РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.01.2026Справа № 910/9202/25

За позовомКомунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»
доФізичної особи-підприємця Донченка Сергія Дмитровича
простягнення 285 958,74 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Представники сторін:

без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі також - позивач, КП «Київтеплоенерго») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Донченка Сергія Дмитровича (далі також - відповідач, ФОП Донченко С.Д.) про стягнення 168 238,92 грн (заборгованість орендаря з орендної плати), 7 701,06 грн (заборгованість орендаря з відшкодування податку за користування земельною ділянкою), 41 410,25 грн (пеня), 18 146,85 грн (інфляційне збільшення заборгованості з орендної плати), 4 379,17 грн (3% річних з орендної плати), 5 047,17 грн (штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості з орендної плати), що разом складає 244 923,42 грн.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 30.07.2025 відкрито провадження у справі № 910/9202/25, вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

29.08.2025 до суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої КП «Київтеплоенерго» просить стягнути з ФОП Донченка С.Д.:

156 054,01 грн (заборгованість орендаря з орендної плати), 7 838,77 грн (заборгованість орендаря з відшкодування податку за користування земельною ділянкою), 35 451,67 грн (пеня), 11 291,83 грн (інфляційне збільшення заборгованості з орендної плати), 3 793,08 грн (3% річних з орендної плати), 4 681,62 грн (штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості з орендної плати), 66 847,76 грн (неустойка, визначена ч. 2 ст. 785 ЦК України), що разом становить 285 958,74 грн.

Положеннями ст. 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Як вбачається із доводів позивача, у зв`язку з тим, що відповідачем/орендарем, всупереч умовам договору та вимогам чинного законодавства, було здійснено самовільне зайняття додаткового приміщення, яке не передавалося в орендне користування за договором, збільшення орендованих площ, та самовільне перепланування орендованого приміщення без отримання необхідного погодження з балансоутримувачем/позивачем, Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавцем) та без виготовленої і погодженої належним чином проектно-кошторисної документації, орендодавець звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до орендаря про розірвання договору та виселення орендаря із об`єкта оренди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 у справі № 910/13187/24 позовні вимоги задоволено повністю. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2025 рішення залишено без змін.

Таким чином, за твердженнями позивача, дія договору є припиненою з 15.05.2025 - дати набрання законної сили постановою апеляційного суду у справі № 910/13187/24.

Тому, у зв`язку з припиненням дії договору позивачем було скориговано нараховану раніше орендну плату за період з 15.05.2025 по 30.06.2025 у розмірі 12 184,91 грн (з ПДВ), що підтверджується коригувальними актами від 17.07.2025 № 3507 та від 17.07.2025 № 3508.

У зв`язку із зазначеним, розмір позовних вимог зі стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати підлягає зменшенню на 12 184,91 грн та становить 156 054,01 грн.

Відповідно, похідні вимоги зі стягнення з відповідача зазначених у п. 3.8 Незмінюваних умов договору санкцій (пеня, інфляційні втрати, 3 % річних, штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості з орендної плати) підлягають коригуванню та становлять: 35 451,67 грн (пеня), 11 291,83 грн (інфляційне збільшення заборгованості з орендної плати), 3 793,08 грн (3% річних з орендної плати), 4 681,62 грн (штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості з орендної плати).

Оскільки на дату подачі до суду цієї заяви об`єкт оренди перебуває у користуванні орендаря, то позивачем нараховано до стягнення з відповідача суму орендної плати після припинення договору оренди відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Відповідач письмових заперечень проти обставин, наведених позивачем у заяві про збільшення розміру позовних вимог не надав.

Враховуючи те, що вимоги позивача не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд задовольняє заяву про збільшення розміру позовних вимог, а спір у справі буде вирішений з урахуванням нової ціни позову 285 958,74 грн.

Керуючись ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд враховує припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги те, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

При цьому, суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Так, ухвала суду була надіслана за адресою відповідача, яка містяться у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Окрім того, суд зауважує, що ухвала суду про відкриття провадження у даній справі була офіційно оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень - на сайті за посиланням https://reyestr.court.gov.ua, а також знаходяться у вільному доступі в мережі Інтернет на інших відповідних веб-сайтах.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що в силу положень пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення про повернення поштового відправлення, вважається днем вручення відповідачу ухвали Господарського суду міста Києва від 30.07.2025.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України та ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі не подав до суду відзиву на позов, відповідних клопотань про продовження процесуальних строків, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами з урахуванням згаданого вище припису ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2021 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (як орендодавцем), Фізичною особою-підприємцем Донченком Сергієм Дмитровичем (як орендарем) та Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (як балансоутримувачем) було укладено договір № 3347 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності (далі також - договір), відповідно до умов якого орендодавець і балансоутримувач передають, а орендар приймає у строкове платне користування майно, зазначене у п. 4 Умов, вартість якого становить суму, визначену у п. 6 Умов.

Орендар вступає у строкове платне користування майном у день підписання акта приймання-передачі майна. Акт приймання-передачі підписується між орендарем і балансоутримувачем одночасно з підписанням цього договору (п. 2.1. договору).

У розділі 3 договору сторони погодили, що орендна плата становить суму, визначену у підпункті 8.1. пункту 8 Умов. Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України. До складу орендної плати не входять витрати зі сплати комунальних послуг, витрати на утримання орендованого майна (послуг з управління об`єктом нерухомості, витрат на утримання прибудинкової території та місць загального користування, вартість послуг з ремонту і технічного обслуговування інженерного обладнання та внутрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, у тому числі: покрівлі, фасаду, вивіз сміття, тощо), а також компенсація витрат балансоутримувача за користування земельною ділянкою.

Орендна плата за січень-грудень року оренди, що настає за роком, на який припадає перший місяць оренди, визначається шляхом коригування орендної плати за перший місяць оренди на річний індекс інфляції року, на який припадає перший місяць оренди. Орендна плата за січень-грудень третього року оренди і кожного наступного календарного року оренди визначається шляхом коригування місячної орендної плати, що сплачувалась у попередньому році на річний індекс інфляції такого року (п. 3.2. договору).

Орендар сплачує оренду плату щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за розрахунковим (п. 3.3. договору).

Згідно з п. 12.1. договору, цей договір укладено на строк, визначений у п. 11 Умов. Перебіг строку договору починається з дня набрання чинності цим договором. Цей договір набирає чинності день його підписання сторонами. Строк оренди за цим договором починається з дати підписання акта приймання-передачі і закінчується датою припинення цього договору.

Згідно з п. 2.1 Незмінюваних умов договору, балансоутримувач передав, а орендар прийняв в орендне користування об`єкт оренди, що підтверджується підписаним балансоутримувачем та орендарем Актом приймання-передачі нерухомого майна від 01.04.2021.

Як стверджує позивач на обґрунтування своїх вимог, на дату подачі до суду позовної заяви об`єкт оренди перебуває у користуванні орендаря. Акт повернення з оренди орендованого майна, передбачений п. 4.3 Незмінюваних умов договору, балансоутримувачем та орендарем підписаний не був.

У зв`язку з тим, що відповідачем/орендарем, всупереч умовам договору та вимогам чинного законодавства, було здійснено самовільне зайняття додаткового приміщення, яке не передавалося в орендне користування за договором, збільшення орендованих площ, та самовільне перепланування орендованого приміщення без отримання необхідного погодження з балансоутримувачем/позивачем, Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавцем) та без виготовленої і погодженої належним чином проектно-кошторисної документації, орендодавець звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до орендаря про розірвання договору та виселення орендаря із об`єкта оренди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 у справі № 910/13187/24 позовні вимоги задоволено повністю. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2025 рішення залишено без змін.

Таким чином, за твердженнями позивача, дія договору є припиненою з 15.05.2025 - дати набрання законної сили постановою апеляційного суду у справі № 910/13187/24.

Частиною 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Отже, обставини, які встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 у справі № 910/13187/24, яке набрало законної сили, мають преюдиційне значення та повторного доведення не потребують.

У зв`язку з припиненням дії договору позивачем було скориговано нараховану раніше орендну плату за період з 15.05.2025 по 30.06.2025 у розмірі 12 184,91 грн (з ПДВ), що підтверджується коригувальними актами від 17.07.2025 № 3507 та від 17.07.2025 № 3508. Розмір позовних вимог зі стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати становить 156 054,01 грн. Сума заборгованості відповідача з відшкодування податку за користування земельною ділянкою за договором за період з 16.01.2023 по 31.07.2025 становить 7 838,77 грн, з ПДВ.

30.11.2024 сторонами підписано Акт звірки взаємних розрахунків станом за період: Січень 2024 р. - Листопад 2024 р. за договорами оренди, сторонами яких є позивач та відповідач, що є додатковим підтвердженням, на думку позивача, наявності заборгованості відповідача за договором. На дату подання позовної заяви орендарем заборгованість не погашена.

Відповідач відзив на позов не подав, викладених у позовній заяві обставин не спростував.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, внаслідок укладення договору між сторонами згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України виникли цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Суд зазначає, що в матеріали справи не було подано доказів своєчасного повернення відповідачем (орендарем) приміщення з оренди, яке було йому передане за договором.

Як вбачається із наданих в матеріали справи доказів, місячна орендна плата, визначена за результатами проведення аукціону, становить 8 001,00 грн, без ПДВ (пп. 8.1 п. 8 Змінюваних умов договору).

Протягом строку дії договору розмір орендної плати неодноразово підлягав коригуванню на підставі відповідних рішень Київської міської ради.

Відповідно до витягу з протоколу засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 20.09.2022 № 19/62 орендарі за договорами оренди комунального майна територіальної громади міста Києва звільняються від орендної плати із 24.02.2022 відповідно до рішення Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592 (зі змінами) без прийняття окремого рішення орендодавця та заяви орендаря.

Рішенням Київської міської ради від 14.12.2023 № 7531/7572 встановлено, що з 01.01.2024 до 31.12.2024 розмір орендної плати за користування комунальним майном територіальної громади міста Києва становить 50 % від визначеної у договорах оренди комунального майна територіальної громади міста Києва.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 05.12.2024 № 424/10232, з 01.01.2025 до 31.12.2025 розмір орендної плати за користування комунальним майном територіальної громади міста Києва становить 75 % від визначеної у договорах оренди комунального майна територіальної громади міста Києва.

Згідно з рішенням Київської міської ради від 30.01.2025 № 21/10488 (опубліковане 07.04.2025) з 01.03.2025 до 31.12.2025 розмір орендної плати за користування комунальним майном територіальної громади міста Києва становить 50 % від визначеної у договорах оренди комунального майна територіальної громади міста Києва.

Також підлягав коригуванню розмір компенсації орендарем (відповідачем) витрат балансоутримувача (позивача) за користування земельною ділянкою.

Рішенням Київської міської ради від 13.09.2022 № 5450/5491 встановлено з 01.03.2022 по 31.05.2022 ставку земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено у розмірі 0 відсотка від їх нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до положень пп. 69.14. підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» ПК України, за період з 01.01.2022 до 31.12.2022 не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 01.03.2022 до 31.12.2022 - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 № 1364 було встановлено порядок визначення переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, а також делеговано повноваження затвердження переліку таких територій Міністерству з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (Наказ № 309), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004 було затверджено «Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» (Перелік).

Відповідно до Переліку, територія міста Києва у період з 24.02.2022 по 30.04.2022 включалася до територій активних бойових дій.

Згідно з роз`ясненням, розміщеним на офіційному вебсайті Державної податкової служби України (https://tax.gov.ua/media-tsentr/novini/print-677608.html), для цілей справляння плати за землю у 2022 році Наказ № 309 застосовується у частині наявності певної території у Переліку. Дати початку та завершення активних бойових дій або тимчасової окупації не враховуються.

Зважаючи на викладене вище, балансоутримувачем (позивачем) проводилось коригування сум орендних платежів, зокрема, шляхом оформлення відповідних коригувальних актів.

Згідно з доданими позивачем оборотно-сальдовими відомостями, з урахуванням коригування заборгованість відповідача з орендної плати за договором за період з 16.01.2022 по 30.06.2025 становить 156 054,01 грн, з ПДВ.

Відповідно до умов пп. 3.1, 6.5 Незмінюваних умов договору, позивачем було визначено розмір відшкодування податку за користування земельною ділянкою.

Сума заборгованості відповідача з відшкодування податку за користування земельною ділянкою за договором за період з 16.01.2023 по 31.07.2025 становить 7 838,77 грн, з ПДВ.

Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) з орендної плати та Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) з відшкодування податку за користування земельною ділянкою були підписані позивачем та відповідачем.

Тобто відповідачем було підтверджено прийняття послуг з оренди за договором. З розміром орендних платежів відповідач був ознайомлений. Листи із запереченнями та зауваженнями щодо наданих послуг з оренди та розміру орендних платежів від відповідача не надходили.

У той же час, суд встановив, що зазначені в заяві про збільшення розміру позовних вимог коригувальні акти від 17.07.2025 № 3507, від 17.07.2025 № 3508, Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.07.2025 № 3301, Акт від 31.07.2025 № 3406 (Акти) не були підписані відповідачем.

Водночас неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання замовником актів приймання робіт/послуг без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи».

Сходжу за змістом правову позицію викладено Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у п. 7.14 Постанови від 02.06.2023 у справі № 914/2355/21.

Листи із запереченнями та зауваженнями щодо наданих послуг з оренди та розміру орендних платежів від відповідача не надходили.

Відповідно до Цивільного кодексу України договір найму (оренди) не є договором про надання послуг, тож як наслідок, зважаючи на специфіку правовідносин, незмінність об`єкту оренди, періодичність оплати та розмір відповідних платежів, визначених виключно умовами договору, відсутня необхідність щомісячного засвідчення актом наданих послуг.

Чинне законодавство про оренду не вимагає щомісячного підтвердження факту користування майном актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), які притаманні здебільшого договорам підряду та/або договорам про надання послуг (ст.ст. 882, 901 ЦК України), проте користуючись свободою договору, передбаченою приписами ст. 627 ЦК України.

Таким чином, зважаючи на відмову орендаря від підписання Актів, підписані в односторонньому порядку та передані представнику відповідача Акти не заперечують факту перебування об`єкта в орендному користуванні та отримання послуг з оренди. Більше того, суд зважає на те, що під час розгляду справи відповідач не надав жодних доказів на спростування наведеного вище.

Згідно з п. 3.11 Незмінюваних умов договору орендар зобов`язаний на вимогу балансоутримувача проводити звіряння взаєморозрахунків за орендними платежами і оформляти акти звіряння.

30.11.2024 позивачем та відповідачем було підписано Акт звірки взаємних розрахунків станом за період: січень 2024 р. - листопад 2024 р. за договорами оренди, сторонами яких є позивач та відповідач, що є додатковим підтвердженням наявності заборгованості відповідача за договором.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження сплати орендної плати в розмірі 156 054,01 грн та заборгованості з відшкодування податку за користування земельною ділянкою в розмірі 7 838,77 грн, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Відтак, оскільки відповідач обізнаний з умовами договору в частині терміну виконання зобов`язання із оплати орендних платежів, ним підписано відповідні акти надання послуг як щодо нарахування орендної плати, так і щодо нарахування витрат по відшкодування земельного податку, а жодних заперечень щодо актів, які ним не підписані, не надано, суд дійшов висновку, що відповідач порушив умови договору в частині виконання своїх зобов`язань зі сплати вказаних платежів, а тому позовні вимоги про стягнення з нього на користь позивача 156 054,01 грн боргу по орендній платі та 7 838,77 грн боргу з відшкодування податку за користування земельною ділянкою, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, за прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивачем нараховано до стягнення суми інфляційних втрат, 3% річних, пені та штрафу.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 ЦК України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В п. 3.8 незмінюваних умов договору визначено, що на суму заборгованості орендаря зі сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати.

Крім того, орендар згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сплачує інфляційні витрати по заборгованості та 3% річних від простроченої суми заборгованості. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за ними становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, встановив, що сума пені за вказаний позивачем період нарахування та суму боргу становить 35 451,67 грн, а сума штрафу становить 4 681,62 грн. Позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафу обґрунтовані та підлягають задоволенню.

В свою чергу, статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних, судом встановлено, що визначені позивачем суми вказаних нарахувань як по орендній платі, так і по витратам за користування земельною ділянкою, є арифметично правильними, а тому вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 11 291,83 грн та 3% річних з у розмірі 3 793,08 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно заявленої позивачем до стягнення неустойки в розмірі 66 847,76 грн в порядку ст. 785 ЦК України, то суд вважає за необхідне наголосити на наступному.

Відповідно до ч. 2 статті 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Тобто неустойка згідно із частиною другої статті 785 Цивільного кодексу України розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України), а простроченням боржника є невиконання його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 ЦК України.

При здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України обов`язковим для суду є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки як контрагента за договором оренди та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 24.10.2019 у справі № 904/3315/18 (пункти 137-139) та у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 13.12.2019 у справі № 910/20370/17.

Відповідно до статті 614 ЦК України, для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 ЦК України, необхідна наявність вини в особи, яка порушила зобов`язання. Тобто судам потрібно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

Аналогічні за змістом правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 914/4238/15, від 24.04.2018 у справі № 910/14032/17 та від 09.09.2019 у справі № 910/16362/18 (пункт 51), від 13.12.2019 у справі № 910/20370/17, від 06.07.2021 у справі № 906/562/20.

До предмета доказування при вирішенні спорів щодо стягнення неустойки в порядку частини другої статті 785 Цивільного кодексу України як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди входять обставини, пов`язані із невжиттям орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин, за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк; умисним ухиленням орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утриманням орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджанням орендарем у доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутністю з боку орендодавця бездіяльності та невчиненням ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна.

Обставини вчинення орендарем дій з повернення орендованого майна та відсутність у нього умислу на ухилення від повернення об`єкта оренди виключають можливість застосування орендодавцем до орендаря відповідальності у вигляді неустойки в порядку частини другої статті 785 Цивільного кодексу України.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі, якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Подібні правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 24.06.2021 у справі № 908/3592/19.

З огляду на викладене, суд зазначає, що договір є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору; а припинення Договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Користування майном за договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України, статей 283, 284, 286 Господарського кодексу України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за Договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - повернути наймодавцеві річ.

Під час розгляду справи судом установлено, що договір № 3347 від 01.04.2021 є припиненим з 15.05.2025. Вказані обставини встановлені рішенням у справі № 910/13187/24, про що вже було вказано вище.

Суд звертає увагу на те, що після припинення договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) та регулятивним нормам Цивільного кодексу України.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма статті 762 Цивільного кодексу України ("Плата за користування майном") і охоронна норма частини другої статті 785 Цивільного кодексу України ("Обов`язки наймача у разі припинення договору найму") не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.

Отже, положення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 Цивільного кодексу України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо здійснення орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства (стаття 6 Цивільного кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 року в справі № 910/11131/19.

У той же час, з огляду на вищенаведені норми чинного законодавства України, суд зазначає, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами, у розумінні ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, обставин відсутності своєї вини у несвоєчасному поверненні позивачу нерухомого майна за договором, а також вжиття усіх належних заходів щодо виконання свого обов`язку з повернення об`єкту оренди.

Отже, суд, перевіривши розрахунок неустойки за загальний період прострочення з 16.05.2025 по 30.06.2025 у розмірі 66 847,76 грн, прийшов до висновку, що він є арифметично вірним.

Враховуючи всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» обґрунтовані, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 46, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Донченка Сергія Дмитровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5; ) заборгованість з орендної плати в розмірі 156 054,01 грн, заборгованість з відшкодування податку за користування земельною ділянкою в розмірі 7 838,77 грн, пеню в розмірі 35 451,67 грн, інфляційні втрати в розмірі 11 291,83 грн, 3% річних в розмірі 3 793,08 грн, штраф у розмірі 4 681,62 грн, неустойку в розмірі 66 847,76 грн та судовий збір в розмірі 3 431,51 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 07.01.2026 року.

Суддя Ю.О.Підченко