ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2026 Справа № 917/1746/25

м. Полтава

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., розглянувши матеріали за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411, м. Київ, 01133)

до відповідача: Газет (Данілової) Ірини Олександрівни (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

про стягнення 100834,42 грн

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до cт. 247 ГПК України.

В зв`язку з перебуванням судді в період з 26.12.2025 по 09.01.2026 у відпустці, рішення ухвалюється в перший робочий день після виходу судді з відпустки.

Стосовно розгляду справи в порядку господарського судочинства суд враховує наступне.

Звертаючись із цим позовом, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання кредиту № 503859-КС-001 від 09.07.2024, укладеним між ним та фізичною особою - підприємцем Даніловою Іриною Олександрівною.

Судом встановлено, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця Данілової Ірини Олександрівни припинена 21.01.2025.

Згідно з ч. 4 ст. 8 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

При цьому, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 05.06.2018 № 14-144цс18 у справі № 338/180/17, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Враховуючи те, що договір про надання кредиту № 503859-КС-001 від 09.07.2024, на підставі якого заявлені позовні вимоги, укладений між позивачем та Даніловою Іриною Олександрівною саме як фізичною особою-підприємцем, та пов`язаний безпосередньо з підприємницькою діяльністю останньої, спір у даній справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Окрім цього, з наданого представником відповідачки свідоцтва про шлюб від 04.02.2025 вбачається, що відповідачка у справі змінила прізвище з «Данілової» на «Газет» внаслідок реєстрації шлюбу.

Оскільки відповідачка змінила прізвище, суд змінює найменування відповідача у справі № 917/1746/25 на Газет Ірину Олександрівну (РНОКПП та адреса залишились незмінними).

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 100 834,42 грн, в тому числі: 36743,05 грн заборгованість за тілом кредиту, 64091,37 грн заборгованість по процентах.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом і комісії по договору про надання кредиту № 503859-КС-001 від 09.07.2024.

Процесуальні дії суду.

Ухвалою від 10.09.2025 суд звернувся до Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету міської ради, м. Гадяч, із запитом щодо доступу до персональних даних фізичної особи та зобов`язав Відділ надати інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи Данілової Ірини Олександрівни.

21.10.2025 від Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету міської ради, м. Гадяч до суду надійшла інформація про місцезнаходження відповідача.

Згідно з ухвалою від 27.10.2025 позовна заява була залишена без руху відповідно до ч. 1 ст. 174 ГПК України. Позивачеві надано строк для усунення недоліків позовної заяви не пізніше трьох днів з моменту вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивач в термін, визначений судом, усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 31.10.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, а також встановив процесуальні строки для подання сторонами заяв по суті спору: відповідачу для подання відзиву на позов - до 15 днів з дня отримання ухвали та для подання заперечень - до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву. Цією ж ухвалою суд за клопотанням позивача витребував у АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: чи випускалася банківська картка № НОМЕР_2 Даніловій Ірині Олександрівні (РНОКПП - НОМЕР_1 ); інформацію про руху коштів (виписку) по банківській картці № НОМЕР_2 за період з 09.07.2024 року по 23.07.2024 року включно.

10.11.2025 від представника відповідача надійшла заява про вступ у справу представника (вх. № 14345 від 10.11.2025), яка задоволена судом. Окрім цього, в заяві представник відповідача повідомив суд про зміну прізвища відповідачки з «Данілової» на «Газет», в підтвердження чого додав свідоцтво про шлюб від 04.02.2025.

13.11.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх № 14656 від 13.11.2025), у якому він проти позову заперечує, посилаючись на те, що між заявником та боржником виникли саме господарські відносини, оскільки наявність у фізичної особи статусу суб`єкта господарювання не означає, що усі правовідносини за її участю є господарськими, а вказання на статус ФОП було сформовано позивачем в договорі в односторонньому порядку. Також банківський рахунок, який вказаний позивачем є рахунком саме фізичної особи, а не рахунком ФОП. Позивач не надав доказів що кредит призначався чи витрачався на якусь господарську діяльність. Ці факти можуть бути перевірені судом після витребування інформації про рух коштів (виписку) по банківській картці № НОМЕР_2 за період з 09.07.2024 року по 23.07.2024 року включно. Позивач не надав доказів, що відповідач мав технічну можливість обрати на сайті варіанти отримання кредиту як фізична особа, а не підприємець. В задоволенні позову в частині стягнення витрат на правову допомогу відповідач також просить суд відмовити.

17.11.2025 суд отримав відповідь на відзив (вх. № 14748 від 17.11.2025) за змістом якої позивач просить суд врахувати зміну прізвища відповідача при ухваленні судового рішення у справі № 917/1746/25. Позивач вказує, що намагання відповідача віднести себе у правовідносинах що виникли до категорії споживачів фінансових послуг, суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування». Так, відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з п. 9 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. Кредитний договір укладено між юридичною особою і фізичною особою - підприємцем. Відповідач отримав кредитні кошти на картку, номер якої надав Позивачу для перерахування кредитних коштів за кредитним договором. Щодо витрат позивача на правничу допомогу, позивач посилається, що відповідач клопотання про зменшення до суду не подає, натомість просить суд повністю відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу, однак позивач надав до суду належні та допустимі докази, які підтверджують понесення ним витрат на правничу допомогу, які відповідно до норм ГПК України підлягають розподілу між сторонами при ухваленні судового рішення у справі.

На виконання ухвали від 31.10.2025 АТ КБ "ПРИВАТ БАНК" надав суду виписку по рахунку Газет Ірини Олександрівни за період з 09.07.2024 по 23.07.2024.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

09 липня 2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "БІЗНЕС ПОЗИКА" (надалі за текстом - Позивач, «ТОВ «БІЗПОЗИКА», Кредитодавець) і фізичною особою - підприємцем Газет (Даніловою) Іриною Олександрівною (надалі за текстом - Відповідач, Позичальник, Боржник) було укладено Кредитний Договір № 503859-КС-001 (надалі за текстом - «Кредитний договір»).

Послідовність та перелік дій Позичальника щодо укладання Кредитного договору зазначена в Візуальній формі послідовності дій Клієнта за Договором.

Як вбачається із змісту Кредитного договору, разом із Правилами надання коштів у кредит фізичним особам - підприємцям, затв. 02.04.2024 складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник був попередньо ознайомлений (п. 16 Кредитного договору).

Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію".

Відповідно до п. 1. Кредитного договору Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 38 000,00 грн. (Тридцять вісім тисяч грн.) на засадах строковості, поворотності, платності (надалі - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту, та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям.

Строк кредиту: 24 тижнів.

Стандартна процентна ставка: в день 1,50000000, фіксована.

Знижена процентна ставка за Кредитом: в день 0,80619640, фіксована.

Комісія за надання Кредиту: 5 700,00 грн.

Термін дії Договору до 24.12.2024 року.

Цілі (мета) Кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності. Цей Кредит не є споживчим кредитом.

Пунктом 2. Кредитного договору визначено, що протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі - Проценти за користування Кредитом), нараховуються за ставкою вказаною у п. 1 Договору на залишок заборгованості по Кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, в залежності від дотримання Позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3 Договору і розраховується в порядку описаному нижче.

Пунктом 2.1. Кредитного договору визначено, що у разі якщо погашення Кредиту здійснюється згідно погодженого Сторонами графіку платежів, що наведений в п. 3 до Договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого Кредиту, то зобов`язання Позичальника по сплаті Процентів за користування Кредитом розраховуються відповідно до Зниженої процентної ставки, що вказана в п. 1 Договору.

Пунктом 2.2. Кредитного договору визначено, що сторони домовились, що у разі якщо повернення Кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3 Договору, (за виключенням дострокового повернення Кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по Кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування Процентів за користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 1 Договору.

Пунктом 3. Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надав позичальнику грошові кошти в розмірі 38 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника, яка вказана позичальником в анкетні клієнта, що підтверджується довідкою про видачу коштів, випискою по рахунку № НОМЕР_2 за період з 09.07.2024 по 23.07.2024.

Належність відповідачу зазначеної вище банківської картки підтверджується також листом АТ КБ "Приват Банк" вих. № 20.1.0.0.0/7-251111/64422-БТ від 15.11.2025.

В свою чергу відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором на загальну суму 20130 грн: 1256,95 грн - часткове погашення тіла кредиту; 13173,05 грн - часткове погашення процентів за кредитом; 5700,00 грн - погашення комісії за надання кредиту, що підтверджується квитанціями про оплату платіжної системи «Platon».

Решту платежів відповідно до графіку платежів за Договором відповідач не здійснив.

За даними позивача, відповідач не повернув кошти, надані згідно з Договором, що стало підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою про стягнення з Газет (Данілової) Ірини Олександрівни 100 834,42 грн, що складається з: 36 743,05 грн - заборгованість за тілом кредиту; 64 091,37 грн - заборгованість за процентами.

Судом встановлено, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця Данілової Ірини Олександрівни припинена 21.01.2025.

Згідно з ч. 4 ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

При цьому, відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

У випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Реєстру запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за зобов`язаною особою, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Дані висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018. по справі № 916/559/17, і відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України мають враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Окрім цього, 04.02.2025 відбулась зміна прізвища відповідачки з «Данілової» на «Газет», про що свідчить надане відповідачкою свідоцтво про шлюб від 04.02.2025.

З урахуванням вищевикладеного, зобов`язання Фізичної особи-підприємця Данілової Ірини Олександрівни за договором про надання кредиту № 503859-КС-001 від 09.07.2024, перейшли до фізичної особи Газет Ірини Олександрівни .

При вирішенні спору по суті судом враховується наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

В силу ч. ч. 1-3 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їх власноручних підписів.

Згідно з ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

30.09.2015 набрав чинності Закон України від 03.09.2015 № 675-VIII «Про електронну комерцію», який регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів.

Вказаний Закон визначає, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (ст. 1 Закону).

В ч. 3 ст. 11 Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

За частинами 4, 6 наведеної норми, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Також положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Судом встановлено, що 09.07.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та ФОП Даніловою Іриною Олександрівною було укладено договір про надання кредиту № 503859-КС-001, який був укладений у електронній формі та підписаний, зокрема, відповідачем одноразовим ідентифікатором.

Окрім того, позивачем долучено до матеріалів справи візуальну форму послідовності дій клієнта ФОП Данілової І.О. щодо укладення електронного договору.

У постанові від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 Верховний Суд зазначив, що оскільки оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Наведене вище підтверджує факт укладення між сторонами кредитного договору № 503859-КС-001 від 09.07.2024.

Частиною 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що 09.07.2024 на виконання умов Договору позивач надав позичальнику грошові кошти в розмірі 38 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника, яка вказана позичальником при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про видачу коштів, а також банківською випискою по особовому рахунку відповідача за період з 09.07.2024 по 23.07.2024.

В свою чергу відповідачкою на виконання умов договору здійснено часткову оплату за Договором на загальну суму 20130 грн. Згідно з розрахунком позивача, сплачену відповідачем суму було зараховано частково в рахунок погашення тіла кредиту, відсотків та комісії.

Решту платежів відповідно до графіку платежів за Договором відповідач не здійснив.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач, зокрема, посилається на відсутність між сторонами господарських відносин та поширення на правовідносини, що виникли Закону України «Про споживче кредитування».

На вказані заперечення суд зазначає, що згідно п. п. 10, 11 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування", споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Судом встановлено, що наданий позивачем відповідачу кредит не є споживчим кредитом, оскільки відповідно до п. 1 Договору, метою кредиту є придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності; цей кредит не є споживчим кредитом.

Крім цього, у заповненій відповідачем анкеті клієнта вказано, що ФОП Данілова І.І. здійснює підприємницьку діяльність Вет аптека, зоотовари.

Отже, дія Закону України "Про споживче кредитування" не поширюється на спірні правовідносини. Тому викладені у відзиві заперечення, з посиланням на норми вказаного Закону, відхиляються судом як необґрунтовані.

Згідно умов Договору, строк користування кредитом встановлено до 24.12.2024. Як свідчить поданий позивачем розрахунок, позивачем нараховані проценти за користування кредитними коштами по 24.12.2024 на суму 64091,37 грн.

Пунктом 1 Договору сторони погодили дві фіксовані ставки за користування кредитом: знижена процентна ставка за Кредитом - 0,80619640 в день, та стандартна процентна ставка - 1,50000000 в день.

В п. 2.2. Договору сторони домовились, що у разі якщо повернення Кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3 Договору, (за виключенням дострокового повернення Кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по Кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування Процентів за користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 1 Договору. При цьому, нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3. до Договору, та до закінчення терміну дії Договору.

У випадку не повернення будь-якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, Кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань Позичальника, в тому числі з врахуванням скасування умови про нарахування процентів за Зниженою процентною ставкою, при чому проценти за користування Кредитом нараховуються на фактичний залишок суми Кредиту. Всі нараховані проценти за користування Кредитом мають бути сплачені не пізніше дати кожного із наступних чергових платежів, при цьому Сторони погодили, що Кредитодавець надає Позичальнику оновлений графік платежів шляхом відображення такого графіку в Особистому кабінеті Позичальника. Скасування умови про нарахування процентів за Зниженою процентною ставкою та початок нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою на умовах, викладених в цьому Договорі не є зміною істотних умов цього Договору.

Згідно ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Тобто, позивачем правомірно нараховано відповідачу проценти за користування кредитними коштами у розмірі, погодженому сторонами в Договорі.

Крім цього, частиною 1 ст. 212 ЦК України встановлено, що особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Враховуючи зазначене, умови Договору щодо нарахування стандартної (вищої) процентної ставки у випадку недотримання позичальником погодженого графіку платежів, по суті є відкладальною обставиною у розмінні ч. 1 ст. 212 ЦК України.

За таких обставин, позивачем заявлені вимоги про стягнення процентів, які за своєю правовою природою є платою за правомірне користування відповідачем грошовими коштами в межах погодженого строку (до 24.12.2024).

Судом встановлено, що з врахуванням здійсненої відповідачем оплати, розмір заборгованості за тілом кредиту складає 36743,05 грн; заборгованість зі сплати відсотків за кредитом становить 64091,37 грн. Докази сплати вказаних сум боргу в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, з огляду на встановлені законом принципи змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та вірогідності доказів, згідно з яким наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача прострочених платежів по тілу кредиту, суми прострочених платежів по процентах підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також суд звертає увагу, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 р. № 4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» за заявою № 63566/00 суд нагадує, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з частинами 1, 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 ГПК України визначено, що втрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових втрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на послуги адвоката позивачем надано договір від 01.10.2024 року про надання правничої допомоги (далі - Договір), акт здачі-прийняття робіт від 04.09.2025 року, рахунок-фактура від 04.09.2025, платіжна інструкція про сплату 9780,00 грн витрат на правову допомогу. В позовній заяві позивачем був заявлений попередній (орієнтовний) розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9780,00 грн.

Відповідно до п. 1.1 Договору, предметом даного Договору є забезпечення захисту та здійснення без обмежень представництва інтересів клієнта.

За п. 4.2. Договору, оплата за договором здійснюється на підставі рахунку.

За результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується сторонами, в якому вказується обсяг надання правничої допомоги та і її вартість (п. 4.4. Договору).

04.09.2025 між виконавцем та замовником був підписаний акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг), відповідно до якого Адвокатським об`єднанням «ПРАВОВИЙ БАЛАНС» надано ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» правову допомогу у вигляді підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості з Данілової І.О. на суму 9780,00 грн.

За платіжною інструкцією № 4964 від 05.09.2025 вказана сума сплачена позивачем адвокатському об`єднанню.

Відповідно до частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд вважає заявлений розмір вартості витрат на правничу допомогу співмірним до обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) та витраченого адвокатом часу.

Слід зауважити, що позивачем надані докази оплати вищевказаних послуг.

За таких обставин, позивачем доведено належними доказами факт понесення витрат, що пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у даній справі, на загальну суму 9780,00грн.

Частинами 5, 6 статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката або інших заперечень щодо неспівмірності заявлених витрат позивача, пов`язаних з розглядом справи, не заявлялось. Натомість відповідач просить суд відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу повністю, не надаючи жодних належних доказів.

В контексті викладеного, виходячи із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який відповідає вищевказаним критеріям, у даній справі, за представництво інтересів позивача, складає 9780,00 грн, які відповідно до приписів п.3 ч. 4 ст. 129 ГПК України належить покласти на відповідача.

Керуючись ст. 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Газет (Данілової) Ірини Олександрівни (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (ідентифікаційний ; бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411, м. Київ, 01133) 36743,05 грн заборгованості по тілу кредиту, 64091,37 грн суми заборгованість по процентах, 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору; 9780,00 грн - витрати на правову допомогу.

3. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

4. Рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Згідно із ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України.

Суддя Пушко І.І.