РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.01.2026Справа № 910/13559/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Князькова В.В. розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Державного підприємства "Охтирський комбінат хлібопродуктів", м.Охтирка

до відповідача: Державного агентства резерву України, м.Київ

про стягнення 1 009 041,60 грн,

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Охтирський комбінат хлібопродуктів" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного агентства резерву України про стягнення 1 009 041,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву №юр-3зб/360-2009 від 14.01.2009 в частині відшкодування витрат на зберігання.

Ухвалою суду від 05.11.2025 відкрито провадження в справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

Відповідач відзиву на позов не подав, клопотання про продовження строку на подачу відзиву не заявив, проте, про розгляд справи був повідомлений належним чином з урахуванням наступного.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Наразі, суд звертає увагу, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Як встановлено судом станом відповідачем здійснено реєстрацію електронного кабінету в підсистемі електронний суд. Ухвала про відкриття провадження була доставлена в електронний кабінет відповідача 05.11.2025.

За приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Одночасно, з огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

14.01.2009 між Державним комітетом з державного матеріального резерву України правонаступником якого є Державне агентство резерву України, як комітетом, та Державним підприємством "Охтирський комбінат хлібопродуктів", як зберігачем, був укладений договір відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву № юр-2зб/360-2009 (далі - договір), предметом якого згідно з пунктом 1.1 є зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (далі - цінності) без користування ними зберігачем, що здійснюється у зерносховищах зберігача.

Комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно зі специфікацією у кількості та за вартістю згідно з актом форми Р-16. Передбачені цим договором форми актів затверджуються комітетом (пункт 1.2. договору).

Згідно з пунктами 2.1, 2.6. договору зберігач зобов`язаний вживати заходи для належного зберігання цінностей відповідного виду, проводити освіження (поновлення) та заміну цінностей на продукцію аналогічного асортименту і якості самостійно без залучення додаткових коштів з поданням комітетові акта форми Р-17 протягом 3 днів здійснення операції.

Відповідно до пункту 2.2. договору цінності, що закладаються на відповідальне зберігання, повинні відповідати державним стандартам та вимогам, які затверджуються комітетом.

Відповідно пункту 4.1. договору вартість зберігання цінностей визначається згідно з Порядком відшкодування витрат підприємствам, установам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 №532.

Умовами пункту 4.2. договору встановлено, що відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) із зберігання цінностей здійснюється пропорційними частками за узгодженням між відповідачем та зберігачем.

Додатковою угодою № 26 від 27.04.2021 сторони внесли зміни до пункту 4.1. договору, виклавши його в наступній редакції: «Держрезерв відшкодовує витрати зберігача, пов`язані із відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, а саме зерна, виходячи з розрахунку - 30, 00 грн. (в т. ч. ПДВ) за тонно-місяць зберігання фактичної кількості матеріальних цінностей, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок зберігача».

У подальшому, додатковою угодою №27 від 27.04.2021 сторони встановили, що оплата здійснюється на підставі актів на відшкодування витрат за зберігання зерна державного резерву.

Згідно з пунктом 7.3. договору даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом всього строку зберігання цінностей.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що у період вересень 2008 року - грудень 2010 року позивачем згідно з приймальними актами (зберігальних зобов`язань) (форми Р-16) № 13 від 18.10.2010, № 14 від 18.10.2010, № 14 від 17.09.2008, № 15 від 26.09.2008, № 15 від 22.10.2010, № 17 від 29.10.2010, № 20 від 01.11.2010, № 21 від 03.11.2010, № 25 від 08.11.2010, № 26 від 08.11.2010, № 27 від 15.11.2010, № 28 від 15.11.2010, № 29 від 22.11.2010, № 32 від 09.12.2010, № 33 від 13.12.2010, копії яких наявні в матеріалах справи, було прийнято на зберігання від відповідача зерно пшениці врожаю 2006, 2010, 2018 років.

Доказів наявності заперечень щодо обсягу та факту передачі відповідачем матеріальних цінностей (зерна), а також повного та належного виконання позивачем умов договору в частині прийняття на відповідальне зберігання цінностей державного резерву суду не надано.

Наразі, факт прийняття зерна на зберігання, його обсяг та характеристики, зазначені в приймальних актах, сторонами не заперечувався та згідно з частиною 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України доказуванню не підлягає.

Крім того, вказане також неодноразово встановлювалось в рішеннях Господарського суду міста Києва, зокрема від 28.07.2020 у справі № 910/4203/20, від 02.11.2020 у справі № 910/6216/22, від 13.09.2023 у справі № 910/6755/23, від 25.02.2025 у справі № 910/10205/24, що на підставі частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України доказуванню не підлягає.

ДП «Охтирський комбінат хлібопродуктів» у період травень 2025 - вересень 2025 року надавав відповідачу звіти щомісяця про наявність зерна:

- звіт про наявність зерна державного резерву станом на 01.05.2025 обліковий №9-ДСК від 06.05.2025 та супровідний лист ДП «Охтирський КХП» № 10 від 06.05.2025;

- звіт про наявність зерна державного резерву станом на 01.06.2025 обліковий №11-ДСК від 05.06.2025 та супровідний лист ДП «Охтирський КХП» № 12 від 05.06.2025;

- звіт про наявність зерна державного резерву станом на 01.07.2025 обліковий №13-ДСК від 01.07.2025 та супровідний лист ДП «Охтирський КХП» № 14 від 01.07.2025;

- звіт про наявність зерна державного резерву станом на 01.08.2025 обліковий №16-ДСК від 06.08.2025 та супровідний лист ДП «Охтирський КХП» № 17 від 06.08.2025;

- звіт про наявність зерна державного резерву станом на 01.09.2025 обліковий №18-ДСК від 03.09.2025 та супровідний лист ДП «Охтирський КХП» № 19 від 03.09.2025.

З метою отримання плати за зберігання зернових культур за період травень 2025-вересень 2025 року позивачем надіслано відповідачу лист-вимогу № 188 від 09.10.2025 щодо погашення заборгованості за надані послуги у розмірі 1 009 041,60 грн, що підтверджується описом вкладення у лист, накладною та фіскальним чеком. Додатково Також додатково на електронну адресу e-mail: було надіслано лист-вимогу № 188 від 09.10.2025 з бухгалтерськими документами, що підтверджується знімком екрана (скріншот).

Оскільки вказана вимога не виконана, грошові кошти за надання послуг зберігання відповідачем не сплачено на рахунок позивач, останній звернувся із цим позовом до суду про стягнення 1 009 041,60 грн заборгованості.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Основні принципи формування, розміщення, зберігання, використання, поповнення та освіження (поновлення) запасів державного матеріального резерву визначає Закон України "Про державний матеріальний резерв" із змінами та доповненнями, який регулював відносини в цій сфері в період виникнення спірних правовідносин.

За визначенням статті 1 вказаного Закону, державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. У складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

Статтею 2 Закону України "Про державний матеріальний резерв" встановлено, що відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

За приписами статті 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв", запаси матеріальних цінностей державного резерву розміщуються на підприємствах, в установах і організаціях, спеціально призначених для зберігання матеріальних цінностей державного резерву. Розміщення і будівництво на території України підприємств, установ, організацій та інших об`єктів системи державного резерву здійснюються в порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частина запасів матеріальних цінностей державного резерву може зберігатися на промислових, транспортних, сільськогосподарських, постачальницько-збутових та інших підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності на договірних умовах.

Як визначено статтею 7 Закону України "Про державний матеріальний резерв", фінансування витрат підприємств, установ і організацій, пов`язаних з обслуговуванням і зберіганням, списання збитків від уцінки і природних втрат матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, зокрема коштів, одержаних від позичання матеріальних цінностей державного резерву, а також коштів, держаних від реалізації розброньованих матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Формування і розміщення замовлень на поставку матеріальних цінностей до державного резерву регулюється статтею 8 Закону України "Про державний матеріальний резерв", згідно з якою поставка матеріальних цінностей і розміщення замовлень на їх поставку на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності здійснюється в основному на підставі замовлень на поставку продукції для державних потреб з наступним відшкодуванням усіх витрат відповідальних зберігачів.

Згідно з пунктом 5 статті 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв", відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, оплата тарифу за перевезення вантажів, спеціальної тари, упаковки, послуг постачальницько-збутових організацій за поставку і реалізацію матеріальних цінностей державного резерву провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім того, суд зазначає, що 16.12.2023 набув чинності Закон України "Про державні резерви", відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 якого, відповідальне зберігання державного матеріального резерву - послуга із зберігання з дотриманням необхідних умов для забезпечення належної якості відповідної кількості закладених до державних резервів матеріальних цінностей у суб`єктів господарювання незалежно від форми власності (резидентів та нерезидентів), у тому числі поза межами території України, відповідно до порядку та умов, визначених цим Законом та договором.

Згідно з ч. 1, 2 статті 11 вказаного Закону запаси матеріальних цінностей державного матеріального резерву розміщуються на підприємствах, в установах та організаціях, які можуть забезпечити відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного матеріального резерву. Запаси матеріальних цінностей державного матеріального резерву, розміщені на відповідальне зберігання та резервування, підлягають обов`язковому страхуванню на випадок втрати, псування, пошкодження, знищення, у тому числі внаслідок стихійних лих, техногенних катастроф, нещасних випадків, протиправних дій третіх осіб. Номенклатура матеріальних цінностей державного матеріального резерву, що підлягають страхуванню, визначається Кабінетом Міністрів України. Договір страхування матеріальних цінностей державного матеріального резерву укладається на користь держави відповідальним зберігачем, резервантом із страховиком, якому присвоєно найвищий рейтинг фінансової стійкості (надійності) за Національною рейтинговою шкалою уповноваженим Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку рейтинговим агентством. Для державних підприємств, установ та організацій, господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, а також для суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, визнаних відповідно до законодавства України суб`єктами господарювання, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринку, відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного матеріального резерву є обов`язковим. Запаси державного матеріального резерву можуть розміщуватися: 1) на відповідальне зберігання у відповідальних зберігачів на підставі укладених договорів відповідального зберігання. Типова форма договору про відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного матеріального резерву встановлюється Кабінетом Міністрів України; 2) у резервантів (резидентів) на підставі договорів резервування. Типова форма договору резервування з резервантом (резидентом) встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, з метою удосконалення механізму відшкодування витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву постановою Кабінету Міністрів України № 532 від 12.04.2002 затверджено "Порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву" (далі - Порядок № 532).

Відповідно пункту 7 Порядку № 532, відшкодування витрат, пов`язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держрезервом та відповідальним зберігачем за формою згідно з додатком 1, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Судом встановлено, що укладений сторонами договір № юр-2зб/360-2009 від 14.01.2009 за своїм змістом та правовою природою є договором зберігання, який підпадає під правове регулювання норм глави 66 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Такий договір згідно з частиною першою статті 937 Цивільного кодексу України укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтею 938 Цивільного кодексу України, зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Відповідно до статті 942 Цивільного кодексу України, зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Порядок формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1997 №1129, зокрема, пункт 4 містить аналогічні положення щодо розміщення запасів матеріальних цінностей державного резерву Держрезервом на підприємствах, в установах і організаціях системи державного резерву, а також на інших підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності на договірних умовах.

На підприємствах, в установах і організаціях, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву (далі - відповідальні зберігачі), розміщення матеріальних цінностей забезпечується Держрезервом виходячи з критеріїв економічної доцільності, наявності у цих зберігачів необхідних для зберігання продукції умов, доцільності територіального розташування зберігачів тощо. Договори з відповідальними зберігачами укладаються Держрезервом на період, не менший за встановлений термін зберігання продукції до її освіження або заміни (пункт 5 вказаного порядку).

Згідно Інструкції про оформлення операцій з матеріальними цінностями державного матеріального резерву, затвердженої Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 24.09.2012 № 1042, оформлення операцій закладення матеріальних цінностей до державного резерву здійснюється на підставі, зокрема, приймального акта за формою № Р-16 - у разі закладення матеріальних цінностей підприємствами - відповідальними зберігачами або підприємствами, що належать до сфери управління Держрезерву (готується підприємством - відповідальним зберігачем або підприємством, що належить до сфери управління Держрезерву, самостійно).

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем у період вересень 2008 року - грудень 2010 року позивачем згідно з приймальними актами (зберігальних зобов`язань) (форми Р-16), було прийнято на зберігання від відповідача зерно пшениці врожаю 2006, 2010, 2018 років.

Як визначено частиною 1 статті 946 Цивільного кодексу України, плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Відшкодування витрат на зберігання регулюється статтею 947 Цивільного кодексу України, згідно приписів якої витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання.

Якщо виникають витрати (надзвичайні витрати), які сторони не могли передбачити при укладенні договору зберігання, вони відшкодовуються понад плату, яка належить зберігачеві.

Відповідно до пункту 3 договору, комітет зобов`язаний: відшкодовувати зберігачу витрати на зберігання цінностей у межах асигнувань, передбачених на ці цілі. Контролювати додержання умов зберігання цінностей, їх наявність та якісний стан.

Відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) із зберігання цінностей здійснюється пропорційними частками за узгодження між комітетом та зберігачем. У разі коли комітет вважає за можливе, відрахування суми втрат проводиться частинами протягом року (пункт 4.2 договору).

У свою чергу, пунктом 2 Порядку № 532 визначені обов`язки зберігача, серед яких, зокрема: обов`язок вживати заходів для належного зберігання цінностей відповідного виду; надсилати Держрезерву акти форми Р-16 (форми № 1); проводити відпуск цінностей тільки за нарядами Держрезерву; подавати Держрезерву разом з річним звітом (форма № 12) подавати кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей на наступний рік згідно з додатком 2 тощо.

За умовами пункту 2.7 договору, зберігач зобов`язаний, зокрема, щороку подавати комітетові до 15 січня року, наступного за звітним, звіт по формі № 1 станом на 1 січня, до 15 липня року, наступного за звітним - інформацію про результати перевірки якості і умов зберігання цінностей, а також про відповідність цінностей цілям, для яких вони призначені, за формою, встановленою комітетом, станом на 01 липня.

Відповідно пункту 4.1 договору, вартість зберігання цінностей визначається згідно з Порядком відшкодування витрат підприємствам, установам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Додатковою угодою від 27.04.2021 № 26 сторони договору внесли зміни до пункту 4.1 правочину, виклавши його у новій редакції, за якою Держрезерв відшкодовує витрати зберігача, пов`язані з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, а саме зерна, виходячи з розрахунку - 30,00 грн. (у т.ч. ПДВ) за тонно-місяць зберігання фактичної кількості матеріальних цінностей, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок зберігача.

У пункті 2 цієї додаткової угоди № 26 від 27.04.2021 до договору сторони погодили, що її умови застосовуються до відносин, які виникли до моменту її підписання, і діють з 01.01.2021 року до 31.12.2021 року.

Крім того, у додатковій угоді № 27 від 27.04.2021 до договору сторони погодили розмір коштів на відшкодування витрат зберігача на утримання матеріальних цінностей державного резерву на 2021 рік в сумі 2 421 699,84 грн (з ПДВ) та передбачили, що оплата здійснюється на підставі актів на відшкодування витрат за зберігання зерна державного резерву.

Також за змістом пункту 3 додаткової угоди № 27 від 27.04.2021 до договору її умови застосовуються до відносин, які виникли до моменту її підписання, і діють з 01.01.2021 до 31.12.2021.

Наказом Державного агентства резерву України від 29.01.2016 № 14 "Про встановлення розміру відшкодування витрат на зберігання 1 тони зерна державного резерву підприємствам системи державного резерву" з 01.02.2016 встановлено розмір витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням зерна державного резерву, що підлягає відшкодуванню державним підприємствам, що належать до сфери управління Держрезерву, у розмірі 30,00 грн. (з урахуванням ПДВ) за зберігання однієї тони в місяць. Означеним наказом керівників державних підприємств, що належать до сфери управління Держрезерву, зобов`язано забезпечити щомісячне надання до Держрезерву, не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, належним чином оформлених документів щодо відшкодування витрат за зберігання зерна згідно з його фактичною наявністю, а саме: акт на відшкодування витрат за зберігання зерна державного резерву; рахунок нарахування витрат за зберігання зерна державного резерву; звіт про наявність зерна державного резерву.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 532, сума витрат, що підлягає відшкодуванню, визначається з урахуванням вимог цього Порядку на кожен рік і сплачується пропорційними частками за узгодженням між Держрезервом та відповідальним зберігачем. Сума витрат, що підлягає відшкодуванню, визначається з урахуванням: умов зберігання матеріальних цінностей державного резерву; середнього розміру суми витрат; розміру складських приміщень, майданчиків, холодильних камер, резервуарів, підземних сховищ, де зберігаються матеріальні цінності державного резерву; обсягу додаткових витрат з обслуговування таких цінностей.

Держрезерв на підставі аналізу статей витрат відповідальних зберігачів щороку визначає середній розмір суми витрат із зберігання матеріальних цінностей виходячи з розрахунку на 1 кв. метр складського приміщення (відкритого огородженого майданчика), 1 куб. метр холодильної камери, резервуара для зберігання нафтопродуктів, підземних газових сховищ, а також зберігання 1 тони зернових культур в зерносховищі.

На виконання умов договору за наслідками прийняття на зберігання від відповідача зерна пшениці позивачем надано Державному агентству резерву України в період травень-вересень 2025 року послуги відповідального зберігання зерна, про що позивачем складені та підписані з боку зберігача акти на відшкодування витрат на зберігання зерна державного резерву: акт № 5 на відшкодування витрат за зберігання зерна державного резерву за період зберігання зерна 01.05.2025-31.05.2025 в 2 екз. та розрахунок нарахування витрат за зберігання зерна державного резерву за травень 2025 року; акт № 6 на відшкодування витрат за зберігання зерна державного резерву за період зберігання зерна 01.06.2025 - 30.06.2025 в 2 екз. та розрахунок нарахування витрат за зберігання зерна державного резерву за червень 2025 року; акт № 7 на відшкодування витрат за зберігання зерна державного резерву за період зберігання зерна 01.07.2023 - 31.07.2023 в 2 екз. та розрахунок нарахування витрат за зберігання зерна державного резерву за липень 2025 року; акт № 8 на відшкодування витрат за зберігання зерна державного резерву за період зберігання зерна 01.08.2025 - 31.08.2025 в 2 екз. та розрахунок нарахування витрат за зберігання зерна державного резерву за серпень 2025 року; акт № 9 на відшкодування витрат за зберігання зерна державного резерву за період зберігання зерна 01.09.2025 - 30.09.2025 в 2 екз. та розрахунок нарахування витрат за зберігання зерна державного резерву за вересень 2025 року. Доказів повернення зберігачу актів на відшкодування витрат за зберігання зерна державного резерву за період травень-вересень 2025 року з зауваженнями та викладенням підстав їх не підписання, з мотивованою відмовою від підписання щодо кількості та/або якості наданих послуг відповідачем суду на час розгляду справи також не надано.

Загальна вартість наданих позивачем відповідачу послуг відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву за вищенаведеними актами на відшкодування витрат на зберігання зерна державного резерву склала 1 009 041,60 грн.

Разом з вказаними актами позивачем складалися звіти про наявність зерна державного резерву станом на 01.05.2025, на 01.06.2025, на 01.07.2025, на 01.08.2025, на 01.09.2025, копії яких долучені до матеріалів справи. Заперечень щодо факту отримання вказаних звітів, а також щодо наведених у звітах даних про фактичну наявність зерна та дані оперативного обліку відповідачем суду не надано.

При цьому, як встановлено судом, позивачем виконано обов`язок щодо пред`явлення відповідачеві документів, які підтверджують виконання позивачем своїх зобов`язань з надання послуг по зберіганню матеріальних цінностей державного резерву за договором, зокрема, актів на відшкодування витрат за зберігання зерна державного резерву, звітів про наявність зерна державного резерву та розрахунків нарахування витрат на зберігання.

За таких обставин суд доходить висновку, що Державним підприємством "Охтирський комбінат хлібопродуктів" виконані прийняті на себе на підставі укладеного між сторонами договору зобов`язання зі зберігання цінностей державного резерву - зерна.

У свою чергу, доказів вжиття відповідачем у спірний період заходів щодо перевірки наявності та якісного стану матеріальних цінностей, контролю додержання зберігачем умов їх зберігання, а також зауважень в частині неналежного зберігання цінностей зберігачем матеріали справи не містять.

Отже, передбаченому умовами договору обов`язку зберігача щодо вжиття заходів для належного зберігання цінностей відповідного виду та надання необхідних звітів кореспондує передбачений договором обов`язок Держрезерву з відшкодування зберігачу витрат (з урахуванням ПДВ) на утримання цінностей, згідно актів на відшкодування витрат за зберігання зерна державного резерву.

Тобто, з огляду на умови договору та за відсутності доказів щодо наявності зауважень (недоліків) до наданих документів, суд вважає вказані підписані в односторонньому порядку позивачем акти на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей та звіти про витрати на зберігання зерна державного резерву такими, що погоджені Державним агентством резерву України, та є доказом належного виконання позивачем своїх зобов`язань щодо своєчасного та повного виконання обумовлених договором послуг зі зберігання матеріальних цінностей, отже доходить висновку про можливість вважати вказані в цих актах та звітах послуги зі зберігання матеріальних цінностей державного резерву в період травень-вересень 2025 року такими, що позивачем надані в повному обсязі та відповідно до умов договору.

Вказаний факт за відсутності будь - яких претензій держрезерву щодо обсягу, змісту та вартості витрат на зберігання на час отримання актів та звітів, а також ненадання сторонами жодних доказів наявності мотивованої відмови відповідача від їх погодження дає змогу стверджувати про наявність у відповідача зобов`язання зі сплати витрат за зберігання цінностей державного резерву, а у позивача відповідного права вимагати такої оплати.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначено позивачем в позовній заяві та встановлено судом, всупереч умовам договору відповідач не здійснив відшкодування позивачу витрат на зберігання цінностей державного резерву за травень-вересень 2025 року в обсязі, зазначеному в актах на відшкодування витрат в загальному розмірі 1 009 041,60 грн.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

При цьому, оскільки умовами спірного договору сторонами не було погоджено строку, протягом якого відповідач повинен відшкодувати витрати із зберігання цінностей державного резерву (зерна), то застосуванню підлягають приписи частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України.

Наразі, як встановлено судом, зазначено позивачем та відповідачем не заперечувалось, Державним агентством резерву України отримано Вимогу № 188, однак, вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також положенням договору відповідач свої зобов`язання щодо відшкодування позивачу як зберігачу 1 009 041,60 грн витрат на зберігання зерна державного резерву за травень-вересень 2025 року не виконав, в результаті чого у Державного агентства резерву України утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним договором у зазначеному вище розмірі, строк оплати якої є таким, що настав.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу або ж письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів,

Судом враховані обставини підтвердження наявності на Державному підприємстві "Охтирський комбінат хлібопродуктів" переданого на зберігання зерна державного резерву згідно наданих позивачем до матеріалів справи звітів зберігача про наявність зерна за кожен місяць спірного періоду, та, відповідно, відсутність будь - яких обґрунтованих заперечень щодо їх змісту з боку відповідача, в тому числі на момент розгляду спору в суді.

При цьому, факт не підписання Державним агентством резерву України актів на відшкодування витрат, направлених позивачем, за відсутності вмотивованої відмови від їх підписання, не спростовує обставин понесення позивачем таких витрат на зберігання, а відтак не може бути підставою для відмови від сплати на користь позивача відшкодування витрат на зберігання зерна державного резерву.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов`язань за договором у встановлений строк в частині відшкодування витрат на зберігання матеріальних цінностей державного резерву за період травень-вересень 2025 року, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 009 041,60 грн заборгованості з відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей державного резерву підлягають задоволенню.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» до Державного агентства резерву України про стягнення 1 009 041,60 грн - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного агентства резерву України (01024, Україна, місто Київ, вулиця Чикаленка Євгена, будинок 28/9; ідентифікаційний ) на користь Державного підприємства «Охтирський комбінат хлібопродуктів» (42700, Україна, Сумська обл., місто Охтирка, вулиця Армійська, будинок 11; ідентифікаційний ) заборгованість у розмірі 1 009 041,60 грн та судовий збір в розмірі 12 108,50 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного господарського суду.

Повний текст складено 05.01.2026.

Суддя В.В. Князьков