У Х В А Л А

09 січня 2026 року м. Чернігівсправа № 927/1253/25

Суддя Шморгун В. В., розглянувши матеріали позовної заяви №б/н від 29.12.2025

За позовом: Керівника Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону,

вул. Шевченка, 57, м. Чернігів, 14013, в інтересах держави в особі

позивача: Чернігівської обласної військової (державної) адміністрації,

, вул. Шевченка, 7, м. Чернігів, 14000

до відповідачів: 1. Городнянської міської ради,

, вул. Троїцька, 13, м. Городня, Чернігівський район, Чернігівська область, 15100

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Городня Агро»,

, вул. Набережна, 66, с. Дібровне, Чернігівський район, Чернігівська область, 15163

3. Чернігівської районної державної адміністрації,

, вул. Шевченка, 48, м. Чернігів, 14027

Предмет спору: про визнання недійсним розпорядження, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Чернігівської обласної військової (державної) адміністрації звернувся до суду з позовом до Городнянської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Городня Агро» та Чернігівської районної державної адміністрації, у якому прокурор просить суд:

- визнати недійсним розпорядження Городнянської районної державної адміністрації «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на оренду земельних ділянок» №1045 від 03.10.2018, в частині, що стосується земельних ділянок з кадастровими номерами :04:000:2406 (площа 0,9576 га), :04:000:2407 (площа 0,9577 га), :04:000:2409 (площа 0,9576 га), :04:000:2410 (площа 0,9577 га), :04:000:2411 (площа 0,9576 га), :04:000:2412 (площа 0,9576 га), :04:000:2424 (площа 0,9577 га), :04:000:2425 (площа 0,9576 га), :04:000:2426 (площа 0,9577 га), :04:000:2427 (площа 0,9576 га), :04:000:2430 (площа 0,3192 га), :04:000:2431 (площа 0,3192 га), загальною площею 10,2148 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- визнати недійсними договори оренди земельних ділянок :04:000:2406 (площа 0,9576 га), :04:000:2407 (площа 0,9577 га), :04:000:2409 (площа 0,9576 га), :04:000:2410 (площа 0,9577 га), :04:000:2411 (площа 0,9576 га), :04:000:2412 (площа 0,9576 га), :04:000:2424 (площа 0,9577 га), :04:000:2425 (площа 0,9576 га), :04:000:2426 (площа 0,9577 га), :04:000:2427 (площа 0,9576 га), :04:000:2430 (площа 0,3192 га), :04:000:2431 (площа 0,3192 га), укладені 31.10.2018 між Городнянською районною державною адміністрацією та ТОВ «Городня Агро»;

- усунути перешкоди державі в особі Чернігівської обласної військової (державної) адміністрації у користуванні та розпорядженні земельними ділянками у межах прикордонної смуги шляхом скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами :04:000:2406 (площа 0,9576 га), :04:000:2407 (площа 0,9577 га), :04:000:2409 (площа 0,9576 га), :04:000:2410 (площа 0,9577 га), :04:000:2411 (площа 0,9576 га), :04:000:2412 (площа 0,9576 га), :04:000:2424 (площа 0,9577 га), :04:000:2425 (площа 0,9576 га), :04:000:2426 (площа 0,9577 га), :04:000:2427 (площа 0,9576 га), :04:000:2430 (площа 0,3192 га), :04:000:2431 (площа 0,3192 га), загальною площею 10,2148 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- усунути перешкоди державі в особі Чернігівської обласної військової (державної) адміністрації у користуванні та розпорядженні земельними ділянками у межах прикордонної смуги шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди ТОВ «Городня Агро» на земельні ділянки з кадастровими номерами :04:000:2406, :04:000:2407, :04:000:2409, :04:000:2410, :04:000:2411, :04:000:2412, :04:000:2424, :04:000:2425, :04:000:2426, :04:000:2427, :04:000:2430, :04:000:2431;

- зобов`язати Городнянську міську раду та ТОВ «Городня Агро» повернути Чернігівській обласній військовій (державній) адміністрації земельні ділянки з кадастровими номерами :04:000:2406 (площа 0,9576 га), :04:000:2407 (площа 0,9577 га), :04:000:2409 (площа 0,9576 га), :04:000:2410 (площа 0,9577 га), :04:000:2411 (площа 0,9576 га), :04:000:2412 (площа 0,9576 га), :04:000:2424 (площа 0,9577 га), :04:000:2425 (площа 0,9576 га), :04:000:2426 (площа 0,9577 га), :04:000:2427 (площа 0,9576 га), :04:000:2430 (площа 0,3192 га), :04:000:2431 (площа 0,3192 га), загальною площею 10,2148 га.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що розпорядженням голови Городнянської районної державної адміністрації №1045 від 03.10.2018 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для оформлення права користування земельними ділянками (невитребувані земельні частки (паї) на умовах оренди ТОВ «Городня Агро» на території Лемешівської сільської ради за межами населеного пункту загальною площею 77,4142 га, в тому числі сіножаті 31,2034 га; пасовища 46,2108 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Надалі між відповідачем-1 та відповідачем-2 укладено договори оренди спірних земельних ділянок, які є невитребуваними земельними частками (паями). Проте ці земельні ділянки частково розташовані у межах прикордонної смуги, яка встановлена вздовж державного кордону України з республікою білорусь, що свідчить про належність цих земельних ділянок до земель оборони, які можуть перебувати лише у державній власності, а також щодо яких встановлений спеціальний режим використання. Отже, спірні земельні ділянки незаконно зареєстровані у Державному земельному кадастрі за категорією - землі сільськогосподарського призначення. Така реєстрація є перешкодою для реалізації державою речових прав на земельні ділянки, а скасування державної реєстрації спірних земельних ділянок в Державному земельному кадастрі підлягає разом із скасуванням речових прав ТОВ «Городня Агро».

У зв`язку з недодержанням прокурором вимог ст. 162, 164 ГПК України ухвалою суду від 31.12.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено прокурору п`ятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду, шляхом подання до суду та іншим учасникам справи у порядку, визначеному ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України, заяви про усунення недоліків, яка повинна містити:

- зазначення обставин, які підтверджують виділення спірних земельних ділянок громадянам, які мають право на земельну частку (пай) та, відповідно, на оформлення права власності на ці земельні ділянки;

- зміст позовних вимог і правові підстави позову щодо повернення у державну власність спірних земельних ділянок у розрізі позбавлення права громадян на ці невитребувані паї.

До заяви мали бути додані докази на підтвердження викладених в заяві обставин.

Докази направлення іншим учасникам справи вказаних документів необхідно було надати суду у встановлений судом п`ятиденний строк.

Ухвала суду від 31.12.2025 була доставлена прокурору в його Електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» в ЄСІТС 31.12.2025 о 15:54, а отже останнім днем для усунення недоліків позовної заяви є 05.01.2026.

05.01.2026 прокурор через підсистему «Електронний суд» подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, у якій зазначив, що:

- згідно з листом Горднянської міської ради вих. № 03-09/09 від 02.01.2026 встановлено, що до сесії Городнянської міської ради звернень громадян щодо надання дозволу на оформлення земельних ділянок з кадастровими номерами :04:000:2406, :04:000:2407, :04:000:2409, :04:000:2410, :04:000:2411, :04:000:2412, :04:000:2424, :04:000:2425, :04:000:2426, :04:000:2427, :04:000:2430, :04:000:2431, виготовлення документації із землеустрою щодо встановлення зовнішніх меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва при наданні їх у приватну власність не надходило. Рішень сесії Городнянської міської ради зі вказаного питання не приймалося;

- вказані вище земельні ділянки перебували в колективній власності КСП ім. Орджонікідзе Городнянського району Чернігівської області, що підтверджується долученою до позовної заяви копією технічної документації по розробці створення Проекту організації території колишнього с/г підприємства ім. Орджонікідзе та видачі державних актів на право власності на земельні частки (паї) власникам земельних сертифікатів на території Лемешівської сільської ради Городнянського району Чернігівської області. Затвердження технічних документацій із землеустрою та подальша передача в оренду земельних ділянок здійснено лише ТОВ «Городня Агро»;

- масив земельних ділянок, до складу якого входять спірні земельні ділянки, не підлягав включенню до складу земель, що мали розпайовуватись, оскільки дані землі у подальшому не могли бути передані у приватну власність як земельна частка (пай), з огляду на розташування таких земельних ділянок у безпосередній близькості до лінії державного кордону України.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про те, що позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, з огляду на таке.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27.10.2020 у справі № 635/551/17).

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці (пункт 6); вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами (пункт 13); інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (пункт 15).

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18).

Водночас, за змістом частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на землю, реєстрації або обліку прав на землю, яка (права на яку) є предметом спору, сторонами яких є юридичні особи та фізичні особи-підприємці, розглядаються в порядку господарського судочинства, а інші - за правилами цивільного судочинства.

Загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи, що виникають із земельних правовідносин, за винятком тих, розгляд яких визначено в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі, як правило, є фізична особа).

Разом із цим критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Отже, визначаючи юрисдикцію спору, необхідно зважати як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, так і на відповідний суб`єктний склад учасників у цій справі.

У позовній заяві прокурор зазначає, що Городнянська міська рада передала в оренду ТОВ «Городня Агро» спірні земельні ділянки невитребувані земельні частки (паї), які частково розташовані у межах прикордонної смуги, встановленої вздовж державного кордону України з республікою білорусь.

Положення щодо паювання земель сільськогосподарського призначення містить, зокрема, Указ Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95), пунктом 1 якого визначено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (пункт 2 Указу № 720/95).

Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією (п. 5 Указу № 720/95).

Отже, наведені положення свідчать, що паювання земель сільськогосподарських підприємств як особливий порядок набуття у приватну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення є способом приватизації цих ділянок членами таких підприємств.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) регламентовано Законом України № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Відповідно до ст. 1 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) право на земельну частку (пай) мають:

колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку;

громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом;

громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай);

громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості.

Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області.

За приписами ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю).

Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).

Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк, визначений у договорі оренди земельної ділянки, але не довше, до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження.

У разі якщо до 1 січня 2028 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки.

За змістом положень Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Указу № 720/95 нерозподілена (невитребувана) земельна ділянка - це земельна ділянка, що була запроектована в складі єдиного земельного масиву без визначення меж в натурі (на місцевості), проте не була розподілена на зборах власників земельних часток (паїв) через неявку на збори осіб - власників права на земельну частку (пай) чи їх спадкоємців. Статус невитребуваних нерозподілені земельні ділянки набувають вже після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок.

Отже, невитребувані частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності, а лише перебувають у розпорядженні відповідних рад до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку.

Таким чином, зазначені норми передбачають право осіб, яким належить право на земельну частку (пай), та їх спадкоємцям отримати земельні ділянки в натурі до 01 січня 2028 року. Виділення таких земельних ділянок здійснюється сільськими, селищними або міськими радами.

Прокурор надав проект роздержавлення КСП ім. Орджонікідзе Городнянського району Чернігівської області та технічну документацію до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для оформлення права користування земельною ділянкою (невитребувані земельні частки (паї) на умовах оренди загальною площею 92,6077 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Додатками до цієї технічної документації є кадастрові плани земельних ділянок, відповідно до яких спірні земельні ділянки є земельними частками (паями) а саме: з кадастровим номером :04:000:2406 є земельною часткою (паєм) №382; з кадастровим номером :04:000:2407 - №383; з кадастровим номером :04:000:2409 - №385; з кадастровим номером :04:000:2410 - №386; з кадастровим номером :04:000:2411 - №387; з кадастровим номером :04:000:2412 - №388; з кадастровим номером :04:000:2425 - №403; з кадастровим номером :04:000:2426 - №404; з кадастровим номером :04:000:2427 - №405.

Прокурор не навів обставин і не надав доказів виділення спірних земельних ділянок як паїв конкретним фізичним особам, при цьому усі інші надані ним документи визначають, що ці землі є саме невитребуваними, а не нерозподіленими, земельними ділянками, тобто є такими, що були виділені певним фізичним особам, проте на них не було отримано документа, що посвідчує право на неї.

Частиною другою статті 13 Конституції України унормовано, що кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб. Відносини, пов`язані з набуттям і реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок, є цивільно-правовими.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно з частинами 1-4, 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проєктами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Суд вважає, що предмет позову у цій справі (визнання недійсним розпорядження, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками та зобов`язання відповідачів повернути спірні земельні ділянки Чернігівській ОВ(Д)А) по суті направлений на визнання статусу цих ділянок як земель оборони та визнання на них права державної власності, а тому безпосередньо стосується прав та обов`язків фізичних осіб, які мають право отримати земельні ділянки в натурі до 01.01.2028 як є невитребувані земельні частки (паї), оскільки в даному випадку йде мова про позбавлення цих фізичних осіб права на приватну власність.

При цьому суд зазначає, що ненабуття фізичними особами права власності на свої земельні частки (паї) не можуть бути підставою для розгляду спору господарським судом, адже, як вже зазначав суд, право на їх отримання може бути реалізоване ними до 01.01.2028.

Отже, такі фізичні особи також мають бути співвідповідачами за заявленими у цій справі вимогами, що також виключає розгляд цього спору в порядку господарського судочинства.

Відтак, зважаючи на суть права, за захистом якого прокурор звернувся до суду, заявлені позовні вимоги, характер спірних правовідносин, належний суб`єктний склад сторін цього спору, зміст та юридичну природу обставин у справі, такий спір підлягає вирішенню за правилами ЦПК України в порядку цивільного судочинства.

Наведене відповідає висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20.08.2019 у справі 911/2650/17, Верховним Судом в постанові від 11.04.2023 у справі №925/1573/20.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Наведена норма підлягає застосуванню, якщо позов подано внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів, або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту.

За приписами ч. 3, 4 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу.

До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді.

Оскільки позов надійшов до суду в електронному вигляді, його роздруківка залишається в матеріалах справи.

Згідно з ч. 6 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України прокурору роз`яснюється, що цей спір має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Керуючись ст. 4, 20, 175, 233-235 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвалу може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Вебадреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун