ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
"16" січня 2026 р. Cправа № 902/363/24
Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни, розглянувши матеріали справи
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
до відповідача-2 ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )
про визнання недійсними рішень загальних зборів, встановлення розміру статутного капіталу СТОВ "Нива", визначення розміру часток учасників
У провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа № 902/363/24 за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Нива" та до ОСОБА_2 про визнання недійсними рішень загальних зборів СТОВ "Нива", встановлення розміру статутного капіталу СТОВ "Нива", визначення розміру часток учасників.
26 грудня 2025 року Господарським судом Вінницької області ухвалено рішення у справі № 902/363/24, яким у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати покладено на позивача. Також у вказаному рішенні судом ухвалено повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 24 260,00 гривень внесені на депозитний рахунок Господарського суду Вінницької області та скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Вінницької області від 16.06.2025 у справі № 902/363/24.
Ухвалу суду від 01.01.2026 року надіслано учасникам справи; про отримання вказаної ухвали учасниками справи/їх представниками свідчать відповідні довідки про доставку електронного листа.
12.01.2026 до суду від представника позивача надійшли заперечення щодо заяви про розподіл судових витрат № б/н від 09.01.2026 (вх. № 01-34/235/26 від 12.01.2026). У вказаних запереченнях представник позивача просив відмовити у задоволенні заяви відповідача-2 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат; зменшити розмір судових витрат.
Розглянувши заяву представника відповідача-2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до положень статті 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Згідно із пунктом 3 частини 1, частиною 3 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Положеннями частини 4 статті 244 ГПК України, визначено, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Згідно з частинами 1, 2 статті 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Згідно з нормами частини 3 статті 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини 1 статті 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому частиною четвертою статті 116 ГПК України визначено, що якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21 та від 31.05.2022 у справі №917/304/21).
У постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку, без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску .
Згідно з постановою Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №161/5317/18 потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.
Як убачається із тексту відзиву відповідача-2 ОСОБА_2. представником відповідача-2 у відзиві зазначено про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які ОСОБА_2. поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, зокрема щодо судових витрат на професійну правничу допомогу становить 40 000 грн.
16 жовтня 2025 представником ОСОБА_2 подано до суду заяву, за змістом якої зазначено, що докази на підтвердження розміру судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, на професійну правничу допомогу, які ОСОБА_2 сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи будуть ним подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі №902/363/24.
Згідно протоколу судового засідання від 18.12.2025 у справі № 902/363/24 у вказаному судовому засіданні судом зазначено про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами та про перехід до судових дебатів.
Таким чином, відповідачем-2 зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс або очікував понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору, зокрема у відзиві на позов та заяву про подання відповідачем-2 доказів на підтвердження розміру судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, на професійну правничу допомогу, які ОСОБА_2 сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі №902/363/24 подано у визначений частиною 8 статті 129 ГПК України строк - до закінчення судових дебатів.
26.12.2025 року Господарським судом Вінницької області ухвалено рішення у справі №902/363/24, яким у задоволенні позову відмовлено повністю. Повне судове рішення складено 07.01.2026. Рішення ухвалено за відсутності представників учасників справи.
Згідно з частиною 5 статті 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Враховуючи наданий заявнику положеннями частини 8 статті 129 ГПК України п`ятиденний строк на подання доказів на підтвердження розміру судових витрат та перебіг процесуального строку відповідно до положень статей 116, 240 ГПК України, останнім днем подання відповідних доказів є 12.01.2026.
Представником відповідача-2 30.12.2025 сформовано в підсистемі "Електронний суд" та подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу до якої долучено докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, отже зазначена заява подана заявником в межах строків, визначених положеннями статей 116, 129, 240 ГПК України.
Щодо посилання представника позивача у запереченнях на заяву про розподіл судових витрат № б/н від 09.01.2026 (вх. № 01-34/235/26 від 12.01.2026) на необгрунтування відповідачем-2 поважності причин неподання доказів на підтвердження розміру судових витрат на правничу допомогу суду до закінчення судових дебатів у справі, як на підставу для відмови у прийнятті додаткового рішення суд зазначає таке.
На переконання представника позивача з наданих представником відповідача-2 доказів вбачається обізнаність заявника щодо розміру понесених судових витрат на правничу допомогу до проведення судових дебатів - 18.12.2025, оскільки такими доказами є договір про надання правової допомоги №1-04 від 18.04.2024 року та додаткова угода №1 від 22.04.2024 до договору про надання правової допомоги №1-04 від 18.04.2024 року, які були виготовлені та підписані до судових дебатів, а тому у заявника було достатньо часу для подання до суду доказів на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу до судових дебатів - 18.12.2025.
Разом з тим, вказані доводи представника позивача щодо необґрунтованості поважності причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі суд відхиляє з огляду на те, що відповідач-2 подав докази понесених витрат, які оформлені після ухвалення рішення (акт приймання-передачі наданих послуг від 30.12.2025 року) та станом на час ухвалення рішення таких доказів не існувало. Ці докази подані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. Відповідачем-2 попередньо здійснено заяву про їх подання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду до закінчення судових дебатів.
Відтак, наведене узгоджується з приписами статей 129, 221 ГПК України та не суперечить позиції Верховного Суду на яку вказує представник позивача.
Подібна позиція Верховного Суду щодо поважності причин неподання доказів на підтвердження розміру судових витрат на правничу допомогу суду до закінчення судових дебатів у справі з огляду на відсутність відповідних доказів на час прийняття судового рішення у справі викладена у постанові Верховного Суду від 12 березня 2025 року у справі №910/87/24.
У поданій до суду заяві представник відповідача-2 просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 гривень.
Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно частини 1, пунктів 1, 4 частини 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України.
Згідно положень статей 16, 58 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Представником у суді може бути адвокат.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що видами адвокатської діяльності, зокрема є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Положеннями Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (частина перша статті 26 Закону).
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Частинами 1, 2 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:
- фіксованого розміру;
- погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною 1 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Згідно із частинами 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Відповідно до вимог частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Із матеріалів справи вбачається, що згідно ордеру серії АВ № 112815 від 19.04.2024, представництво інтересів ОСОБА_2 у справі № 902/363/24 здійснював адвокат Радзієвський Андрій Миколайович.
Відповідачем-2 з дотриманням вимог, передбачених частиною 8 статті 129 ГПК України, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу подано до суду разом із заявою про ухвалення додаткового рішення, докази на підтвердження понесених відповідачем-2 судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір про надання правової допомоги № 1-04 від 18.04.2024 року, додаткову угоду № 1-а до договору про надання правової допомоги № 1-04 від 18.04.2024 року, акт від 30.12.2025 приймання-передачі наданих послуг, детальний опис наданих ОСОБА_2 адвокатом Радзієвським Андрієм Миколайовичем послуг і виконаних робіт згідно договору про надання правової допомоги № 1-04 від 18.04.2024 року з урахуванням додаткової угоди №1-а від 22.04.2024 року.
18.04.2024 між адвокатом Радзієвським Андрієм Миколайовичем (далі - адвокат) та ОСОБА_2 (далі - клієнт) було укладено договір про надання правової допомоги № 1-04 (далі - договір).
За умовами пункту 1.1. договору адвокат зобов`язується надавати клієнту правову допомогу (послуги адвоката) зі всіх видів адвокатської діяльності, в тому числі: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності клієнта; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів - правового характеру; виконанні погоджених сторонами окремих доручень клієнта; представництво інтересів клієнта у органах державної влади і місцевого самоврядування, поліції, СБУ, прокуратурі, ДПС, податковій інспекції, органах нотаріату, державної виконавчої служби, в банківських та інших фінансових установах, перед державним реєстратором, підприємствах, установах та організаціях, перед юридичними і фізичними особами, в судах усіх рівнів і інстанцій з усіма процесуальними правами, що надані позивачу, відповідачу, третій особі, зацікавленій особі, тощо, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати при її наданні на умовах, визначених договором.
Відповідно до пункту 3.1. договору за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар, в розмірі визначеному на підставі всіх, складених відповідно до умов даного договору актів надання послуг.
У разі бажання клієнта заявити до відшкодування понесені витрати на оплату всього гонорару він сплачується ним адвокату на стадії завершення розгляду справи (до судових дебатів), інакше остаточний розрахунок по гонорару сплачується після винесення судового рішення у справі.
Згідно з пунктом 3.2. договору оплата гонорару та фактичних витрат при наданні правової допомоги на вибір адвоката здійснюється в безготівковій формі на рахунок адвоката. За вказівкою адвоката клієнт може самостійно сплачувати окремі фактичні витрати. Фактичні витрати при наданні правової допомоги адвоката визначаються ним самостійно з огляду на особливості надання послуг.
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2026 року, але у будь-якому випадку до завершення розрахунків між сторонами (пункт 4.1. договору).
За умовами пункту 4.2. договору адвокат направляє чи надає на підпис клієнту акт надання послуг, який повинен бути підписаний клієнтом та за наявності печатки скріплений нею і переданий підпис адвокатському бюро чи відправлений йому цінним листом з повідомленням на протязі трьох днів з моменту отримання. У випадку неотримання клієнтом акту надання послуг у зв`язку з відсутністю за адресою, зазначеною в даному договорі чи відмови від отримання або відмови від підписання, акт надання послуг вважається дійсним за наявності підпису та скріплення печаткою адвоката.
Відповідно до пункту 4.3. договору зміни у цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін і оформляються письмовою угодою до цього договору. Зміни до цього договору набирають чинності з моменту підписання сторонами та скріплення печаткою (за наявності) відповідної додаткової угоди до договору, якщо іншого порядку набуття чинності не встановлено у самій додатковій угоді.
Пунктом 7.2. договору визначено, що додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та за наявності скріплені їх печатками.
22.04.2024 між адвокатом Радзієвським Андрієм Миколайовичем та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги № 1-04 від 18.04.2024 (далі - додаткова угода).
За умовами пункту 2 додаткової угоди сторони визначили фіксований розмір гонорару (винагороди) адвоката за надання правової допомоги, підготовку документів, представництво і захист інтересів клієнта під час розгляду справи в господарському судді, не залежно від кількості витраченого адвокатом часу, незалежно від кількості судових засідань та від кількості підготовлених адвокатом документів, у наступному розмірі: 40 000 (сорок тисяч) грн.
У пункті 3 додаткової угоди сторони домовились, що клієнт зобов`язаний сплатити адвокату гонорар (винагороду) у вказаному в п. 2 даної угоди розмірі, протягом 80 календарних днів з дня винесення Господарським судом Вінницької області рішення у справі.
Згідно з пунктами 5, 7 додаткової угоди ця додаткова угода з моменту набрання нею чинності є невід`ємною частиною договору. Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання уповноваженими представниками сторін.
30.12.2025 сторонами підписано акт приймання-передачі наданих послуг (далі - акт), за змістом якого адвокатом надано клієнту ( ОСОБА_2 ) такі послуги з правової допомоги у справі № 902/363/24, що знаходиться в провадженні Господарського суду Вінницької області:
- складання та подання до суду додаткових пояснень на заяву про забезпечення позову № б/н від 29.04.2024 (вх. суду № 01-34/4494/24 від 30.04.2024);
- складання та подання до суду 01.05.2024 р., заперечення на клопотання (заяву) про забезпечення позову представника ОСОБА_1 № б/н від 22.04.2024;
- складання та подання до суду 20.05.2024 заяви про вступ у справу у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача;
- складання та подання до суду пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (вх. суду № 01- 34/5586/24 від 28.05.2024);
- складання та подання до суду заперечення на клопотання (заяву) № б/н від 10.01.2025 (вх. суду № 01-34/273/25);
- складання та подання до суду суду від ОСОБА_2 відзив на позовну заяву № б/н від 27.01.2025 (вх. суду № 01-34/875/25 від 28.01.2025);
- складання та подання до суду клопотання № б/н від 27.05.2025 (вх. суду № 01-34/5684/25 від 27.05.2025) про закриття підготовчого провадження, надання судом дозволу на надання додаткових пояснень на заяву про зміну предмету позову;
- складання та подання до суду заперечення щодо заяви № б/н від 09.06.2025 про зміну предмету позову (вх. суду № 01-34/6289/25 від 11.06.2025);
- складання та подання до суду клопотання про долучення доказів № б/н від 19.08.2025 (вх. суду № 01-34/8737/25 від 20.08.2025);
- складання та подання до суду додаткових заперечень на заяву про зміну предмета позову № б/н від 19.08.2025 (вх. суду № 01-34/8748/25 від 20.08.2025);
- складання та подання до суду відзиву на позовну заяву з урахуванням заяви представника ОСОБА_1 №б/н від 09.06.2025 року, щодо зміни предмету позову (вх. суду № 01-34/9324/25 від 04.09.2025);
- складання та подання до суду заперечення на клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи № б/н від 11.09.2025 (вх.суду № 01- 34/9634/25);
- складання та подання до суду заперечення на клопотання представника позивача про приєднання письмових доказів № б/н від 16.09.2025 (вх. суду № 01-34/9871/25 від 16.09.2025);
- приймання участі в судових засіданнях по розгляду справи які відбулися 01.05.2024, 21.05.2024, 06.06.2024, 18.06.2024, 05.12.2024, 19.12.2024, 10.01.2025, 27.05.2025, 12.06.2025, 20.08.2025, 11.09.2025, 16.09.2025, 16.10.2025, 24.10.2025, 07.11.2025, 18.12.2025;
- складання та написання заяви про ухвалення додаткового рішення у справі від 30.12.2025 року.
Згідно з пунктами 2, 3 акту послуги за зазначені в даному акті, наданні адвокатом клієнту належним чином у встановлений термін та в повному обсязі, клієнт до адвоката не має жодних претензій з приводу наданих послуги (виконаних робіт), в тому числі щодо об`єму (обсягу), якості та строків.
Цей акт, що є невід`ємною частиною договору про надання правової допомоги № 1-04 від 18.04.2024 року.
Відповідно до вимог статті 86 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 4-6 статті 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У поданих до суду запереченнях від 09.01.2026 на заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат представник позивача просив зменшити розмір судових витрат, зважаючи на обсяг наданих послуг адвокатом, їх співмірність із заявленим розміром витрат, а також з огляду на те, що позивачем є особою похилого віку.
Надаючи оцінку наведеним позивачем доводам та поданим відповідачем-2 доказам щодо понесених правничих витрат судом враховано, що у розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони, зокрема, у разі недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Зазначена норма є загальною та повинна застосовуватись у системно-логічному зв`язку із частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України.
У частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, 01.06.2022 року у справі № 914/4/20.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.
Принцип пропорційності - загальноправовий принцип, спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються; дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення.
У зв`язку із наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на приписи частини четвертої статті 129 ГПК України, суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до частини четвертої статті 126 ГПК України, так і відповідно до частини п`ятої статті 129 цього Кодексу.
Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статі 129 цього Кодексу.
Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі і інших, передбачених частиною четвертою статті 129 ГПК України.
Верховним Судом у постанові від 22.12.2022 року у справі №903/643/21 викладено висновок, що суд під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу може одночасно застосовувати критерії, що визначені як у ч. 5-7 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (з власної ініціативи), так і в ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України (за клопотанням сторони).
Матеріалами справи підтверджується надання адвокатом Радзієвським А.М. послуг з професійної правничої допомоги ОСОБА_2. у справі № 902/363/24.
Із поданих представником відповідача-2 доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу вбачається, що вартість правничих витрат визначена сторонами у фіксованому розмірі та складає 40 000,00 гривень.
Згідно з наявними у матеріалах справи документами підтверджується надання адвокатом зазначених у акті від 30.12.2025 послуг зі складання та подання до суду визначених у акті документів, а також надання послуг з представництва інтересів клієнта у зазначених у акті приймання-передачі наданих послуг судових засіданнях.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем-2 документально обґрунтовано обсяг та розмір витрат на професійну правничу допомогу, що пов`язані з розглядом справи № 902/363/24.
Водночас, суд зауважує, що заява сторони про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат фактично є дією спрямованою на реалізацію свого права на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною, у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню за рахунок іншої сторони. Відповідний висновок також викладено Верховним Судом у постанові від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22.
Щодо неспівмірності розміру заявлених відповідачем-2 до стягнення витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Cудові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу мають бути безпосередньо пов`язаними з розглядом справи.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи суд констатує, що предметом спору у цій справі є вимоги позивача до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Нива" та до ОСОБА_2 про визнання недійсними рішень загальних зборів, встановлення розміру статутного капіталу СТОВ "Нива", визначення розміру часток учасників.
За своєю категорією ця справа не характеризується високим рівнем складності, наявністю виключної правової проблеми і не потребувала великого обсягу юридичної та технічної роботи з урахуванням незмінності правової позиції відповідача-2 впродовж розгляду справи.
При вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20, згідно з якими для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені відповідачем-2 до стягнення витрати на професійну правничу допомогу з наданої правничої допомоги ОСОБА_2 не відповідають критерію розумності їх розміру та не є співмірними зі складністю справи.
З огляду на викладене, виходячи з критеріїв реальності та розумності витрат на правову допомогу, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, враховуючи клопотання позивача про зменшення заявлених до стягнення витрат, викладене у запереченнях на заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу, заявлених відповідачем-2 до стягнення з позивача до 25 000,00 гривень. Відтак у задоволенні заяви представника відповідача-2 в частині стягнення 15 000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу cлід відмовити.
Разом з тим, суд не спростовує право адвоката та його довірителя на таку оцінку вартості та необхідності наданих послуг, але оцінює зазначені обставини з точки зору можливості покладення таких витрат у заявленому розмірі на іншу сторону по справі (позивача).
Суд зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.12.2021 у справі № 923/560/17, від 10.11.2021 у справі № 329/766/18, від 19.07.2022 у справі № 910/6807/21.
Відповідно до частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приймаючи до уваги, що у задоволенні позову відмовлено повністю судові витрати на професійну правничу допомогу покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 86, 123, 126, 129, 221, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241,244 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Заяву представника ОСОБА_2 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 25 000,00 гривень судових витрат на професійну правничу допомогу.
3. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.
4. У задоволенні решти заяви ОСОБА_2 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.
5. Згідно з приписами статті 241 ГПК України додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
6. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
7. Примірник додаткового рішення направити учасникам справи до електронних кабінетів у системі ЄСІТС, у разі відсутності - рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.
Повне додаткове рішення складено 16.01.2026 року.
Суддя Шамшуріна М.В.
1 - до справи;
2 - представнику позивача, до електронного кабінету у системі ЄСІТС;
4 - відповідачу-1, до електронного кабінету у системі ЄСІТС;
5 - представнику відповідача-2, до електронного кабінету у системі ЄСІТС;