ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство

"14" січня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4582/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Деркач Т. Г.,

за участю секретаря судового засідання Джабраїлової В. В.,

розглянувши матеріали справи №916/4582/25

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство Агрінол» (69019, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 34-А, прим. 48, )

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНИЯ СМАЗОЧНЫХ МАТЕРИАЛОВ «СИОЛ» (73000, м. Херсон, пр. Сенявіна, 7, )

про відкриття провадження у справі про банкрутство

за участю представників:

від заявника: Забарін А. Ф.;

від боржника: Вічна І. М.;

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство Агрінол» звернулося до Господарського суду Одеської області з заявою за вх.№4716/25 від 14.11.2025 про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю КОМПАНИЯ СМАЗОЧНЫХ МАТЕРИАЛОВ СИОЛ.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.11.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство Агрінол» про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю КОМПАНИЯ СМАЗОЧНЫХ МАТЕРИАЛОВ СИОЛ прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 01.12.2025 із викликом заявника та боржника у підготовче засідання.

25.11.2025 за вх№37535/25 господарський суд одержав від ТОВ «Науково-виробниче підприємство Агрінол» заяву про долучення доказів.

28.11.2025 за вх.№38025/25 господарський суд одержав від ТОВ КОМПАНИЯ СМАЗОЧНЫХ МАТЕРИАЛОВ СИОЛ відзив на позовну заяву.

01.12.2025 за вх.№38201/25 господарський суд одержав від ТОВ «Науково-виробниче підприємство Агрінол» заперечення.

В підготовчому засіданні від 01.12.2025 було оголошено перерву на 18.12.2025 о 16:30.

15.12.2025 за вх.№40010/25 господарський суд одержав від ТОВ «Науково-виробниче підприємство Агрінол» заяву про долучення доказів.

18.12.2025 за вх№40584/25 господарський суд одержав від ТОВ КОМПАНИЯ СМАЗОЧНЫХ МАТЕРИАЛОВ СИОЛ клопотання про долучення доказів.

18.12.2025 за вх№40673/25 господарський суд одержав від ТОВ «Науково-виробниче підприємство Агрінол» пояснення щодо наданих боржником документів.

У підготовчому засіданні 18.12.2025 за участю представників заявника та боржника суд постановив ухвалу без оформлення окремого документа про відкладення підготовчого засідання на 14.01.2026 о 15:00, яке провести в режимі відеоконференції за участю представників заявника та боржника.

14.01.2026 за вх№1292/26 господарський суд одержав від ТОВ «Науково-виробниче підприємство Агрінол» додаткові пояснення.

В підготовчому засіданні 14.01.2026 ТОВ «Науково-виробниче підприємство Агрінол» підтримав заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ КОМПАНИЯ СМАЗОЧНЫХ МАТЕРИАЛОВ СИОЛ.

ТОВ КОМПАНИЯ СМАЗОЧНЫХ МАТЕРИАЛОВ СИОЛ проти заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство заперечував.

В підготовчому засіданні 14.01.2026 за участю представників заявника та боржника, суд оголосив судом на підставі ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши матеріали справи та долучені документи, суд зазначає таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство Агрінол» звернулося до Господарського суду Одеської області з заявою за вх.№4716/25 від 14.11.2025 про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНИЯ СМАЗОЧНЫХ МАТЕРИАЛОВ «СИОЛ».

Кредитор стверджує, що борг ТОВ «КОМПАНИЯ СМАЗОЧНЫХ МАТЕРИАЛОВ «СИОЛ» становить на сьогодні 1 298 498,72 грн, що виник на підставі видаткових накладних: від 15.02.2022 № АП-1502023 на суму 152 189,48 грн; від 14.02.2022 № АП-1402058 на суму 5 299,20 грн; від 14.02.2022 № АП-1402015 на суму 324 004,99 грн; від 10.02.2022 № АП-1002003 на суму 817 005,05 грн.

ТОВ Науково-виробниче підприємство Агрінол також нарахувало інфляційні втрати та 3 % річних в загальній сумі 886 142,87 грн:

- на заборгованість розміром 152 189,48 грн за період з 16.02.2022 по 10.11.2025 - в сумі 99 159,70 грн;

- на заборгованість розміром 5 299,20 грн за період з 15.02.2022 по 10.11.2025 - в сумі 3 583,68 грн;

- на заборгованість розміром 324 004,99 грн за період з 15.02.2022 по 10.11.2025 - в сумі 219 114,49 грн;

- на заборгованість розміром 817 005,05 грн за період з 11.02.2022 по 10.11.2025 - в сумі 564 285,00 грн.

Разом розмір інфляційних втрат та 3 % річних становить 886 142,87 грн.

Усього розмір кредиторських вимог з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних становить 2 184 641,59 грн.

Відповідно до преамбули Кодексу України з процедур банкрутства цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Процедура банкрутства щодо боржника переслідує публічний та приватний інтерес. Захист публічного інтересу, зокрема, знаходить свій вияв у недопущенні фіктивного банкрутства, а також недопущення доведення боржника до банкрутства.

Захист приватного інтересу, в свою чергу, полягає в максимальному задоволенні вимог кредиторів, відновленні платоспроможності боржника або його ліквідації та продажу його майна у ліквідаційній процедурі з метою погашення вимог кредиторів.

Отже, однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів.

Провадження у справах про банкрутство характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфікою цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного.

З огляду на положення процесуального закону, у справах позовного провадження господарський суд, здійснюючи правосуддя, обмежений принципами диспозитивності та змагальності сторін, водночас у справах про банкрутство судовий контроль є невід`ємною складовою цього провадження.

За визначенням статті 1 КУзПБ кредитор - юридична або фізична особа, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

Згідно з частиною другою статті 8 КУзПБ право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство мають боржник, кредитор.

За змістом частини першої статті 35 Кодексу України з процедур банкрутства у разі відсутності підстав для відмови у прийнятті, залишення без руху або для повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство господарський суд приймає заяву до розгляду, про що не пізніше п`яти днів з дня її надходження постановляє ухвалу, в якій, серед іншого, зазначається дата проведення підготовчого засідання суду. Також ухвалою про прийняття заяви про відкриття провадження у справі господарський суд має право вирішити питання про зобов`язання заявника, боржника та інших осіб надати суду додаткові відомості, необхідні для вирішення питання про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Порядок відкриття провадження у справі про банкрутство регламентований статтею 39 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом. Неявка у підготовче засідання сторін та представника державного органу з питань банкрутства, а також відсутність відзиву боржника не перешкоджають проведенню засідання. У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи. Якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість. У разі якщо до господарського суду до дня підготовчого засідання надійшло кілька заяв і одна з них прийнята судом до розгляду, інші ухвалою господарського суду приєднуються до матеріалів справи і розглядаються одночасно. У разі визнання вимог заявника необґрунтованими господарський суд оцінює обґрунтованість вимог інших заяв кредиторів, приєднаних до матеріалів справи, і вирішує питання про відкриття провадження у справі у порядку, передбаченому цією статтею. За результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про: відкриття провадження у справі; відмову у відкритті провадження у справі.

Отже, завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора на предмет (1) наявності між заявником і боржником грошового зобов`язання в розумінні абзацу 5 частини першої статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства; (2) встановлення наявності спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження; (3) встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі.

Якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість.

З огляду на наведені норми законодавства, варто зауважити, що у підготовчому засіданні суд з`ясовує наявність підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство не тільки з огляду на зазначені та подані на їх підтвердження докази кредитором, але і зобов`язаний оцінити заперечення боржника, які можуть бути викладені у відзиві або повідомлені суду в судовому засіданні.

Наявність боргу при ініціюванні справи про банкрутство підтверджується доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором.

Доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, судові рішення, господарські правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань.

Згідно з частиною восьмою статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства в ухвалі про відкриття провадження у справі про банкрутство, серед іншого, зазначається про введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Згідно з частиною третьою статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Таким чином, стадія відкриття провадження у справі про банкрутство має своїми наслідками не лише заходи процесуального характеру, а й майнового. При цьому, внаслідок введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, ухвала про відкриття провадження у справі про банкрутство поширюється на майнові відносини між боржником та невизначеним на момент винесення ухвали підготовчого засідання колом осіб - конкурсних кредиторів.

За таких обставин, обов`язком ініціюючого кредитора є надання суду достатніх належних доказів існування непогашеного грошового зобов`язання боржника перед кредитором з метою виключення у майбутньому розумних сумнівів інших кредиторів боржника в обґрунтованості відкриття провадження у справі про банкрутство (Постанова Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 904/3251/20).

Тож важливим питанням при відкритті провадження у справі про банкрутство є питання обґрунтованості кредиторських вимог ініціюючого кредитора, за заявою якого відкривається провадження у справі.

Використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника і відкриття на підставі такої заборгованості провадження у справі про банкрутство. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, а також порушує права боржника у справі про банкрутство.

Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (Постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20).

Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі № 911/2043/20 також зазначив, що з моменту відкриття провадження у справі банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (аналогічний за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 918/420/16).

Тому, з огляду на важливі правові наслідки відкриття провадження у справі про банкрутство, які, крім заявника та боржника, стосуються невизначеного кола осіб - потенційних кредиторів боржника, ухваленню відповідного рішення суду має передувати системний аналіз обставин, пов`язаних із правовідносинами, з посиланням на які заявник обґрунтовує свої вимоги до боржника, на підставі поданих доказів. Лише після з`ясування та перевірки таких обставин суд може встановити обґрунтованість вимог кредитора до боржника, а також наявність чи відсутність спору про право у цих правовідносинах, як передумови для відкриття провадження у справі (постанова Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/2042/20).

Отже, звернення кредитора до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство по суті є реалізацією кредитором права на судовий захист власних майнових прав за відсутності належного виконання грошового зобов`язання боржником.

У зв`язку з цим, кредитор повинен надати суду докази на підтвердження наявності у нього права, яке підлягає захисту, та навести обставини, що є підставою для звернення до суду.

Тобто, обов`язок доведення підстав поданої заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, обставини виникнення та прострочення грошових зобов`язань, які відповідають вимогам ст. 1 КУзПБ, в силу приписів ст. ст. 73-80 ГПК України, покладено на ініціюючого кредитора.

При цьому, на господарський суд покладається обов`язок перевірки обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора та з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство, що, враховуючи принцип дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів, має здійснюватися судом незалежно від погодження боржником із заявленими вимогами чи, навпаки, пасивної процесуальної поведінки боржника у вигляді неподання ним відзиву на заяву про відкриття відповідного провадження.

Разом з тим, можливість боржнику подати відзив на заяву про відкриття провадження у справі та викласти свої заперечення щодо вимог заявника (заявників) надана положеннями статті 36 Кодексу України з процедур банкрутства відповідно до частин першої, другої якої боржник до дати проведення підготовчого засідання надає до господарського суду та заявнику відзив на заяву про відкриття провадження у справі.

Крім відомостей, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, у відзиві боржника, зокрема зазначаються заперечення щодо вимог заявника (заявників) та докази необґрунтованості вимог заявника (за наявності).

За результатами аналізу поданих ініціюючим кредитором документів, суд встановив таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Агрінол стверджує, що поставило відповідно до видаткових накладних поставило Товариству з обмеженою відповідальністю КСМ "СИОЛ товар у кількості та в сумі, зазначених у видаткових накладних: від 15.02.2022 № АП-1502023 на суму 152 189,48 грн, від 14.02.2022 № АП-1402058 на суму 5 299,20 грн, від 14.02.2022 № АП-1402015 на суму 324 004,99 грн, від 10.02.2022 № АП-1002003 на суму 817 005,05 грн.

На підтвердження вказаної заборгованості заявник як ініціюючий кредитор додав видаткові накладні, рахунки-фактури, товаро-транспортні накладні, квитанції про реєстрацію податкових накладних, відомість за рахунком 361 за період з 10.02.2022 по 15.02.202, скріншоти з електронного кабінета платника податків, докази здійснення витрат на перевезення товарів (акти здачі-прийняття робіт (транспортно-еспедиційних послуг), рахунки-фактури, товаро-транспортні накладні, акти надання послуг, податкові накладні (з відміткою про реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних).

Суд проаналізував долучені заявником документи на підтвердження виникнення грошових зобов`язань та дійшов таких висновків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Водночас відповідно до ч. 8 зазначеної статті відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Заявник надав на підтвердження поставки видаткові накладні:

1) від 15.02.2022 № АП-1502023 на суму 152 189,48 грн (олива моторна "Агрінол 15W-40 SF/CC" (канистра 4 дм3*0,0034) (200 шт), олива для автоматичних трансмісій ATF IID (Канистра 1 дм3 *0,0008) (600 шт), олива для автоматичних трансмісій ATF III (Канистра 1 дм3 *0,0008) (600 шт), олива моторна "Агрінол 15W-40 CG-4/SJ* (канистра 20 дм3 - 0,016) (51шт));

2) від 14.02.2022 № АП-1402058 на суму 5 299,20 грн. (Кришка СК 38 (фольга) чорна (320 шт), Каністра 3Н1-5,0-3(320 шт));

3) від 14.02.2022 № АП-1402015 на суму 324 004,99 грн. олива моторна для двотактних та чотирьохтактних двигунів малої техніки "Agrinol Moto Racer 2T" (12 шт), олива для гідромеханічних передач "Агрінол МГЕ-46В" (Бочка 216 дм3 *0.180) (8 шт), олива для гідромеханічних передач "Агрінол МГЕ-46В" (бочка 60 дм3 +0.052) (12 шт), олива Hydraulic HM-46 (Канистра 20 дм3 *0.016) (51 шт), олива моторна для автотракторних дизелів М-10Г2к (Канистра 20 дм3 *0.016) (51 шт), мастило СолідолЖ, ГОСТ 1033-79 (Ведро 10 дм3 *0.009) (144 шт), олива для автоматичних трансмісій ATF III (Канистра 1 дм3 +0.0008)(832 шт));

4) від 10.02.2022 № АП-1002003 на суму 817 005,05 грн. (Олива індустріальна 1-20А ГОСТ 20799-88 (3,617 т), олива моторна "Агрінол 10W-40 SG/CD" (4,501 т), олива моторна М-10Г2к (10,102 т), олива для гідромеханічних передач "Агрінол МГЕ-46В" (4,501 т).

Видаткова накладна - це первинний документ, який видається постачальником та підтверджує передачу товарно-матеріальних цінностей покупцю. Вона містить усю необхідну інформацію для обліку операції, включаючи назву та кількість поставленого товару, ціну, місце постачання та дату операції.

Водночас вказані видаткові накладні у графі, де мають бути реквізити Покупця зазначено «відмовився від підписання», тобто, усі чотири видаткові накладні не містять обов`язкових реквізитів, що підтверджують прийняття товаро-матеріальних цінностей Покупцем.

За таких обставин, вказані видаткові накладні не є первинними документами в розумінні закону.

Що стосується інших документів.

Заявник надав суду:

- рахунки-фактури: від 15.02.2022 № АП -1502023, від 14.02.2022 № АП-1402059, від 14.02.2022 № АП-1402015, від 10.02.2022 № АП -1002003;

- товарно-транспортні накладні від 15.02.2022 № АП-, від 14.02.2022 № АП-, від 10.02.2022 № АП-.

Господарський суд звертає увагу, що відповідно до закону рахунки, рахунки-фактури, товарно-транспортні накладні не є первинними документами, що фіксують здійснення операції поставки товару.

Водночас варто зауважити, що абзацом двадцять п`ятим та двадцять шостим глави 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, що затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (далі - Правила № 363) визначено, що товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Пунктом 11.1 Правил № 363, зокрема, встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Тобто, документи, які передбачені Правилами № 363, у тому числі товарно-транспортна накладна, є документами, які підтверджують факт передавання, перевезення придбаних та/або продаж товарно-матеріальних цінностей (товару).

Господарський суд звертає увагу, що вказані товарно-транспортні накладні містять у графі: вантаж одержав «відмовився від підписання».

Тобто, додані товарно-транспортні накладні не підтверджують отримання вантажу Покупцем.

До матеріалів справи із заявою від 15.12.2025 кредитором повторно додано копію та оригінал товарно-транспортної накладної від 10.02.2022 № АП-.

У доданій до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство товарно-транспортній накладній від 10.02.2022 № АП- у графі: вантаж одержав зазначено «відмовився від підписання».

Натомість у повторно доданій товарно-транспортній накладній від 10.02.2022 № АП- міститься підпис, ПІБ особи ОСОБА_1 та печатка боржника.

Зазначені факти породжують сумніви у достовірності такого документа, тим більше за умови, що боржник заперечує отримання продукції.

Що стосується доданих заявником:

Акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 16.02.2022 про надання транспортно-експедиційних послуг Бердянськ Херсон (перевезення вантажу згідно ТТН від 15.02.2022 № АП-, підписаного виконавцем ФОП Сидоруком А. І. та замовником ТОВ «Науково-виробниче підприємство Агрінол»;

Акта надання послуг від 10.02.2022 № 121 про надання транспортних послуг Херсон - Бердянськ, підписаного виконавцем ТОВ «ОЛЕНТРАНС» та замовником ТОВ «Науково-виробниче підприємство Агрінол»;

то зазначені документи не є підтвердженням отримання товарів саме Покупцем.

Згідно з доданими документами, останні підтверджують лише факт перевезення товарів третіми особами.

До матеріалів справи боржник додав договори, укладені з кредитором:

- копію договору поставки № 3012-17 від 30.12.2016 року з додатковими угодами про продовження договору на наступні роки. Додаткова угода на продовження договору на 2022 рік відсутня;

- копії договору поставки № 22 від 02 січня 2020 року;

- копії договору № 5 зберігання споживчої тари від 03 січня 2020 року;

- оборотно-сальдову відомість за рах. 361 за 2022 рік;

Ініціюючий кредитор також подав також журнал-ордер і відомість за рах. 361 за період з 10.02.2022 по 15.02.2022.

У поданих учасниками реєстрах синтетичного обліку (зведених облікових даних за рах. 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями») відомості відрізняються, - за даними заявника поставка відбулася, за даними боржника - товари за видатковими накладними не були отримані.

Окрім того, у поданих заявником видаткових накладних, які на переконання кредитора є належним підтвердженням виникнення боргового зобов`язання, вказано підстава: Договір № 3012-17 від 30.12.2016.

Заявник зі свого боку, у якого мали би міститися другі примірники, відповідних документів суду не надав.

Оскільки боржник стверджує, що додаткова угода до договору поставки № 3012-17 від 30.12.2016 року відсутня, кредитор такої угоди суду не надав; претензій, направлених на адресу боржника до заяви не додано, а отже визначити момент настання виконання зобов`язання не видається можливим.

В судовому засіданні, з огляду на відсутність додаткової угоди до договору поставки № 3012-17 від 30.12.2016 року на 2022 рік, заявник вказав, що керувався умовами договору № 3012-17 від 30.12.2016 року щодо визначення моменту прострочення зобов`язання. Відповідно до умов вказаного договору, з урахуванням останньої укладеної додаткової угоди, строк дії договору закінчився 31.12.2021. Обов`язок щодо оплати продукції у договорі поставки був встановлений на умовах відстрочки платежу 14 календарних днів.

Заявник визначив моментом прострочення зобов`язання день складання останньої видаткової накладної - 15.02.2022, про що свідчить, зокрема, визначення періоду нарахування 3 % річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 1 КУзПБ грошове зобов`язання (борг) - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, визначається на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

Кредитор не надав суду документів, на підставі яких можна стверджувати, що у боржника виникло прострочене боргове зобов`язання на момент подання заяви.

Що стосується доданих кредитором податкових накладних № 663 від 15.02.2022 року з квитанцією про реєстрацію вказаної податкової накладної 06.06.2022 року за № ; № 616 від 14.02.2022 року з квитанцією про реєстрацію вказаної податкової накладної 06.06.2022 року за № ; № 587 від 14.02.2022 року з квитанцією про реєстрацію вказаної податкової накладної 06.06.2022 року за № ; № 462 від 10.02.2022 року з квитанцією про реєстрацію вказаної податкової накладної 03.06.2022 року за № , на підтвердження наявності зобов`язання, господарський суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Згідно з пунктом 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пунктом 201.10 статті 201 цього Кодексу). Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки.

Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст. Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Наведене виснувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 у справі № 910/23097/17.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.11.2019 у справі № 905/49/15 Верховний Суд дійшов висновку, що податкова накладна як доказ може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним; оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, господарські суди повинні враховувати положення ПК України та фактичні дії як постачальника так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

Тобто, податкова накладна складається на підставі вчинення господарської операції, зафіксованої первинним документом.

Той факт, що вказані податкові накладні зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних, не є достатнім підтвердженням вчинення господарської операції.

Окрім того, боржник у відзиві вказав про те, що станом на червень 2022 року (період реєстрації наданих заявником податкових накладних) ТОВ «КОМПАНИЯ СМАЗОЧНЫХ МАТЕРИАЛОВ «СИОЛ» у зв`язку з переходом на спрощену систему оподаткування не було платником ПДВ, на підтвердження чого додано витяг №28064 з реєстру платників єдиного податку про перебування боржника з 25.05.2022 року на спрощеній системі оподаткування без реєстрації платником ПДВ.

Варто зауважити, що з 01.08.2023 для платників податків, у яких була призупинена реєстрація платником ПДВ у зв`язку із особливостями оподаткування єдиного податку 3 групи із ставкою 2 відсотки, з автоматично відновилася реєстрація платником ПДВ, права та обов`язки, встановлені розділом V та підрозділом 2 розділу XX Податкового кодексу України.

Боржник заперечує наявність боргу та вказує на наявність спору про право.

Підставою для відмови у відкритті провадження у справі, положення частини шостої статті 39 КУзПБ визначають те, що вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Відсутність спору про право, в розрізі процедури банкрутства, полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмету) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо. Методом встановлення таких фактів є дослідження господарським судом відзиву боржника, заслуховування пояснень представника боржника або дослідження Єдиного реєстру судових рішень, відомості з якого є відкритими та загальнодоступними, на предмет наявності на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора з питань, що зазначені вище. Водночас, відсутність будь-яких заперечень боржника з приводу зазначеної вимоги кредитора може свідчити про її визнання, а відтак і про відсутність спору між сторонами про право.

Такі висновки наведені у постановах Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 922/2503/20, від 10.02.2021 у справі № 910/1678/20, від 24.09.2020 у справі № 916/3619/19, на які посилається скаржник.

Встановлення господарським судом у підготовчому засіданні обставин наявності відкритого позовного провадження з розгляду спору щодо дійсності грошового зобов`язання, на підставі якого заявлено вимоги ініціюючого кредитора до боржника, зумовлює обов`язок суду відмовити у відкритті провадження у справі про банкрутство за такою заявою кредитора в порядку частини шостої статті 39 КУзПБ (постанова Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 916/3619/19).

У постанові від 23.06.2020 у справі № 910/1067/19 Верховний Суд наголосив, що частина шоста статті 39 КУзПБ жодним чином не визначає підставою для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство існування рішень, які набрали законної сили, отже наявність остаточного рішення у цьому спорі не є обов`язковою.

Правова категорія "спору про право", яку з`ясовує суд у підготовчому засіданні перед відкриттям провадження у справі про банкрутство, може бути виражена як в процесуальній формі, про що свідчать судові акти, так і матеріально-правовій формі, що підтверджується юридичними фактами, які дозволяють зробити обґрунтований висновок про наявність суперечностей (розбіжностей) у складі вимог кредитора, а відтак відсутності можливості, на цій стадії судового провадження, встановити дійсний стан суб`єктивного права кредитора та кореспондуючого йому суб`єктивного обов`язку боржника (висновок Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2042/20).

Встановлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є обов`язковою умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.

При цьому наявність спору про право, згідно з правовими висновками Верховного Суду, може бути виражена у двох формах:

- процесуальній (наявності позову, який поданий до ініціювання кредитором справи про банкрутство та предметом якого є оспорення боржником обставин, на яких ґрунтуються вимоги цього кредитора);

- матеріально-правовій (відсутність можливості встановити дійсний стан суб`єктивного права кредитора та кореспондуючого йому суб`єктивного обов`язку боржника).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 02.02.2022 у справі № 910/4918/21, спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, яка виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншої і потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом. Поняття "спір про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Тому, вирішуючи питання, чи свідчить вимога кредитора (кредиторів) про наявність спору про право, слід враховувати, що спір про право виникає з матеріальних правовідносин і характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав та обов`язків і неможливістю їх здійснення без усунення перешкод в судовому порядку. Спір про право може спостерігатися також у випадку, коли на шляху здійснення особою права виникають перешкоди, які можуть бути усунуті за допомогою суду.

При ініціюванні справи про банкрутство наявність боргу підтверджується в порядку, визначеному положеннями статей 74, 76-77 ГПК України, та доказами у такому обсязі, який є необхідним з урахуванням правової природи правовідносин між боржником та кредитором.

Правова позиція аналогічного змісту викладена у постанові Верховного Суду від 28.01.2025 у справі № 927/531/24.

Отже, беручи до уваги заперечення боржника щодо наявності дійсного зобов`язання перед кредитором, господарський суд дійшов висновку, що у даному випадку має місце спір право.

З урахуванням наведених вище мотивів та досліджених доказів, суд дійшов висновку, що до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство не надано достатніх доказів на підтвердження обставин виникнення простроченого грошового зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНИЯ СМАЗОЧНЫХ МАТЕРИАЛОВ «СИОЛ» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство Агрінол».

Таким чином, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство Агрінол» суперечать положенням ст. ст. 1, 34, 39 КУзПБ.

Відповідно до ч. 6 ст. 39 КУзПБ господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, зокрема, вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

За наведених обставин, суд відмовляє у відкритті провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНИЯ СМАЗОЧНЫХ МАТЕРИАЛОВ «СИОЛ» Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство Агрінол» на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство Агрінол».

Керуючись ст. ст. 1, 2, 6, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 18, 28, 30, 34, 36, 39 КУзПБ, ст. ст. 3, 12, 20, 42, 73, 74, 76-79, 80, 86, 196, 232-236, 255, 256, 326 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство Агрінол» (69019, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 34-А, прим. 48, ) про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНИЯ СМАЗОЧНЫХ МАТЕРИАЛОВ «СИОЛ» (73000, м. Херсон, пр. Сенявіна, 7, ).

Ухвала набирає законної сили 14.01.2026 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Повну ухвалу складено 15.01.2026.

Суддя Т.Г. Деркач