ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 904/6806/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2025 (головуючий - Кощеєв І. М., судді Іванов О. Г., Чус О. В.) у справі

за клопотанням Кам`янської міської ради про скасування заходів забезпечення позову виконувача обов`язків керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Кам`янської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гвін Плюс",

за участю державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Мельничук Ганни Вікторівни,

про зобов`язання повернути земельну ділянку та припинення володіння нерухомим майном.

Короткий зміст і підстави позовних вимог, заяви про забезпечення позову та клопотання про скасування заходів забезпечення позову

1. 28.12.2023 виконувач обов`язків керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Кам`янської міської ради (далі - Кам`янська міськрада, Міськрада, Орендодавець) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гвін Плюс" (далі - ТОВ "Гвін Плюс", Товариство, відповідач) про: 1) зобов`язання ТОВ "Гвін Плюс" повернути земельну ділянку площею 0,0625 га, розташовану на вул. Романківській, 69г у м. Кам`янське (далі - спірна земельна ділянка), привівши її у придатний до використання стан шляхом знесення нерухомого майна - магазину продовольчих та непродовольчих товарів зі складом загальною площею 401 м2 (далі - спірний магазин, спірне майно), який складається з таких об`єктів: магазину продовольчих та непродовольчих товарів зі складом літ. "А-1" загальною площею 384,5 м2, складу літ. "Б-1" площею 16,5 м2, № 1 ворота, № 2 цоколь, та розташований за адресою: вул. Романківська, 69г, м. Кам`янське, Дніпропетровська обл; 2) припинення володіння Товариства спірним майном, проведеного державним реєстратором Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міськради Сітало Є. В. 24.01.2020 № 35265476, шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна № 104, посилаючись на положення статей 16, 317, 319, 321, 324, 328, 375, 376, 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 50, 52, 152, 212 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статті 36 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", статей 2, 4, 18, 24, 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Позовна заява обґрунтовується тим, що рішення суду, на підставі якого за ОСОБА_1 здійснено первинну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) на спірний магазин, скасовано за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора. Однак на час скасування незаконного судового рішення спірне майно було відчужено на підставі договорів дарування 1/2 частки магазину продовольчих та непродовольчих товарів зі складом, укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (серія НМІ № 263576, реєстровий номер 934 від 14.09.2017 та серія НМІ № 263579, реєстровий номер 938 від 15.09.2017), а в подальшому, за актом приймання-передачі нерухомого майна від 20.01.2020 № 01 ОСОБА_2 передала спірний магазин до статутного капіталу ТОВ "Гвін Плюс", внаслідок чого за Товариством зареєстровано право власності на цей об`єкт нерухомого майна. Разом із тим самочинне будівництво вказаного магазину продовольчих та непродовольчих товарів зі складом здійснено на спірній земельній ділянці, яку не було відведено жодній юридичній чи фізичній особі під забудову, та за відсутності отримання документів, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт, а також самочинно збудоване майно в експлуатацію не вводилося. Тому з метою усунення перешкод Кам`янській міськраді у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності наявні підстави для припинення володіння відповідача на самовільно збудоване нерухоме майно - спірний магазин.

2. 28.12.2023 Прокурор звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити такі заходи забезпечення позову:

1) накласти арешт на нерухоме майно, що є предметом позову, а саме на спірний магазин, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відомості щодо якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 104;

2) заборонити ТОВ "Гвін Плюс" () та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо спірного магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відомості щодо якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 104, у тому числі шляхом укладення договорів купівлі-продажу, дарування, міни, про задоволення вимог іпотекодержателя, передачі в оренду, поділу об`єкта тощо.

Заява аргументована наявністю достатніх підстав вважати, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на спірне майно та заборони вчиняти певні дії виконання рішення, ухваленого за позовом Прокурора, буде унеможливлено, оскільки Товариство як володілець спірного магазину має реальні можливості здійснити його відчуження.

3. 25.09.2025 Кам`янська міськрада звернулася до Центрального апеляційного господарського суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, в якому просила суд скасувати вжиті постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.02.2024 заходи забезпечення позову саме в частині заборони вчинення щодо спірного магазину дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вказане клопотання містило посилання на положення частин 1, 7 статті 158 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та на те, що 20.05.2024 Господарським судом Дніпропетровської області у справі № 904/6806/23 було оголошено рішення, яким позов задоволено повністю, і на теперішній час зазначене рішення набрало законної сили.

4. 09.10.2025 Кам`янська міськрада звернулася до Центрального апеляційного господарського суду з уточненим клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, в якому просила суд скасувати в повному обсязі заходи забезпечення позову, вжиті постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.02.2024 у справі № 904/6806/23.

Зазначена заява обґрунтовується тим, що:

1) необхідність скасування заходів забезпечення позову в частині заборони вчинення реєстраційних дій зумовлена тим, що на цей момент державний реєстратор не може виконати рішення суду в частині припинення володіння ТОВ "Гвін Плюс" спірним майном шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про відсутність права із закриттям розділу в Державному реєстрі та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна № 104, позаяк є обтяження у виді заборони вчинення реєстраційних дій, що підтверджується рішенням про зупинення реєстраційних дій від 19.09.2025. Тобто державний реєстратор через наявність обтяження у виді заборони вчинення реєстраційних дій позбавлений можливості вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо запису про право власності на спірний магазин до тих пір, поки вказане обтяження не буде скасовано;

2) необхідність скасування заходів забезпечення позову в частині накладення арешту на спірне майно зумовлена тим, що для належного виконання рішення суду в частині припинення права володіння необхідно скасувати всі обтяження, накладені постановою від 20.02.2024.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

5. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2023 (суддя Бондарєв Е. М.) відмовлено в задоволенні заяви Прокурора про забезпечення позову в зв`язку з недоведеністю заявником наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

6. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.02.2024 (головуючий - Кощеєв І. М., судді Дармін М. О., Чус О. В.) ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2023 скасовано та прийнято нове рішення, яким заяву Прокурора про забезпечення позову задоволено повністю з тих підстав, що:

1) заявлений Прокурором позов може бути подано лише до титульного власника будівлі та земельної ділянки, яка розташована під спірним об`єктом нерухомого майна. У разі задоволення позову та одночасної зміни власника під час розгляду справи в суді, а також під час набрання законної сили судовим рішенням виконання такого рішення буде неможливим, що в свою чергу може призвести до необхідності подання нового позову до наступного власника та виникнення нового спору;

2) вимога щодо повернення земельної ділянки у придатний для використання стан шляхом знесення Товариством розташованих на ній будівель та споруд передбачає зобов`язання відповідача вжити відповідних заходів, проте у випадку незастосування заходів забезпечення позову ТОВ "Гвін Плюс" може уникнути подальшого виконання судового рішення шляхом відчуження спірного магазину на користь третіх осіб;

3) суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, помилково не звернув увагу на те, що обраний Прокурором вид забезпечення позову не призводить до невиправданого обмеження майнових прав Товариства, оскільки майно фактично залишиться у володінні та користуванні відповідача як титульного власника, а буде обмежено лише можливість розпоряджатися ним.

7. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2024 (суддя Бондарєв Е. М.) позовні вимоги задоволено в повному обсязі в зв`язку з їх обґрунтованістю.

8. Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2025 заяву Кам`янської міськради про скасування заходів забезпечення позову задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.02.2024 у справі № 904/6806/23.

Зазначена ухвала мотивована посиланням на положення статті 145 ГПК України, з урахуванням яких апеляційний суд виснував про те, що за заявою позивача (стягувача) постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Мельничук Г. В. (далі - державний виконавець Мельничук Г. В.) від 23.07.2024 було відкрито виконавче провадження з виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2024 у справі № 904/6806/23, яке набрало законної сили, але залишається невиконаним вже тривалий час. При цьому наявність вжитих судом апеляційної інстанції заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту та заборона вчиняти будь-які дії щодо спірного майна, перешкоджають повному виконанню судового рішення, зокрема поверненню відповідачем Міськраді спірної земельної ділянки та приведенню її в придатний для використання стан шляхом знесення спірного магазину. Таким чином, немає необхідності в збереженні заходів забезпечення позову, існування яких перешкоджає реальному виконанню судового рішення.

Разом із тим викладені в поясненнях доводи Прокурора щодо необхідності залишення заходів забезпечення позову частково діючими (в частині накладення арешту на спірне майно) до вирішення по суті іншої цивільної справи за позовом засновника ТОВ "Гвін Плюс" не відповідають нормам чинного законодавства, зокрема ГПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

9. Не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції від 04.11.2025, перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить зазначену ухвалу скасувати в частині скасування арешту нерухомого майна, що є предметом спору, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у скасуванні арешту нерухомого майна, а в іншій частині вказану ухвалу залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

10. На обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування та порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме статей 23, 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", статей 2, 137, 145, 236 ГПК України, наголошуючи на тому, що:

1) апеляційний суд не врахував висновку щодо застосування положень пункту 3 частини 1 статті 287 ГПК України (в контексті того, що в касаційному порядку можуть окрім інших переглядатися ухвали суду апеляційної інстанції щодо забезпечення позову (тобто як ухвали, якими задоволено заяву про забезпечення позову, так і ухвали, якими відмовлено у такому забезпеченні), а також постанови суду апеляційної інстанції, якими скасовано вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову), викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 910/10855/20 та в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.08.2024 у справі № 352/2243/18;

2) апеляційний суд не врахував висновку щодо застосування положень статей 136, 137 ГПК України (в контексті того, що заходи забезпечення, які спрямовані виключно на збереження існуючого становища, не можуть бути скасовані, оскільки вони необхідні для ефективного захисту прав та інтересів заявника у випадку задоволення позову), викладеного в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.06.2021 у справі № 920/26/21;

3) суд апеляційної інстанції не врахував висновку щодо застосування норм статей 13, 136, 137 ГПК України (в контексті того, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін), викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.06.2023 у справі № 37з-23, від 07.10.2024 у справі № 908/1291/24;

4) постановляючи оскаржувану ухвалу, апеляційний суд помилково не взяв до уваги доводи Прокурора та позивача щодо необхідності залишення чинним арешту на спірне нерухоме майно через недобросовісність дій боржника (ТОВ "Гвін Плюс"), який, створюючи штучні перешкоди у виконанні судового рішення в цій справі, намагається вчинити дії задля легалізації самочинного будівництва та його відчуження, зокрема, в межах розгляду цивільної справи № 208/10549/24 (предмет позову ОСОБА_3 (співзасновника Товариства) - визнання права власності за набувальною давністю на спірний магазин) звертався із заявою про забезпечення позову шляхом заборони знесення спірного майна, яку (заяву) було повернуто ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.11.2024. Таким чином, боржником вживаються заходи для забезпечення реальної можливості відчуження самочинно збудованого майна з метою ухилення від виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2024, а тому, враховуючи недобросовісність дій відповідача, такий захід забезпечення позову, як арешт спірного магазину, спрямований на охорону матеріально-правових інтересів позивача (Міськради) від можливих недобросовісних дій Товариства та забезпечення повного виконання судового рішення в цій справі;

5) при цьому саме зняття заборони вчинення реєстраційних дій дозволить державному реєстратору прав на нерухоме майно вчинити дії щодо припинення володіння Товариства нерухомим майном, тобто виконати судове рішення в цій частині, тоді як наявність арешту на спірне майно унеможливить вчинення боржником дій із продажу спірного магазину з метою ухилення від виконання судового рішення в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання ТОВ "Гвін Плюс" повернути спірну земельну ділянку з приведенням її у придатний до використання стан шляхом знесення розташованого на ній об`єкта самочинного будівництва. Адже при скасуванні заходів забезпечення позову в повному обсязі відповідач (боржник), маючи зареєстроване право власності на спірний магазин, не обмежений в розпорядженні ним, що може призвести до відчуження спірного майна з метою унеможливлення виконання рішення від 20.05.2024 та в свою чергу свідчить про наявність підстав для залишення чинними заходів забезпечення позову в частині арешту спірного майна;

6) ураховуючи те, що за змістом пункту 1 частини 4 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини 1 цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, саме наявність заборони на вчинення реєстраційних дій є перешкодою виконання судового рішення в частині припинення володіння боржника спірним нерухомим майном, натомість наявність обтяження у виді арешту спірного магазину не є перешкодою вчинення реєстраційних дій на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2024 у справі № 904/6806/23.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

11. Позивач, відповідач і державний виконавець Мельничук Г. В. не скористалися правом на подання відзивів на касаційну скаргу.

Розгляд справи Верховним Судом

12. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.12.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2025 у справі № 904/6806/23 та постановлено здійснити розгляд цієї справи в порядку письмового провадження.

Позиція Верховного Суду

13. Згідно з положеннями частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Оскільки вимоги поданої касаційної скарги стосуються незгоди першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури з ухвалою суду апеляційної інстанції саме в частині скасування арешту нерухомого майна (магазину продовольчих та непродовольчих товарів зі складом загальною площею 401 м2), що є предметом спору, то колегія суддів здійснює касаційний перегляд зазначеної ухвали лише у відповідній частині.

Таким чином, ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2025 судом касаційної інстанції наразі не переглядається в частині скасування заходу забезпечення позову у виді заборони відповідачу та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам), вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо спірного магазину, як така, що не оскаржується в цій частині.

14. Здійснивши розгляд касаційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування апеляційним господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

15. Відповідно до частин 1, 4 статті 145 ГПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Згідно з частинами 7, 8 статті 145 ГПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом 90 днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження - вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

16. Колегія суддів зауважує, що, на відміну від диспозитивних положень частини 7 статті 145 ГПК України, які передбачають можливість скасування заходів забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи у визначений законом період їх дії (90-денний строк з дня набрання законної сили рішенням про задоволення позову), імперативна норма частини 8 статті 145 цього Кодексу встановлює чинність заходів забезпечення позову до повного виконання судового рішення в разі відкриття виконавчого провадження та при цьому не містить застереження щодо можливості скасування заходів забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи упродовж періоду, що настає після спливу зазначеного 90-денного строку.

Наведене повністю узгоджується з викладеним у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.02.2024 у справі № 910/9855/20 висновком щодо застосування положень частин 7, 8 статті 145 ГПК України, а саме про те, що заходи забезпечення позову вважаються такими, що втратили свою дію в силу положень частини 7 статті 145 ГПК України після спливу 90 днів з дня набрання законної сили рішенням суду, яким задоволено позов, якщо не відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення. При цьому суд не позбавлений права на скасування заходів забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи, заявленого в період їх дії. Передбачена у частині 7 статті 145 ГПК України можливість скасування вжитих судом заходів забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи стосується випадків, коли вмотивоване клопотання учасника справи заявлене у період дії заходів забезпечення позову, а не після спливу 90 днів з дня набрання законної сили рішенням суду про задоволення позову, коли вжиті судом заходи забезпечення позову припинили свою дію в силу вимоги закону.

17. Ураховуючи те, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до повного виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінилися певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

18. Отже, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття спірних заходів забезпечення за їх безпідставністю.

Тобто необхідно розмежовувати як окремі юридичні факти "скасування заходів забезпечення" господарським судом, який їх встановив, у зв`язку з тим, що такі заходи вичерпали свою дію чи потреба у їх збереженні відпала, а також "скасування ухвали суду про вжиття заходів забезпечення" судом вищої інстанції з підстав її невідповідності нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.

Аналогічний правовий висновок викладено у пункті 29 постанови судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 50/790-43/173, від якого колегія суддів не вбачає підстав відступати.

19. У цій справі заходи забезпечення позову вжито постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.02.2024 за результатами перегляду та скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2023, причому зазначену постанову не було оскаржено учасниками справи в касаційному порядку та не було скасовано Верховним Судом.

Отже, постанова Центрального апеляційного господарського суду від 20.02.2024, якою було вжито заходи забезпечення позову, як судове рішення, є чинною, незважаючи на те, що самі заходи забезпечення було скасовано оскаржуваною ухвалою від 04.11.2025 у цій справі (схожий правовий висновок викладено у пункті 30 постанови судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 50/790-43/173).

20. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 234 ГПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається з мотивувальної частини із зазначення мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Із наведеним кореспондується вимога частини 1 статті 145 ГПК України про те, що клопотання учасника справи про скасування заходів забезпечення позову має бути вмотивованим.

21. Проте колегія суддів вважає, що апеляційний суд, обмежившись загальним і досить суперечливим посиланням на невідповідність нормам ГПК України доводів Прокурора щодо необхідності залишення заходів забезпечення позову частково діючими (в частині накладення арешту на спірне майно) нібито до вирішення по суті цивільної справи № 208/10549/24 за позовом засновника ТОВ "Гвін Плюс" (насправді ж Прокурор просив залишити арешт діючим до повного виконання рішення в цій господарській справі), всупереч вимогам пункту 3 частини 1 статті 234 та частини 8 статті 145 ГПК України в підсумку не спростував викладені в письмових поясненнях доводи Прокурора про те, що, зважаючи на невиконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2024, яке набрало законної сили та щодо якого виконавче провадження було відкрите 23.07.2024 (тобто в межах 90-денного строку, встановленого частиною 8 статті 145 ГПК України), скаржник просив залишити чинним арешт спірного нерухомого майна через недобросовісність дій боржника (ТОВ "Гвін Плюс"), який, створюючи штучні перешкоди у виконанні судового рішення в цій справі, намагається вчинити дії задля легалізації спірного магазину як об`єкта самочинного будівництва та його відчуження, зокрема в межах розгляду цивільної справи № 208/10549/24 (предмет позову ОСОБА_3 (співзасновника Товариства) - визнання права власності за набувальною давністю на спірний магазин) звертався із заявою про забезпечення позову шляхом заборони знесення спірного майна, яку (заяву) було повернуто ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.11.2024.

Таким чином, скаржник обґрунтовано зазначає, що боржником вживаються заходи для забезпечення реальної можливості відчуження самочинно збудованого майна з метою уникнення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2024, а тому, враховуючи недобросовісність дій відповідача, такий захід забезпечення позову, як арешт спірного магазину, спрямований на охорону матеріально-правових інтересів позивача (Міськради) від можливих недобросовісних дій Товариства та забезпечення повного виконання судового рішення в цій справі, а саме в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання ТОВ "Гвін Плюс" повернути Міськраді спірну земельну ділянку, привівши її у придатний до використання стан шляхом знесення спірного магазину.

Адже предметом спору в цій справі є, крім земельної ділянки площею 0,0625 га, самочинно збудований на ній магазин продовольчих та непродовольчих товарів зі складом загальною площею 401 м2 (факт самочинного будівництва встановлено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2024, яке набрало законної сили та не скасовано), а тому саме такий захід забезпечення позову, як накладення арешту на спірний магазин, дозволяє виконати зазначене судове рішення повністю, чого власне вимагає імперативна норма частини 8 статті 145 ГПК України, за змістом якої в разі, якщо протягом 90 днів з дня набрання законної сили рішенням суду про задоволення позову за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, то вжиті заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

22. Водночас колегія суддів наголошує на тому, що всупереч вимогам частини 1 статті 145 ГПК України як уточнене клопотання Кам`янської міськради про скасування заходів забезпечення позову від 09.10.2025, так і оскаржувана ухвала не містять вмотивованих аргументів на підтвердження необхідності скасування заходу забезпечення позову у виді арешту спірного магазину, вжитого постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.02.2024 у справі № 904/6806/23, а також щодо того, яким саме чином арешт спірного майна перешкоджає належному виконанню рішення суду в частині задоволення позову про припинення права Товариства на володіння спірним магазином шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про відсутність права із закриттям розділу в цьому Державному реєстрі та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна № 104.

Адже, як встановлено судом апеляційної інстанції та не заперечується скаржником, виконанню судового рішення в цій частині позову перешкоджає зовсім інший захід забезпечення позову - заборона ТОВ "Гвін Плюс" та будь-яким іншим особам, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного магазину, правомірність скасування якого не оскаржується жодним із учасників справи.

23. Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" підставою для відмови в державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини 1 цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно або витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.

24. За наведених вище обставин Верховний Суд не може не погодитися з обґрунтованими доводами скаржника про те, що саме зняття заборони вчинення реєстраційних дій, яка (заборона) була одним із вжитих раніше апеляційним судом заходів забезпечення позову, дозволить державному реєстратору прав на нерухоме майно вчинити дії щодо припинення володіння Товариства нерухомим майном, тобто виконати судове рішення в цій частині позову, тоді як наявність арешту на спірне майно унеможливить вчинення боржником дій з продажу спірного магазину з метою ухилення від виконання судового рішення в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання ТОВ "Гвін Плюс" повернути спірну земельну ділянку з приведенням її у придатний до використання стан шляхом знесення розташованого на ній спірного магазину як об`єкта самочинного будівництва.

Адже при скасуванні вжитих двох заходів забезпечення позову в повному обсязі відповідач (боржник), маючи зареєстроване право власності на спірний магазин, не обмежений у розпорядженні ним, що може призвести до відчуження спірного майна з метою унеможливлення виконання рішення від 20.05.2024 та в свою чергу свідчить про наявність підстав для збереження дії (чинності) заходу забезпечення позову у виді арешту спірного майна, що відповідає імперативним положенням частини 8 статті 145 ГПК України.

25. Отже, постановляючи оскаржувану ухвалу про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом апеляційної інстанції, усупереч вимог статей 145, 236 ГПК України Центральний апеляційний господарський суд дійшов помилкового висновку про необхідність скасування заходів забезпечення позову в частині арешту спірного магазину, оскільки скасування зазначеного заходу забезпечення позову унеможливить повне виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2024, а саме в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання ТОВ "Гвін Плюс" повернути спірну земельну ділянку з приведенням її у придатний до використання стан шляхом знесення розташованого на ній спірного магазину як об`єкта самочинного будівництва.

26. Однак колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неврахування апеляційним судом: 1) висновку щодо застосування положень пункту 3 частини 1 статті 287 ГПК України (у контексті того, що в касаційному порядку можуть окрім інших переглядатися ухвали суду апеляційної інстанції щодо забезпечення позову (тобто як ухвали, якими задоволено заяву про забезпечення позову, так і ухвали, якими відмовлено у такому забезпеченні), а також постанови суду апеляційної інстанції, якими скасовано вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову), викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 910/10855/20 та в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.08.2024 у справі № 352/2243/18; 2) висновку щодо застосування положень статей 136, 137 ГПК України (у контексті того, що заходи забезпечення, які спрямовані виключно на збереження існуючого становища, не можуть бути скасовані, оскільки вони необхідні для ефективного захисту прав та інтересів заявника у випадку задоволення позову), викладеного в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.06.2021 у справі № 920/26/21; 3) висновку щодо застосування норм статей 13, 136, 137 ГПК України (у контексті того, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін), викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.06.2023 у справі № 37з-23, від 07.10.2024 у справі № 908/1291/24, з огляду на таке.

27. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено в пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

При цьому на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (такий правовий висновок наведено в пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).

28. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що за змістовим, суб`єктним і об`єктним критеріями спірні процесуальні правовідносини в цій справі та в зазначених скаржником справах не є подібними з огляду на істотні відмінності щодо вжитих судами заходів забезпечення позову, пов`язаних із правами та обов`язками сторін відповідних спорів, що зумовлює різний зміст спірних процесуальних правовідносин і виключає застосування вказаних правових позицій під час вирішення питання забезпечення позову в цій справі.

29. Так, на відміну від цієї справи, в межах якої предметом касаційного перегляду є постановлена на підставі статті 145 ГПК України ухвала суду апеляційної інстанції про скасування заходів забезпечення позову, вжитих цим самим судом унаслідок скасування ухвали суду першої інстанції про відмову в забезпеченні позову, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 910/10855/20 та в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.08.2024 у справі № 352/2243/18 сформульовано висновок щодо застосування положень пункту 3 частини 1 статті 287 ГПК України, а саме про те, що в касаційному порядку можуть, окрім інших, переглядатися ухвали суду апеляційної інстанції щодо забезпечення позову (тобто як ухвали, якими задоволено заяву про забезпечення позову, так і ухвали, якими відмовлено у такому забезпеченні), а також постанови суду апеляційної інстанції, якими скасовано вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову).

При цьому скаржник не навів належних обґрунтувань, яким саме чином зазначений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду щодо можливості касаційного оскарження відповідних ухвал та постанов суду апеляційної інстанції може вплинути чи тим більше спростувати покладений в основу оскаржуваної ухвали висновок апеляційного суду про скасування таких заходів забезпечення позову, як арешт спірного майна та заборона вчинення реєстраційних дій стосовного нього.

30. Суд касаційної інстанції вважає безпідставним посилання скаржника на обґрунтування своїх заперечень на нібито викладений в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.06.2021 у справі № 920/26/21 висновок про те, що заходи забезпечення, які спрямовані виключно на збереження існуючого становища, не можуть бути скасовані, оскільки вони необхідні для ефективного захисту прав та інтересів заявника у випадку задоволення позову, оскільки в зазначеній постанові насправді взагалі не міститься такого висновку, а лише наведено висновок щодо застосування положень частини 11 статті 137 ГПК України, згідно з яким вжиття заявлених заходів забезпечення позову не зумовлює жодним чином фактичного вирішення спору по суті, оскільки спрямоване виключно на збереження існуючого становища до прийняття рішення у справі, зупинення носить тимчасовий характер, не скасовує його, а спрямоване виключно на ефективний захист порушених прав та інтересів заявника у випадку задоволення позову.

Однак нормами статей 136, 137 ГПК України не регулюються спірні процесуальні правовідносини в цій справі, які пов`язані зі скасуванням заходів забезпечення позову, що свідчить про нерелевантність висновку, викладеного в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.06.2021 у справі № 920/26/21.

31. У свою чергу, на відміну від цієї справи, в межах якої розглядався негаторний позов (про повернення власнику земельної ділянки), ухвалюючи постанови від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 (предмет позову - стягнення грошових коштів), від 09.06.2023 у справі № 37з-23 (предмет позову - стягнення грошових коштів) і від 07.10.2024 у справі № 908/1291/24 (предмет позову - стягнення грошових коштів), об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду та Верховний Суд виснували про те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

У всіх зазначених справах Верховний Суд у підсумку дійшов висновку про можливість вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу, які знаходяться на його рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить відповідачу, у межах загальної ціни позову (суми заявлених до стягнення грошових коштів).

32. Отже, у цій справі та в справах №№ 914/1570/20, 910/10855/20, 352/2243/18, 920/26/21, 905/448/22, 37з-23, 908/1291/24, на постанови Верховного Суду в яких посилається скаржник у поданій касаційній скарзі, суди виходили з різних фактичних обставин, встановлених у кожній справі окремо на підставі доказів, наданих учасниками справ на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким була надана оцінка згідно з вимогами процесуального закону.

Наведене, окрім різних предметів позову, видів забезпечення позову, підстав їх вжиття та фактичних обставин, що формують зміст правовідносин, переконливо свідчить про неподібність процесуальних правовідносин у справі № 904/6806/23 та в справах №№ 914/1570/20, 910/10855/20, 352/2243/18, 920/26/21, 905/448/22, 37з-23, 908/1291/24, на постанови Верховного Суду в яких посилається скаржник на обґрунтування своїх заперечень.

33. Разом із тим, з мотивів, наведених у пунктах 16- 25 цієї постанови, колегія суддів зауважує, що зазначені помилкові посилання скаржника на нерелевантні висновки Верховного Суду не спростовують обґрунтованості доводів скаржника щодо постановлення апеляційним судом оскаржуваної ухвали з порушенням норм пункту 3 частини 1 статті 234 та частин 1, 8 статті 145 ГПК України, що є достатньою підставою для її скасування в частині скасування заходу забезпечення позову у виді арешту спірного майна.

34. Отже, наведене вище переконливо свідчить про наявність підстав для задоволення касаційної скарги шляхом скасування оскаржуваної ухвали в частині скасування заходу забезпечення позову у виді накладення арешту на спірне майно та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні клопотання Кам`янської міськради про скасування заходів забезпечення позову в цій частині.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

35. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

36. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

37. Відповідно до частини 1 статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

38. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що внаслідок наведених вище допущених судом апеляційної інстанції порушень норм процесуального права помилковим є висновок суду про наявність підстав для скасування заходу забезпечення позову у виді арешту спірного магазину до повного виконання рішення суду, що, в свою чергу, зумовлює задоволення касаційної скарги шляхом скасування оскаржуваної ухвали в частині скасування заходу забезпечення позову у виді накладення арешту на спірне майно та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні клопотання Кам`янської міськради від 09.10.2025 про скасування заходів забезпечення позову в цій частині.

Розподіл судових витрат

39. З огляду на те, що Верховний Суд касаційну скаргу задовольняє та ухвалює нове рішення щодо часткової відмови в задоволенні клопотання Кам`янської міськради (в редакції від 09.10.2025) про скасування заходів забезпечення позову (в частині скасування такого заходу забезпечення позову, як арешт спірного нерухомого майна), то судові витрати скаржника у виді судового збору в сумі 2422,40 грн, пов`язані з переглядом справи в суді касаційної інстанції, підлягають стягненню з Кам`янської міськради (заявника відповідного клопотання) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 04.11.2025 у справі № 904/6806/23 скасувати в частині скасування арешту нерухомого майна, а саме магазину продовольчих та непродовольчих товарів зі складом загальною площею 401 м2, розташованого за адресою: вул. Романківська, 69г, м. Кам`янське, Дніпропетровська обл, відомості щодо якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 104.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні уточненого клопотання Кам`янської міської ради (в редакції від 09.10.2025) про скасування заходів забезпечення позову, вжитих постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.02.2024 у справі № 904/6806/23, у частині скасування арешту нерухомого майна, а саме магазину продовольчих та непродовольчих товарів зі складом загальною площею 401 м2, розташованого за адресою: вул. Романківська, 69г, м. Кам`янське, Дніпропетровська обл, відомості щодо якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 104.

Стягнути з Кам`янської міської ради на користь Дніпропетровської обласної прокуратури 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. витрат зі сплати судового збору, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Накази доручити видати Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай