себе від відповідальності саме постачальник (виробник) повинен довести, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу.

Аналогічна правова позиція щодо застосування статті 679 Цивільного кодексу України викладена у постановах Верховного Суду від 13.12.2019 у справі № 904/5002/18, від 30.09.2020 у справі № 927/787/19, від 29.07.2021 у справі № 904/5217/19, від 12.09.2024 у справі № 910/13396/23.

З системного аналізу наведених норм чинного законодавства та умов укладеного договору слідує, що у даному випадку обов`язок доведення того, що недоліки чи їх причини виникли до передачі йому товару покладається на покупця (позивача).

Суд звертає увагу, що відповідно до сталої та послідовної позиції Верховного Суду (щодо застосування положень частини другої статті 679 ЦК України) у випадку встановлення недоліків товару, на який надана гарантія щодо якості (встановлено гарантійний строк експлуатації), існує презумпція вини постачальника (виробника). У такому випадку для звільнення себе від відповідальності саме постачальник (виробник) повинен довести, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.01.2022 у справі № 910/18335/20, від 02.07.2024 у справі № 910/9544/23, від 07.07.2021 у справі №591/2641/20.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що Акт огляду акумуляторної батареї від 11 грудня 2024 року та Акт про приховані недоліки продукції від 11 грудня 2024 року №2/204, на які посилається Позивач, був підписаний представником Відповідача виключно з урахуванням його особистої думки. При огляді батареї представником Відповідача, було виявлено порушення Позивачем п. 8.2.1, п. 8.3.1, п. 8.3.2, п. 8.4, п. 8.5, п. 8.6 та п. 9.3.1 Керівництва з експлуатації. Так, проведення зарядних тренувальних циклів "заряд - розряд" (абз. 9 стор. 2 листа № ТЧ-9-02-05/1538 від 25 грудня 2024 року) не обумовлено Керівництвом з експлуатації, адже згідно п 8.4, п. 8.5 та п. 8.6 останнього допускається нормальне, вирівнювальне та десуфальтаційне зарядження. Виконання розрядження батареї допускається в робочому порядку при необхідності згідно з п. 8.2 Керівництва з експлуатації.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема, внесено зміни до ст. 79 ГПК України, а саме: змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Відповідно до п. 2.8. Договору, якщо протягом гарантійного строку будуть виявлені дефекти (недоліки) та/або неякісність Продукції, Постачальник за свій рахунок зобов`язується усунути недоліки або замінити невідповідну Продукцію на якісну в 20- ти денний строк з дати направлення відповідної вимоги на адресу Постачальника.

Тобто, в контексті викладеного, сторони передбачили, що в разі виявлення дефектів (недоліків) Продукції під час гарантійного строку її експлуатації, така Продукція є неякісною та підлягає заміні на якісну.

У зв`язку з виявленими в межах гарантійного строку дефектами (недоліками) продукції, поставленої ТОВ «ВК «ЕНЕРГІЯ» та порушенням строків її заміни, філією «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця» було нараховано Постачальнику неустойку (штраф та пеню) в сумі 107238,16 грн та направлено на адресу Відповідача претензію від 23.09.2025 № ЦЗВ-20/1094.

Відповідач, 06.10.2025 на електронну адресу Позивача надіслав відповідь, в якій зазначив, що причиною виходу акумуляторної батареї з ладу є порушення умов її експлуатації.

Суд зазначає, що факт необхідності заміни елементів № № , , Акумуляторної батареї зафіксовано в акті огляду акумуляторної батареї від 11.12.2024 та Акті про приховані недоліки продукції від 11.12.2024 № 2/204, складеними та підписаними за участі уповноважених представників сторін, у тому числі представником ТОВ «ВК «ЕНЕРГІЯ».

За умовами п. 7.5 договору у разі виявлення невідповідності асортименту, та/або кількості, та/або якості продукції при прийманні, постачальник в погоджений строк, але не пізніше 20 днів, робить за свій рахунок постачання недопоставної або заміну невідповідної асортименту, неякісної продукції, або усуває за свій рахунок виявлені недоліки.

Виходячи з умов п. 7.5. договору та акту від 11.12.2024 відповідач зобов`язаний здійснити заміну неякісної продукції до 31.12.2024 (включно).

Втім, відповідач в порушення п. 7.5. договору не здійснив заміну неякісної продукції, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити заміну акумуляторної батареї 8х123 DS ZeMa Perfect Rail 180 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволення.

Щодо позовних вимог про стягнення штрафних санкцій у розмірі 107 238,16 грн. суд зазначає наступне.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За змістом частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

В п. 9.4. договору визначено, що у разі поставки продукції, що не відповідає по якості вимогам цього договору, постачальник зобов`язаний за свій рахунок замінити її на продукцію належної якості, а також сплатити замовнику штраф у розмірі 20 % від вартості продукції неналежної якості, крім того компенсацію всіх витрат по ввезенню та поверненню (включаючи всі податки та збори) зазначеної продукції. Збитки можуть бути стягнуті у повній сумі понад штрафні санкції. При порушенні строків заміни дефектної та/або неякісної продукції, визначених пунктом 2.8, 7.4. даного договору, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % від суми не заміненої у строк дефектної та/або неякісної продукції за кожен день прострочення. При цьому постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань здійснити заміну дефектної та/або неякісної продукції, якщо про інше його не попередив письмово замовник.

Так, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 51 238,17 грн. Відповідне нарахування позивач здійснює за період з 23.12.2024 по 23.06.2025.

Як зазначалося судом, у відповідності до умов договору відповідач зобов`язаний здійснити заміну неякісної продукції до 31.12.2024 (включно).

Таким чином, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання з 01.01.2025, отже правомірним є нарахування пені за період з 01.01.2025 по 23.06.2025 (граничний строк нарахування пені визначений позивачем).

Здійснивши розрахунок пені за порушення строків заміни неякісної продукції, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 48 720,00 грн., в іншій частині позовних вимог про стягнення 2 518,17 грн. - пені позивачу належить відмовити.

При перевірці розрахунку штрафу, судом встановлено, що вказане нарахування проведено позивачем у відповідності до умов укладеного між сторонами договору та вимог чинного законодавства, а відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу є обґрунтованими та підлягають задоволенню в розмірі 55 999,99 грн.

Виходячи з встановлених обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням законодавства.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 86, 129, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ЕНЕРГІЯ» (03035, м. Київ, вул. Генерала Шаповала, буд. 2, ) здійснити заміну акумуляторної батареї 8х123 DS ZeMa Perfect Rail 180.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ЕНЕРГІЯ» (03035, м. Київ, вул. Генерала Шаповала, буд. 2, ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, ) 48 720 (сорок вісім тисяч сімсот двадцять) грн. 00 коп. - пені, 55 999 (п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 99 коп. - штрафу та 4 787 (чотири тисячі сімсот вісімдесят сім) грн. 92 коп. - витрат по сплаті судового збору.

4. В іншій частині в позові відмовити

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 13.01.2026.

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА