УХВАЛА

12 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/10062/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Рогач Л. І. - головуючої, Мачульського Г. М., Краснова Є. В.,

заяву розпорядника майна Приватного акціонерного товариства "Центрелеватормлинбуд" арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича

про відвід колегії суддів Рогач Л. І., Мачульського Г. М., Краснова Є. В. від розгляду справи

за касаційною скаргою розпорядника майна Приватного акціонерного товариства "Центрелеватормлинбуд" арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2025 та

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2025

у справі за позовом заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Приватного акціонерного товариства "Центрелеватормлинбуд",

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 1) Департамент охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), 2) Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву, 3) Благодійна організація "Фундація спадщини Терещенків",

про скасування державної реєстрації права власності та повернення майна,

ВСТАНОВИВ:

Заступника керівника Київської міської прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Центрелеватормлинбуд" (далі - ПрАТ "Центрелеватормлинбуд", відповідач), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: 1) Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), 2) Регіонального відділення фонду державного майна України по місту Києву, 3) Благодійної організації "Фундація спадщини Терещенків", в якому заявлено вимоги про скасування державної реєстрації права власності відповідача на нежитлові приміщення загальною площею 158,3 м2 по бульвару Тараса Шевченка, 34/13 у місті Києві та повернення територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради нежитлових приміщень загальною площею 158,3 м2 по бульвару Тараса Шевченка, 34/13 у місті Києві.

Юридичними підставами позову є статті 178, 228, 327, 328, 391, 1212 Цивільного кодексу України, статті 1, 14, 37 та пункт 3 розділу Х "Прикінцеві положення" Закону України "Про охорону культурної спадщини", стаття 1 Закону України "Про тимчасову заборону приватизації пам`яток культурної спадщини", частина 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а фактичними підставами позову є дії, спрямовані на набуття відповідачем майна, які полягають в порушенні порядку приватизації майна, порушення публічного порядку шляхом укладення договору купівлі-продажу майна, незаконність державної реєстрації прав на нерухоме майно на підставі нікчемного договору, недбале поводження з об`єктом культурної спадщини - нежитлові приміщення зазнали руйнування.

У позові прокурор вказав, що відповідач приватизував шляхом викупу на підставі договору купівлі-продажу нежитлові приміщення (флігель) загальною площею 158,3 м2, які розташовані по бульвару Тараса Шевченка, 34/13 (літера Б) в місті Києві, однак наявні підстави для відновлення в судовому порядку права територіальної громади на майно, оскільки флігель було приватизовано в період дії закону, який забороняв відчуження майна; також прокурор вказує на нікчемність договору купівлі-продажу як такого що порушує публічний порядок і спрямований на незаконне заволодіння садибою Терещенків.

Київська міська рада, підтримуючи позов прокурора, зазначила, що флігель, в якому знаходяться нежитлові приміщення, є об`єктом культурної спадщини та охороняється законом; відповідач порушив законодавство у сфері культурної спадщини не виконуючи обов`язків щодо збереження та відновлення об`єкту культурної спадщини; тривала бездіяльність відповідача призвела до незадовільного стану об`єкта культурної спадщини; перебування спірного об`єкта тривалий час у незадовільному стані нівелює важливість сприяння розвитку національної культурної самобутності.

Господарський суд міста Києва рішенням від 04.03.2025, залишеним без змін у постанові Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2025, позов задовольнив.

Суди виходили, зокрема, з такого:

- наявні у спірних правовідносинах достатні фактичні та правові підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі позивача;

- оскільки висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/8413/21, яким встановлено охоронний статус жилого будинку та флігеля садиби Терещенків, не може бути поставлений під сумнів, встановленим є факт віднесення до пам`ятки культурної спадщини флігеля - нежитлових приміщень загальною площею 158,3 м2 по бульвару Тараса Шевченка, 34/13 у місті Києві;

- з матеріалів справи вбачається, що приватизація флігеля - відчуження майна, відбулось внаслідок укладення Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву та відповідачем 02.11.2006 договору № 1160 купівлі-продажу, а враховуючи що з 23.02.2005 по 17.08.2008 діяла заборона на приватизацію пам`яток культурної спадщини, а відчуження відбулось саме в період строку дії заборони (02.11.2006), суди дійшли висновку про порушення процедури приватизації - вимог закону який забороняв здійснювати приватизацію в певний період часу;

- правочин щодо відчуження нежитлових приміщень садиби Терещенків на користь відповідача укладено попри заборону, встановлену Законом України "Про тимчасову заборону приватизації пам`яток культурної спадщини", а договір купівлі-продажу є таким, що порушує публічний порядок, спрямований на незаконне заволодіння флігелем садиби Терещенків, який належить територіальній громаді міста Києва;

- під час чинного на час укладення договору купівлі-продажу 02.11.2006 правового регулювання право приватної власності на нежитлові приміщення (флігель) садиби Терещенків за жодних умов не могло виникнути у відповідача;

- договір купівлі-продажу від 02.11.2006 № 1160 є нікчемним відповідно до приписів частини другої статті 228 Цивільного кодексу України;

- за обставин цієї справи мета прокурора спрямована на усунення перешкод власникові (територіальній громаді міста Києва), який не втратив і не міг втратити володіння специфічним об`єктом цивільних відносин (об`єктом культурної спадщини, приватизація якого була забороненою), у користуванні та розпорядженні нежитловими приміщеннями (флігелем) садиби Терещенків шляхом її повернення від відповідача;

- установивши, що мета позову спрямована на усунення перешкод територіальній громаді міста Києва, яка не втратила володіння нежитловими приміщеннями (флігелем) садиби Терещенків, у користуванні та розпорядженні останньою шляхом її повернення від відповідача, суд розглядає вимогу про повернення територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради нежитлові приміщення садиби Терещенків, як вимогу за правилами негаторного позову;

- суди вважали обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, позовну вимогу про повернення територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради нежитлових приміщень (флігеля) садиби Терещенків, а заяву відповідача про застосування строку позовної давності - безпідставною;

- доводи відповідача стосовно набувальної давності на спірний об`єкт суди відхилили, оскільки право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 Цивільного кодексу України), проте такий позов не пред`явлено;

- наявність державної реєстрації права власності нежитлових приміщень за відповідачем у Державному земельному кадастрі порушує права територіальної громади, оскільки унеможливлює реалізовувати право власності щодо майна в повній мірі, з огляду на що, державна реєстрація підлягає скасуванню в судовому порядку.

Розпорядник майна Приватного акціонерного товариства "Центрелеватормлинбуд" арбітражний керуючий Козирицький Андрій Сергійович (далі - скаржник, Арбітражний керуючий Козирицький А. С.) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2025, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду вказану касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М.

Від Арбітражного керуючого Козирицького А. С. до Верховного Суду 23.12.2025 надійшла заява про відвід суддів Рогач Л. І., Краснова Є. В., Мачульського Г. М. від розгляду справи № 910/10062/24.

У заяві скаржник вказує на те, що Господарський суд міста Києва ухвалою від 19.03.2025 у справі № 910/2484/25 відкрив провадження про банкрутство ПрАТ "Центрелеватормлинбуд", а відповідно до частини другої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.

З огляду на вказане Арбітражний керуючий Козирицький А. С. вважає, що судді Рогач Л. І., Краснов Є. В., Мачульський Г. М. підлягають відводу відповідно до пункту 4 частини першої статті 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у зв`язку з порушенням порядку визначення суддів для розгляду справи.

Вказана заява передана головуючій судді Рогач Л. І. після виходу з відпустки 05.01.2026 та розглянута після виходу з відпустки суддів-членів колегії Мачульського Г. М., Краснова Є. В. 12.01.2026.

Розглянувши доводи заяви про відвід колегії суддів, Суд дійшов висновку про її необґрунтованість з огляду на таке.

Відповідно до змісту частин першої та третьої статті 39 ГПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Статтею 35 ГПК України визначені підстави для відводу (самовідводу) судді, зокрема, пунктом 4 частини першої цієї статті визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо було порушено порядок визначення судді для розгляду справи.

Предметом позову у цій справі є вимога про скасування державної реєстрації права власності та повернення майна, а саме об`єкта культурної спадщини.

Суди першої та апеляційної інстанцій розглядали справу № 910/10062/24 за правилами загального позовного провадження, а після ухвалення рішення судом першої інстанції у справі від 04.03.2025 Господарський суд міста Києва 19.03.2025 відкрив провадження у справі № 910/2484/25 про банкрутство ПрАТ "Центрелеватормлинбуд".

На момент звернення прокурора з позовом у 2024 році, а також на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення, провадження у справі про банкрутство ПрАТ "Центрелеватормлинбуд" порушено не було.

Відповідно до частин першої-третьої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Відповідно до приписів статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої та апеляційної інстанції в межах доводів касаційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (такі висновки викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 756/1529/15-ц, постанові Верховного Суду від 25.11.2020 у справі № 752/1839/19, постанові Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 760/16979/15-ц, постанові Верховного Суду від 21.12.2023 у справі № 686/23143/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що юрисдикція спору визначається на час відкриття провадження у справі в суді першої інстанції, тому і застосуванню підлягає процесуальне законодавство, що було чинним саме на час відкриття провадження у справі.

У постанові від 04.11.2024 у справі № 756/3328/20 Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в контексті визначення юрисдикції спору, у якому бере участь особа щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство зробив такі висновки:

- юрисдикція спору визначається на час відкриття провадження у справі в суді першої інстанції, тому і застосуванню підлягає процесуальне законодавство, що було чинним саме на час відкриття провадження;

- апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції;

- норми статті 7 КУзПБ регулюють питання передачі справи господарському суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, ще на стадії розгляду справи у суді першої інстанції та до ухвалення рішення суду по суті заявлених вимог;

- передача справи до господарського суду на підставі частини третьої статті 7 КУзПБ можлива лише на стадії розгляду справи в суді першої інстанції та до ухвалення рішення судом першої інстанції по суті заявлених вимог. Неможливо передати матеріали справи до суду іншої юрисдикції з ухваленим у ній рішенням по суті заявлених вимог;

- не є підставою для скасування рішень при апеляційному/касаційному перегляді з передачею справи до господарського суду відкриття провадження у справі про банкрутство, яке відбулося після ухвалення судового рішення судом першої інстанції, за винятком, якщо судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України передбачено, що визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється, зокрема, з урахуванням спеціалізації.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 37 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у Касаційному господарському суді обов`язково створюються окремі палати для розгляду справ щодо (про): банкрутство; захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством; корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів. Інші палати у касаційних судах створюються за рішенням зборів суддів касаційного суду.

У рішенні зборів суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду №1 від 08.01.2024 (із змінами та доповненнями) затверджено склад судових палат та спеціалізацію судових палат і суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Предметом позову у цій справі є скасування державної реєстрації права власності та повернення майна - об`єкта культурної спадщини, при цьому відповідач станом на час звернення прокурора з позовом, а також на час ухвалення рішення суду першої інстанції, не перебував у процедурі банкрутства, справа розглянута господарськими судами попередніх інстанцій за правилами позовного провадження.

З урахуванням вказаного колегія суддів вважає, що як на момент ухвалення рішення суду першої інстанції у справі, залишеного без змін судом апеляційної інстанції, так і на час здійснення касаційного провадження у цій справі відсутні правові підстави для застосування приписів частини другої статті 7 КУзПБ та здійснення повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги) між суддями з підстав, визначених пунктом 4 частини першої статті 35 ГПК України.

Колегія суддів зазначає, що наведене вище відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 17.04.2025 у справі № 917/1212/22.

Згідно з частиною третьою статті 39 ГПК якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Керуючись статтями 35, 39, 234 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву розпорядника майна Приватного акціонерного товариства "Центрелеватормлинбуд" арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича про відвід колегії суддів Рогач Л. І., Мачульського Г. М., Краснова Є. В. від розгляду справи № 910/10062/24 визнати необґрунтованою.

2. Передати матеріали справи № 910/10062/24, наявні у суді касаційної інстанції, на автоматизований розподіл для визначення судді для розгляду заяви розпорядника майна Приватного акціонерного товариства "Центрелеватормлинбуд" арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича про відвід колегії суддів у складі: Рогач Л. І. - головуючої, Краснова Є. В., Мачульського Г. М.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський