ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/4531/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Божко Є.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Харківського обласного центру зайнятості (вул. Громадського Олега, 1А, м. Харків, 61068) в особі Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості (вул. Шевченка, 137А, м. Харків, 61013)
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (м-н Свободи, 5, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022)
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - Вовк В.І. (довіреність №61 від 31.12.2025),

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Харківський обласний центр зайнятості в особі Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просить стягнути з Головного управління ПФУ в Харківській області кошти, виплачені як допомога по безробіттю ОСОБА_1 у сумі 11 144 грн 56 коп. та судові витрати у сумі 3028 грн 00 коп. на користь Харківського обласного центру зайнятості.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/4531/25. Справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено розгляд справи в судовому засіданні "14" січня 2026 р. о 12:00.

У судовому засіданні 14.01.2026 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач у судове засіданні, призначене на 14.01.2026 о 12:00, свого повноважного представника не направив.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області ухвалу Господарського суду Харківської області від 22.12.2025 отримало шляхом доставки в Електронний кабінет 22.12.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка міститься в матеріалах справи.

Судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 названого Закону, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Отже, суд належним чином виконав вимоги Господарського процесуального кодексу України щодо направлення процесуальних документів учасникам справи та здійснив всі необхідні дії з метою належного їх повідомлення про розгляд справи; відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи.

Разом з цим, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області наданими відповідачу процесуальними правами не скористалося; у встановлений судом п`ятнадцятиденний строк відзив на позовну заяву до суду не подало.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, заяв та клопотань від нього не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

У судовому засіданні 14.01.2026 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.05.2020 ОСОБА_1 звернувся за сприянням у працевлаштуванні до Харківського міського центру зайнятості (зараз - Харківська філія Харківського обласного центру зайнятості). Згідно поданої заяви від 20.05.2020 та відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» йому був наданий статус безробітного 20.05.2020.

Згідно з наказом від 21.05.2020 № НТ200521 ОСОБА_1 допомога по безробіттю призначалась як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу (360 к.д.) на період з 20.05.2020 по 14.05.2021.

Відповідно до наказу від 29.07.2020 № НТ200729 ОСОБА_1 припинено реєстрацію 29.07.2020.

Як повідомляє позивач, за період з 20.05.2020 по 28.07.2020 ОСОБА_1 . Харківським міським центром зайнятості було перераховано матеріальне забезпечення на випадок безробіття у сумі 11 144 грн. 56 коп.

У ході відпрацювання інформації від Пенсійного фонду України (у Порядку здійснення верифікації та моніторингу державних виплат) щодо осіб, які зареєстровані в центрі зайнятості як безробітні, виявлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, у зв`язку з чим Харківським міським центром зайнятості проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, за результатами якого складено Акт від 11.08.2022 № 77/2022.

Актом від 11.08.2022 № 77/2022 встановлено, що ОСОБА_1 у період перебування в статусі безробітного з 20.05.2020 по 28.07.2020 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області як пенсіонер за віком з 12.12.2018 (лист від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.07.2022 вих. № 2000-0304-8/45918).

Позивачем 17.08.2022 ОСОБА_1 направлено лист-претензією №ХМЦЗ-02-3043 з пропозицією в добровільному порядку сплатити суму боргу.

Позивач повідомляє, що 07 лютого 2023 року на адресу Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості надійшла заява від ОСОБА_1 про скасування листа-претензії про повернення коштів у зв`язку з тим, що пенсію ОСОБА_1 призначено на підставі рішення суду.

Так, Постановою Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 520/10521/19, визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, оформлене протоколом від 04.09.2019 № 89/121, про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язано Управління призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 12.12.2018.

14 лютого 2023 року Харківською філією ХОЦЗ направлено запит за вих. № ХМЦЗ-02-823 до Головного управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області щодо з`ясування дати прийняття рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах.

З листа Головного управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області від 23.02.2023 №210/02 вбачається, що на виконання постанови Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №520/10521/19 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на пільгових умовах з 12.12.2018, нарахування пенсії здійснюється з 01.08.2020.

У зв`язку з цим, Харківським обласним центром зайнятості прийнято наказ від 12.06.2023 № 635 про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю ОСОБА_1 . Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області у сумі 11 144 грн. 56 коп. за період з 20.05.2020 по 28.07.2020.

На виконання наказу на адресу Головного управління ПФУ в Харківській області направлено лист-претензію від 15.06.2023 №17.05-3913 з пропозицією повернути кошти.

Відповідач у відповідь на лист-претензію надав свої заперечення (лист від 29.06.2023 вх. № 789/02), в яких наголосив на відсутності протиправних дій чи бездіяльності зі свого боку та неправомірності покладення на нього відповідалності у вигляді повернення коштів.

За вказаних обставин Харківський обласний центр зайнятості в особі Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 11 144,56 грн майнової шкоди.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Предметом спору у справі є майнова шкода, завдана внаслідок неправомірних дій органу державної влади.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Тож суб`єктами відповідальності відповідно до ст. 1173 ЦК України є органи державної влади або місцевого самоврядування, а відповідальність за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, настає незалежно від вини цих органів.

На відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 ЦК України, на підставі якої заявлені позовні вимоги, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Підставами для стягнення із відповідача шкоди за статтею 1173 ЦК України є:

1) Суб`єкт заподіяння шкоди - орган прийняття незаконного рішення - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області - є органом виконавчої влади, тобто суб`єктом відповідальності в розумінні статті 1173 ЦК України.

Частиною 1 статті 107 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

2) Протиправні дії відповідача - відмова призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах.

Неправомірність прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області рішення, оформленого протоколом від 04.09.2019 № 89/121, про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 встановлена Ппостановою Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 520/10521/19.

За приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, суд вважає доведеним факт прийняття незаконного рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, яке виявилось у безпідставній та незаконній відмові в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

3) Наявність шкоди у сумі витрат Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття на виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 , права б на яку останній не мав за умови своєчасного призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Сума завданої шкоди вимірюється сумою виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у сумі 11 144 грн. 56 коп. за період з 20.05.2020 по 28.07.2020.

Кошти перераховувалися ОСОБА_1 на його особовий рахунок, що підтверджується Додатком № 4 "Нарахування допомоги по безробіттю та платежі" до ПК № 00118.

4) Причинно-наслідковий зв`язок полягає в наступному.

Статус пенсіонера і статус безробітного є взаємовиключними згідно зі статтею 43 Закону України "Про зайнятість населення".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з ч. 2 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття зобов`язаний вживати заходів до раціонального використання коштів і забезпечення його фінансової стабільності.

Суд наголошує, що положенням п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Статусу пенсіонера ОСОБА_1 не набув внаслідок протиправної відмови Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Виплата допомоги по безробіттю здійснювалася позивачем ОСОБА_1 не добровільно, а на виконання вимог Закону України "Про зайнятість населення" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Отже, виплата допомоги по безробіттю здійснювалася позивачем на виконання вимог Закону України "Про зайнятість населення", і така виплата відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення", п. 7 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" не здійснювалася би у випадку своєчасного призначення та виплати пенсії ОСОБА_1 , що свідчить про наявність шкоди у позивача та причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та заподіяною шкодою.

Аналогічні висновки викладені у Постановах Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 922/3435/17, від 10.04.2018 у справі № 927/455/17 та від 13.02.2018 у справі № 915/282/17.

Отже, неправомірні дії відповідача призвели до відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 та завдали матеріальної шкоди позивачу, яка відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України має відшкодуватися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області на користь позивача.

У частині 3 статті 2 Господарського процесуального України передбачено, що одним з основних принципів господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).

Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 126, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ) на користь Харківського обласного центру зайнятості (вул. Громадського Олега, 1А, м. Харків, 61068, ) в особі Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості (вул. Шевченка, 137А, м. Харків, 61013, ) кошти, виплачені як допомога по безробіттю ОСОБА_1 , у сумі 11 144,56 грн та судовий збір у сумі 3028,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Харківський обласний центр зайнятості (вул. Громадського Олега, 1А, м. Харків, 61068, ) в особі Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості (вул. Шевченка, 137А, м. Харків, 61013, ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ).

Повне рішення складено "15" січня 2026 р.

СуддяО.О. Присяжнюк