ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"05" січня 2026 р. Справа №902/121/17

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Миханюк М.В.

судді Коломис В.В.

розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредіт Інвестмент Груп" Нейрановського А.О. про стягнення витрат на правову допомогу

за апеляційними скаргами Арбітражного керуючого Ющенко Віталіни Михайлівни та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Акцент Фінанс" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 29.07.2025 у справі №902/121/17 (суддя Тісецький С.С.)

за заявою Акціонерного товариства "Сенс Банк" (вул.Велика Васильківська, буд.100, м.Київ, 03150; )

до Відкритого акціонерного товариства "Вінніфрут" (вул.Фрунзе, 45, м.Калинівка, Калинівський район, Вінницька область, 22400; код 30807701)

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 у справі №902/121/17 апеляційні скарги Арбітражного керуючого Ющенко Віталіни Михайлівни та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Акцент Фінанс" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 29.07.2025 у справі №902/121/17 залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

03.12.2025 через систему "Електронний суд" представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредіт Інвестмент Груп" Нейрановським А.О. було подано заяву у якій він просить ухвалити додаткове рішення про стягнення з арбітражного керуючого Ющенко Віталіни Михайлівни та ТОВ Фінансова компанія Акцент Фінанс на користь ТОВ Кредіт Інвестмент Груп судові витрати в суді апеляційної інстанції в розмірі витрат на правову допомогу адвоката 40000,00 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції 24.11.2025 представник ТОВ "Кредіт Інвестмент Груп" - Нейрановський А.О. заявив орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу - 20000грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 розгляд заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредіт Інвестмент Груп" Нейрановського А.О. щодо ухвалення додаткової постанови про розподіл судових витрат у справі №902/121/17 призначено в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано учасникам провадження, за наявності, надати суду свої заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення - у строк до 12.12.2025.

15.12.2025 від представника ТОВ «Фінансова компанія «Акцент Фінанс» адвоката Родзинського А.А. надійшли заперечення проти задоволення заяви про стягнення витрат на правову допомогу (документ сформований в системі «Електронний суд» 12.12.2025).

На думку представника заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню, оскільки обставини справи свідчать, що заявлені витрати: не підтверджені належними доказами; не є співмірними та необхідними; включають дії, що не підлягають компенсації; складаються з послуг, які фактично не були виконані або не дали жодного правового результату; включають процесуальні помилки адвоката, які не можуть перекладатися на іншу сторону спору.

На підставі викладеного представник просить суд відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу ТОВ «Кредіт Інвестмент Груп» по справі №902/121/17 у повному обсязі.

15.12.2025 від Арбітражного керуючого Ющенко Віталіни Михайлівни надійшли заперечення на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу (документ сформований в системі «Електронний суд» 12.12.2025).

На думку арбітражного керуючого заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на непідтвердженість, недоведеність та невідповідність заявлених до відшкодування послуг критеріям, визначеним процесуальним законом та практикою Верховного Суду.

На підставі викладеного арбітражний керуючий просить суд відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу ТОВ «Кредіт Інвестмент Груп» по справі №902/121/17 у повному обсязі.

Ухвалою суду від 16.12.2025 (головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В.) визнано необґрунтованим заявлений представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Акцент Фінанс" адвокатом Родзинським А.А. відвід суддів Саврія В.А., Коломис В.В., Миханюк М.В. від розгляду справи №902/121/17.

Ухвалою суду від 17.12.2025 (суддя Розізнана І.В.) відмовлено у задоволенні заявленого представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Акцент Фінанс" адвокатом Родзинським А.А. відводу суддів Саврія В.А., Коломис В.В., Миханюк М.В. від розгляду справи №902/121/17.

Ухвалою суду від 17.12.2025 (головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В.) визнано необґрунтованим заявлений арбітражним керуючим Ющенко Віталіною Михайлівною відвід суддів Саврія В.А., Коломис В.В., Миханюк М.В. від розгляду справи №902/121/17.

Ухвалою суду від 18.12.2025 (суддя Крейбух О.Г.) відмовлено у задоволенні заявленого арбітражним керуючим Ющенко Віталіною Михайлівною відводу суддів Саврія В.А., Коломис В.В., Миханюк М.В. від розгляду справи №902/121/17.

Листом від 19.12.2025 сторін повідомлено, що згідно з табелем обліку робочого часу Комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" суддя-член колегії Коломис В.В. з 18.12.2025 по 20.12.2025 включно перебуває у відрядженні. Також, головуючий суддя Саврій В.А. у період з 22.12.2025 по 02.01.2026 та суддя-член колегії Миханюк М.В. з 22.12.2025 по 25.12.2025 включно перебуватимуть у відпустці. Враховуючи положення п.8.9 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, які затверджені рішенням зборів суддів Північно-західного апеляційного господарського суду №1 від 20.03.2025 (зі змінами, внесеними рішеннями зборів суддів від №3 від 16.10.2025), розгляд заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредіт Інвестмент Груп" адвоката Нейрановського А.О. про ухвалення додаткового рішення буде здійснено після фактичного виходу всієї колегії суддів на роботу.

Наразі відсутні обставини, що унеможливлюють розгляд заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредіт Інвестмент Груп" Нейрановського А.О. про стягнення витрат на правову допомогу.

Розглянувши заяву колегія суддів дійшла наступних висновків.

Норми Господарського процесуального кодексу України та Кодексу України з процедур банкрутства не містять окремого врегулювання питання розподілу судових витрат у справах про банкрутство.

З огляду на зазначене, відшкодування судових витрат у справах про банкрутство, якщо інше не передбачено законом, здійснюється за загальними правилами статті 129 ГПК України.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 123 ГПК України).

Частинами першою, другою статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Правила розподілу судових витрат відповідно до статті 129 ГПК України унормовано таким чином:

- судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша цієї статті);

- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина четверта цієї статті).

Щодо заяви в частині стягнення судових витрат з Арбітражного керуючого Ющенко Віталіни Михайлівни на користь ТОВ Кредіт Інвестмент Груп, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Системний аналіз положень статей 126, 129 ГПК України свідчить, що витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких в тому числі віднесено витрати на професійну правничу допомогу, за відсутності прямої вказівки в процесуальному законі щодо покладення таких витрат на іншу особу, можуть бути покладені за результатами вирішення спору лише на сторони такого спору (подібний висновок, викладений в додаткових ухвалах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №911/2902/19, від 02.06.2021 у справі №906/977/19, ухвалі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 22.09.2021 у справі №5017/2833/2012, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.08.2020 у справі №925/1067/19, від 09.06.2022 у справі №907/922/15).

У статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства наведено склад учасників у справі про банкрутство та їх термінологічне визначення, а саме:

- арбітражний керуючий - це фізична особа, яка отримала відповідне свідоцтво та інформація про яку внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України;

- сторонами у справі про банкрутство є конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут);

- учасниками у справі про банкрутство - сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір.

Відповідно до статті 10 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий є суб`єктом незалежної професійної діяльності. Арбітражний керуючий з моменту постановлення ухвали (постанови) про призначення його керуючим санацією або ліквідатором до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства-боржника. Право на здійснення діяльності арбітражного керуючого надається особі, яка отримала відповідне свідоцтво у порядку, встановленому цим Кодексом, та внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.

Тому, покладення апеляційним господарським судом понесених кредитором судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, на арбітражного керуючого, який не є стороною у справі про банкрутство не узгоджується із нормами статей 126, 129 ГПК України.

За змістом матеріалів справи вбачається, що арбітражний керуючий Ющенко Віталіна Михайлівна звернулася з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції про усунення її як арбітражного керуючого у справі про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Вінніфрут"; вказана ухвала винесена з посиланням на неправомірність дій та допущення бездіяльності під час безпосереднього виконання покладених на арбітражного керуючого.

Верховний Суд у постанові від 15.04.2025 у справі №910/18499/20 (910/12496/24) зазначив, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з арбітражного керуючого не може бути наслідком (покаранням) його дій або бездіяльності під час безпосереднього виконання покладених на нього положеннями КУзПБ та відповідним рішенням суду обов`язків. У наведеній справі Верховний Суд погодився із судом апеляційної інстанції про те, що за наявності відповідних підстав для стягнення сум, які безпосередньо пов`язані із виконанням арбітражним керуючим покладених на нього положеннями Кодексу України з процедур банкрутства та відповідним судовим рішенням обов`язків, повинно здійснюватися безпосередньо з боржника.

У пункті 44 постанови Верховного Суду від 03.07.2025 у справі №910/430/22 зазначено: «За наявності відповідних підстав для стягнення сум, які безпосередньо пов`язані із виконанням арбітражним керуючим покладених на нього положеннями КУзПБ та відповідним судовим рішенням обов`язків, повинно здійснюватися безпосередньо з боржника, розпорядником майна якого є такий арбітражний керуючий».

Враховуючи, що заявник просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу, зокрема, з Арбітражного керуючого Ющенко Віталіни Михайлівни колегія суддів дійшла висновку про відмову у цій частині у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення з наведених вище підстав.

Щодо заяви в частині стягнення судових витрат з ТОВ Фінансова компанія Акцент Фінанс на користь ТОВ Кредіт Інвестмент Груп, слід відмітити наступне.

Колегія суддів враховує, що, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Водночас, в судовому рішенні суд повинен прямо зазначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

Також колегія суддів звертає увагу на сформований у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписів статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що провадження у справі про неплатоспроможність, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб. Насамперед це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні спеціальних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників, стадій та інших елементів, які відрізняють таке провадження від позовного.

На думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, стягнення з одного кредитора на користь іншого кредитора витрат, які він поніс у зв`язку із розглядом окремих процедурних чи процесуальних питань у провадженні у справі про неплатоспроможність, сприятиме непропорційному навантаженню на учасників у справі про неплатоспроможність та не відповідатиме меті процедури неплатоспроможності, а також може сприяти необґрунтованому збагаченню сторін у справі про неплатоспроможність, оскільки законом прямо не передбачено стягнення витрат на правову допомогу у процедурах неплатоспроможності за результатами розгляду заяв, пов`язаних із окремими процедурами банкрутства.

При цьому, колегія суддів враховує схожі висновки Верховного суду, викладені у постановах від 07.11.2025 у справі №908/2948/23, від 10.07.2024 у справі №922/1998/22, від 19.12.2023 у справі №922/1048/22.

Також колегія суддів вважає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з кредитора не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (подібна правова позиція щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).

Крім того, процедура стягнення з кредитора витрат на правову допомогу не може використовуватися як інститут покарання за недобросовісну процесуальну поведінку одного з учасників провадження, оскільки таке стягнення не переслідує легітимну мету та не відповідає процесуальній суті передбаченої положеннями Господарського процесуального кодексу України компенсації таких витрат.

Суд також враховує, що позовне провадження і провадження у справі про банкрутство не є співмірними в їх тривалості, кількості та якості процесуальних і процедурних дій, а також з різною метою та наслідками таких дій для учасників зазначених проваджень (постанова та ухвала Верховного Суду від 10.07.2024 у справі №922/1998/22 та від 07.11.2025 у справі №908/2948/23).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v.Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п.79 і 112).

Колегія суддів не виключає можливість відшкодування витрат на правничу допомогу одного кредитора за рахунок іншого кредитора в процедурі банкрутства, але вважає, що таке відшкодування залежить від конкретних обставин справи та процесуального законодавства України. Зокрема, у випадку якщо між ними виник спір щодо прав та/або обов`язків одного з кредиторів у межах справи про банкрутство, заявник витрат на правничу допомогу виграв цей спір, а інший кредитор був визнаний стороною, відповідальною за судові витрати згідно з ГПК України. Суд апеляційної інстанції вважає, що у таких випадках вказані витрати на правничу допомогу, заявлені до стягнення одним кредитором з іншого, відповідатимуть критеріям необхідності та неминучості.

Колегія суддів приймає до уваги, що предметом апеляційного оскарження була ухвала Господарського суду Вінницької області від 29.07.2025 у справі №902/121/17 якою:

- визнано неправомірними дії арбітражного керуючого (ліквідатора) Ющенко В.М. в частині порядку організації та проведення зборів комітету кредиторів 18.04.2025 та 13.05.2025 у справі №902/121/17 про банкрутство ВАТ "Вінніфрут";

- відсторонено арбітражного керуючого Ющенко В.М. (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №756 від 07.05.2013) від повноважень ліквідатора у справі №902/121/17 про банкрутство ВАТ "Вінніфрут".

Тобто, ухвала не стосувалася безпосередньо прав та/або обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредіт Інвестмент Груп", а тому витрати на правничу допомогу не були справді необхідними та неминучими.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що поданий представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредіт Інвестмент Груп" Нейрановським А.О. відзив на апеляційну скаргу було залишено без розгляду з огляду на пропуск строку на його подання.

За таких обставин, зважаючи на відсутність в процесуальному законі положень щодо покладення витрат, пов`язаних з розглядом справи про банкрутство, на іншу ніж сторони у справі особу, а також враховуючи, що оскаржувана ухвала не стосувалася безпосередньо прав та/або обов`язків заявника, а витрати на правничу допомогу не були справді необхідними та неминучими, колегія суддів, керуючись принципом диспозитивності, дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви представника ТОВ "Кредіт Інвестмент Груп" Нейрановського А.О. про стягнення з арбітражного керуючого Ющенко Віталіни Михайлівни та ТОВ Фінансова компанія Акцент Фінанс (кредитора) витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредіт Інвестмент Груп" Нейрановського А.О. про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Коломис В.В.