ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
"14" січня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/843/25
Господарський суд Закарпатської області у складі: головуючого судді Сисина С.В., за участі секретаря судового засідання Далекорій Б.В., розглянувши заяву позивача (Фізичної особи підприємця Моніч Олександра Сергійовича), подану представником адвокатом Орбан Наталією Леонідівною від 12.11.2025 (зареєстровану за вхідним №02.3.1-02/9851/25 від 12.11.2025) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в справі
за позовом: Фізичної особи підприємця Моніч Олександра Сергійовича, РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження АДРЕСА_1 ,
про стягнення заборгованості за договором №12 від 23.01.2024 на міжнародне транспортне обслуговування, 3% річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 219250,75 грн,
за участі представників сторін:
від позивача: адвокат Орбан Н.Л. (згідно ордеру серії АО №1186914 від 27.07.2025),
від відповідача: не з`явився,
1. Фізична особа підприємець Моніч Олександр Сергійович (далі позивач), від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Орбан Наталія Леонідівна (згідно ордеру серії АО №1186914 від 27.07.2025) звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою від 27.07.2025 про стягнення з ТОВ «Платі Юкрейн Лімітед» (далі відповідач) заборгованості за договором №12 від 23.01.2024 на міжнародне транспортне обслуговування у загальному розмірі 216101,03 грн.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/843/25 визначено головуючого суддю Сисин С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2025.
Ухвалою суду від 30.07.2025 позовну заяву - залишено без руху. Встановлено позивачу 5 днів для усунення недоліків позовної заяви, про які зазначено в ухвалі.
2. Згідно з ухвалою від 11.08.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено у справі судове засідання.
Згідно з ухвалою від 30.07.2025 задоволено частково заяву про забезпечення позову фізичної особи підприємця Моніч Олександра Сергійовича, подану його представником адвокатом Орбан Н.Л. від 26.07.2025.
Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Платі Юкрейн Лімітед», які знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить відповідачу, у межах суми позову в розмірі 219250,75 грн та витрат позивача з оплати судового збору в розмірі 3842,21 грн. Відмовлено у задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову ФОП Моніч О.С., поданої його представником адвокатом Орбан Н.Л. від 26.07.2025.
4. 19.08.2025 через систему «Електронний суд» від ТОВ «Платі Юкрейн Лімітед» надійшло клопотання про скасування заходів забезпечення позову від 19.08.2025 (зареєстроване за вх. №02.3.1-02/7338/25 від 19.08.2025), згідно з яким відповідач просить скасувати вжиті ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 30.07.2025 у справі №907/843/25 заходи забезпечення позову.
Відповідно до ухвали суду від 20.08.2025 розгляд клопотання ТОВ «Платі Юкрейн Лімітед» про скасування заходів забезпечення позову від 19.08.2025 призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.08.2025.
Згідно з ухвалою від 21.08.2025 клопотання ТОВ «Платі Юкрейн Лімітед» про скасування заходів забезпечення позову від 19.08.2025 (зареєстроване за вх.№02.3.1-02/7338/25 від 19.08.2025) задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті згідно з ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 30.07.2025 у справі №907/843/25 в частині накладення арешту на грошові кошти, що належать ТОВ «Платі Юкрейн Лімітед», які знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, у межах суми позову в розмірі 219250,75 грн та витрат позивача з оплати судового збору в розмірі 3842,21 грн.
6. Згідно з ухвалою від 27.11.2025 суд постановив:
- задовольнити клопотання представника позивача (ФОП Моніч О.С.) адвоката Орбан Н.Л. від 12.11.2025 про закриття провадження у частині сплачених вимог (зареєстроване за вхідним №02.3.1-02/9853/25 від 12.11.2025);
- закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору провадження у справі №907/843/25 за позовом ФОП Моніч О.С. до ТОВ «Платі Юкрейн Лімітед» про стягнення заборгованості за договором №12 від 23.01.2024 на міжнародне транспортне обслуговування, 3% річних та інфляційних втрат у загальній сумі 219250,75 грн;
- заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Платі Юкрейн Лімітед» у межах суми позову в розмірі 219250,75 грн та витрат позивача з оплати судового збору в розмірі 3842,21 грн, вжиті Господарським судом Закарпатської області на підставі ухвали від 30.07.2025 у справі №907/843/25, скасувати відповідно до ч.9 ст.145 Господарського процесуального кодексу України.
7. Відповідно до ч.ч. 1 4 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.
8. Згідно з ухвалою від 28.11.2025 заява позивача (ФОП Моніч О.С.), подана його представником адвокатом Орбан Н.Л. від 12.11.2025 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу призначена до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін на 08.12.2025.
Враховуючи тимчасову непрацездатність судді Сисина С.В. станом на 08.12.2025, призначене на цей день судове засідання у справі не відбулося (про що учасників справи було повідомлено за допомогою засобів телефонного зв`язку), а тому згідно ухвали від 12.12.2025 суд призначив розгляд заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу до судового розгляду з викликом сторін на 17.12.2025.
Відповідно до акту про несправність (неналежне функціонування) системи відеоконференцзв`язку №02.4-29а/, складеного секретарем судового засідання Далекорій Богданою, при розгляді 17.12.2025 справи №907/843/25 було виявлено непрацездатність системи, неможливість налагодження коректної роботи системи фіксування судового засідання технічними засобами; причина несправності: вихід із ладу системивідеоконференцзв`язку.
У зв`язку з неможливістю проведення 17.12.2025 судового засідання з вище наведених причин, враховуючи призначену відпустку головуючого впродовж періоду з 19.12.2025 по 09.01.2026, згідно ухвали від 17.12.2025 розгляд заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу призначено до судового розгляду з викликом сторін на 14.01.2026 на 09:45.
9. В судове засідання 14.01.2026 прибув представник позивача адвокат Орбан Н.Л.
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце судового засідання, не уповноважив свого представника для участі в розгляді заяви позивача про стягнення витрат на правову допомогу.
Згідно приписів ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
За змістом ч. 4 ст. 244 ГПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання по розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, не перешкоджає розгляду заяви.
За таких обставин, суд, заслухавши у судовому засіданні 14.01.2026 пояснення представника позивача адвоката Орбан Н.Л., розглянув справу по заяві позивача про стягнення витрат на правничу допомогу без участі представника відповідача, за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення заяви, враховуючи належне повідомлення сторін про день, час та місце судового засідання.
10. Так, суд враховує, що у відповідності до ч. 1 - 3 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частина 8 ст. 129 ГПК України передбачає, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
- договором про надання правової допомоги б/н від 08.07.2025;
- додатковою угодою № 1 від 08.07.2025 до договору про надання правової допомоги б/н від 08.07.2025;
- виставленим рахунком;
Поряд з цим, під час розгляду заяви позивача у судовому засіданні 14.01.2026 представник позивача звернула увагу, що «на судовому засіданні в даній справі на звукозапис директор ТОВ «Платі Юкрейн Лімітед» визнала позовні вимоги в повному обсязі, в тому числі з судовими витратами на правничу допомогу».
12. Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).
Суд зазначає, що судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 49 постанови від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).
Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як встановлюють положення ч. 1, 4 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
13. За змістом ст. 130 ГПК України (розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду) у випадках, встановлених цієї статтею, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.
У п. 6.3. постанови від 06.03.2024 у справі № 905/1840/21 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вказав, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2021 у справі №550/936/18 зазначила, що питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується зазвичай при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду. Окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом воно не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи.
З урахуванням ст. 244 ГПК України колегія суддів Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду відзначає, що у разі, якщо закінчено судове провадження (тобто, закрито провадження у справі/залишено позов без розгляду/вирішено спір по суті), і судом не вирішено питання про розподіл судових витрат, суд у порядку статті 244 ГПК України має право за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення до основного рішення у справі (ухвали про закриття провадження у справі; ухвали про залишення позову без розгляду; рішення/постанови за результатом розгляду справи по суті), яким закінчено провадження у справі.
Відповідно, в залежності від виду прийнятого судом процесуального рішення ухваленого за результатом закінчення розгляду справи (ухвали/рішення/постанови), залежить і назва додатково рішення у справі, якими можуть відповідно бути: додаткова ухвала, додаткове рішення, додаткова постанова.
14. Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
За п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до п. 1.1. договору, предметом даного договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов?язані чи можуть бути пов?язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а клієнт зобов?язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.
Відповідно до п.2.3. договору обов`язком клієнта є сплата гонорару (винагороди) адвокату в розмірі та в строк, погоджений між сторонами.
Згідно з п. 3.1. договору, гонорар (винагорода) адвоката виплачується за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах, в розмірі та в строк і порядку погодженому між сторонами.
Відповідно до п. 3.2. договору, розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт. До гонорару не включаються фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з п. 3.3. договору, клієнт сплачує гонорар готівкою або у безготівковому порядку на рахунок адвоката.
Відповідно до п. 3.4. договору, у випадку дострокового розірвання даного договору з ініціативи клієнта, адвокат не повертає раніше отриманий від клієнта гонорар та відшкодовані фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Оплата за надані послуги проводиться за актами виконаних робіт.
Згідно з п. 3.5. договору, при виконанні доручення адвокат зберігає конфіденційність, а клієнт зобов?язується не розголошувати відомості щодо адвоката.
Відповідно до п. 4.1. договору, договір набирає чинності з моменту його підписання, укладено у двох примірниках кожен з яких має однакову юридичну силу та діє до 31.12.2026.
Також до позовної заяви від 27.07.2025 позивач долучив додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги б/н від 08.07.2025 укладену 08.07.2025 між між ФОП Моніч Олександром Сергійовичем та адвокатом Орбан Наталією Леонідівною (далі додаткова угода).
Відповідно до п. 2. додаткової угоди, адвокат бере на себе надання наступної правової допомоги:
Згідно з п. 3. додаткової угоди, при виконанні зазначених у п. 2. обов?язків адвокат керується чинним законодавством України і цим договором.
Відповідно до п. 4. додаткової угоди, клієнт зобов?язується:
а) оплатити адвокату гонорар (правничої (правової) допомоги);
б) оплачувати витрати, необхідні для виконання цього договору.
Пунктом 6 додаткової угоди до договору передбачено, що закінченням робіт за договором є момент виконання п.2 договору та умови договору про надання правничої допомоги від 08.07.2025.
Відповідно до п. 7. додаткової угоди, гонорар (надання правової (правничої допомоги) становить фіксовану суму:
-витрати направничу (правову ) допомогу в Західному апеляційному господарському суді - 8200,00 грн
-витрати на правничу (правову ) допомогу в Верховному Суді - 8200,00грн.
Сторони за результатом наданих послуг підписують акт.
Згідно з п.8 додаткової угоди та угода є невід?ємною частиною договору про надання правової допомоги б/н від 08.07.2025.
16. Відповідно до ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Водночас вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача заявленої суми витрат на професійну правову допомогу, суд, із урахуванням фактичних обставин даної справи, бере до уваги наступне.
Як передбачено ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Застосовуючи критерій співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених як у ч. 4 ст. 126 ГПК України, так і в ч. 5-7 ст. 129 ГПК України.
Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Здійснивши правовий аналіз норм ст. 126 та 129 ГПК України, можна дійти висновку про те, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Тобто критерії, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 4 ст. 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені ч. 5 ст. 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у ч. 5-7 ст. 129 ГПК України.
Водночас таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.01.2023 у справі №908/2702/21.
Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22);
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15-ц);
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15-ц).
Ті самі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22, у додаткових постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, та у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду необхідно дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (такий висновок міститься в п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та в п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).
Перш за все, суд враховує відсутність (не долучення до матеріалів справи, зокрема, до заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу) акту наданих послуг за договором про надання про надання правової допомоги від 08.07.2025 з урахуванням укладеної додаткової угоди від 08.07.2025, тим більше, що у п.7 додаткової угоди до договору про надання правової допомоги зазначено, що його сторони за результатом наданих послуг підписують акт.
Об`єднана палата зауважує, що розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).
Відповідно до ч.1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Щодо цього, суд враховує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (такий висновок міститься в п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та в п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, п.п. 107-109 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Отже, з урахуванням приписів ст.ст.126 і 129 ГПК України, згідно з якими під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись, а тому при розгляді заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу судом як підставу для часткового задоволення такої заяви та зменшення витрат позивача з цього питання врахована поведінка відповідача, який, по-перше, не подавав жодних заяв із запереченнями стосовно заявлених позовних вимог у справі, та, по-друге, після відкриття провадження у справі у серпні 2025 року добровільно сплатив кошти у загальній сумі 219250,75 грн (які були предметом позовних вимог ФОП Моніч О.С. до ТОВ «Платі Юкрейн Лімітед» згідно заяви від 06.08.2025 про усунення недоліків позовної заяви), а також добровільно перерахував позивачу його витрати у даній справі з оплати судового збору, що було підставою постановлення судом ухвали від 27.11.2025 про закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору провадження у справі №907/843/25 за позовом ФОП Моніч О.С. до ТОВ «Платі Юкрейн Лімітед» про стягнення заборгованості за договором №12 від 23.01.2024 на міжнародне транспортне обслуговування, 3% річних та інфляційних втрат у загальній сумі 219250,75 грн та скасування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, що належить ТОВ «Платі Юкрейн Лімітед» у межах суми позову та витрат позивача з оплати судового збору, вжитих судом на підставі ухвали від 30.07.2025 у справі №907/843/25.
19. Суд відхиляє доводи представника позивача у судовому засіданні 14.01.2026 по розгляду заяви позивача про стягнення витрат на правову допомогу про те, що «на попередньому судовому засіданні на звукозапис директор ТОВ «Платі Юкрейн Лімітед» визнала позовні вимоги в повному обсязі, в тому числі з судовими витратами на правничу допомогу», та щодо цього суд звертає увагу, що у судовому засіданні 21.08.2025 по розгляду клопотання ТОВ «Платі Юкрейн Лімітед» про скасування заходів забезпечення позову від 19.08.2025, представник відповідача (ТОВ «Платі Юкрейн Лімітед») Котіна А.В. (керівник товариства) підтримала клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих згідно з ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 30.07.2025 у справі №907/843/25 в частині накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу, які знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, у межах суми позову та витрат позивача з оплати судового збору. Представник товариства зазначила, що відповідач визнає наявність боргу перед позивачем на суму, яка є предметом спору та згідний оплатити витрати позивача на оплату судового збору, за подачу позову в даній справі. Тому представник відповідача у судовому засіданні 21.08.2025 по розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову від 19.08.2025 просила задовольнити таке клопотання повністю.
Такі пояснення представника відповідача у судовому засіданні 21.08.2025 по розгляду клопотання ТОВ «Платі Юкрейн Лімітед» про скасування заходів забезпечення позову від 19.08.2025 про визнання позову в розмірі 219250,75 грн та витрат позивача з оплати судового збору в розмірі 3842,21 грн та про добровільну згоду на сплату таких коштів (у випадку задоволення клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову) зазначені під час фіксування судового засідання 21.08.2025 за допомогою звукозаписувального технічного засобу та наведені в ухвалі суду від 21.08.2025 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих згідно з ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 30.07.2025 у справі №907/843/25 в частині накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу.
Одночасно судом враховується, що дана справа, з огляду на предмет спору і характер спірних правовідносин, кількість учасників процесу, обставини, які підлягають з`ясуванню, докази, що підлягають оцінці, є типовою і не належить до категорії складних.
При цьому суд враховує, що у пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
21. У той же час, при визначенні розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, незважаючи на те, що в ухвалах від 28.11.2025, від 12.12.2025 та від 17.12.2025 суд звертав увагу відповідача на приписи ч. 6 ст. 126 ГПК України, згідно з якою відповідач вправі подати таке клопотання, заявивши та обґрунтувавши неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 123, 126, 129, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
П О С Т А Н ОВ И В :
Заяву представника позивача (Фізичної особи підприємця Моніч Олександра Сергійовича) адвоката Орбан Наталії Леонідівни про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу від 12.11.2025 (зареєстровану за вхідним №02.3.1-02/9851/25 від 12.11.2025) задовольнити частково.
В іншій частині заявленої позивачем до стягнення суми судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
На підставі додаткової ухвали видати наказ.
Додаткова ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 255 257 ГПК України.
Повна додаткова ухвала складена і підписана 14.01.2026.
Суддя С.В.Сисин