УХВАЛА

12 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 927/482/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М.,

розглядаючи касаційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.12.2024

та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2025

у справі за позовом керівника Козелецької окружної прокуратури Чернігівської області в особі Фонду державного майна України

до: 1) Акціонерного товариства "Укртелеком", 2) Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 1) Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області, 2) Департамент з питань цивільного захисту та оборонної роботи Чернігівської обласної адміністрації,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерного товариства "Укртелеком" - Акціонерне товариство "Укрпошта",

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права спільної власності та повернення до державної власності захисної споруди цивільного захисту.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Козелецької окружної прокуратури (далі - Прокурор, скаржник) звернувся до Господарського суду Чернігівської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (далі - ФДМУ, позивач) з позовом до Акціонерного товариства "Укртелеком" (далі -АТ "Укртелеком", відповідач-1) та Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області (далі - Рада, відповідач-2) про усунення перешкод у здійсненні ФДМУ права користування та розпорядження захисною спорудою цивільного захисту - протирадіаційним укриттям № 92908, розташованим за адресою: вул. Соборності, 30-а, смт. Козелець, Чернігівський район, Чернігівська область, шляхом:

- визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Ради від 19.10.2004 № 102 "Про узаконення раніше проведеного будівництва" у частині визнання за відповідачем-1 права власності на 33/50 частини нежитлової будівлі загальною площею 1355,0 м2 за адресою: вул. Соборності, 30-а, смт. Козелець, Чернігівська область;

- визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.10.2004 серії САА № 197299, виданого відповідачу-1 на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: вул. Соборності, 30-а, смт. Козелець, Чернігівський район, Чернігівська область;

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права спільної часткової власності на 33/50 частини нежитлової будівлі загальною площею 1355,0 м2 за відповідачем-1;

- зобов`язання відповідача-1 повернути державі в особі позивача захисну споруду цивільного захисту - протирадіаційне укриття № 92908 площею 66,4 м2, розташовану за адресою: вул. Соборності, 30-а, смт. Козелець, Чернігівський район, Чернігівська область.

Позовні вимоги із посиланнями, зокрема на статті 16, 21, 178, 182, 203, 207, 215, 321, 328, 391, 393 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статтю 4 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", статтю 32 Кодексу цивільного захисту України, обґрунтовані тим, що відповідачем-1 порушено право держави щодо користування та розпорядження майном, оскільки в силу вимог законодавства спірне нерухоме майно - захисна споруда цивільної оборони (сховище) не могло бути приватизоване та вибувати із державної власності в приватну.

Господарський суд Чернігівської області рішенням від 10.12.2024 відмовив у задоволенні позову.

Мотивував тим, що:

- спірна захисна споруда цивільного захисту - протирадіаційне укриття за законом відноситься до об`єктів загальнодержавного значення з обмеженою обороноздатністю та не підлягало приватизації (корпоратизації) або іншому відчуженню, тобто набуття спірної захисної споруди у приватну власність відповідачем-1 є протиправним. З огляду на відсутність згоди держави в особі позивача, як уповноваженого органу, на відчуження та передачу у приватну власність спірного нерухомого майна, державна реєстрація права приватної власності на таке майно за відповідачем-1 є незаконною;

- позовна вимога про визнання незаконним та скасування спірного рішення Ради від 19.10.2004 № 102 не підлягає задоволенню, оскільки не дозволить позивачу ефективно відновити володіння спірним майном;

- вимога про визнання недійсним спірного свідоцтва про право власності на нерухоме майно також є неефективною, тому не підлягає задоволенню;

- вимога про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права спільної часткової власності на 33/50 частини нежитлової будівлі загальною площею 1355,0 м2 за відповідачем-1 не підлягає задоволенню як така, що не є належним способом захисту;

- позовна вимога щодо зобов`язання відповідача-1 повернути спірну захисну споруду цивільного захисту за своєю правовою природою є віндикаційним позовом і до неї застосовується загальна позовна давність, але Прокурор звернувся до суду з пропуском позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Північний апеляційний господарський суд у постанові від 06.10.2025 змінив мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, виклавши її у редакції постанови, а в решті рішення залишив без змін.

Мотивував тим, що у цій справі відповідач-1 є особою, за якою зареєстроване право власності на об`єкт нерухомості, та за принципом реєстраційного підтвердження володіння є володільцем такого об`єкта, тому належному способу захисту прав у спірних правовідносинах відповідає позовна вимога про витребування нерухомого майна від відповідача-1, за яким зареєстроване право власності на об`єкт нерухомості. Оскільки, звертаючись до суду з позовом Прокурор обрав неналежний спосіб захисту, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову, але з неправильних мотивів. Водночас, так як суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги, а в цій справі в позові слід відмовити з огляду на неналежний спосіб захисту, питання про застосування позовної давності не розглядається.

Прокурор звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2025, в якій просить передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Прокурор вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи оскаржувані рішення, порушили вимоги частини четвертої статті 236 ГПК України, частину шосту статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і не врахували висновки щодо застосування у подібних правовідносинах статей 3, 15, 16, 328, 387, 388, 391 ЦК України, частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18, від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18, від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц, від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц в контексті того, що у випадках, коли на певний об`єкт нерухомого майна за жодних умов не може виникнути право приватної власності, державна реєстрація цього права не змінює володільця відповідного об`єкта, а тому порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади слід розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням власника володіння; належним способом захисту прав власника у цих випадках є негаторний позов.

Зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували правові висновки Верховного Суду щодо застосування статей 3, 15, 16 ЦК України у подібних правовідносинах, які викладені у постановах від 20.05.2021 у справі № 361/953/16-ц, від 02.06.2021 у справі № 351/1317/18, від 05.07.2023 у справі № 756/9405/21, в яких зазначено, що, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права.

Посилається також на те, що суди не врахували висновку щодо застосування положень частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", які викладені у постанові Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 щодо того, що оскільки порушення права власності позивача відбулося в результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за відповідачем, то заявлені позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення.

Прокурор вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21 щодо того, що належним способом захисту прав власника у таких спорах є негаторний позов, натомість взяв до уваги висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 29.05.2025 у справі № 918/938/23.

Отже, зі змісту та вимог касаційної скарги вбачається, що скаржник вважає, що належним та ефективним способом захисту прав держави як власника захисної споруди цивільного захисту, на яку (споруду) за жодних умов не може виникнути право приватної власності, є негаторний позов, а не вимога про витребування спірної споруди.

Верховний Суд ухвалою від 17.11.2025 відкрив касаційне провадження у цій справі та призначив касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 10.12.2025; у судовому засідання 10.12.2025 оголошено перерву до 14.01.2026.

Водночас під час вивчення матеріалів касаційної скарги колегія суддів установила, що ухвалою Верховного Суду від 29.10.2025 на розгляд Великої Палати Верховного Суду передано справу № 922/2484/24 у зв`язку з необхідністю відступу від правового висновку щодо абсолютної заборони перебування захисних споруд цивільної оборони у приватній власності та зумовленого цим застосування саме негаторного позову як належного способу захисту прав держави як власника таких споруд, викладеного в постановах Верховного Суду (цивільна юрисдикція) від 30.05.2018 у справі № 734/337/15-ц, від 20.06.2022 у справі № 168/626/19, від 28.06.2023 у справі № 563/501/22, від 27.11.2024 у справі № 558/450/22. Вказаний висновок суперечить підходу, сформованому Верховним Судом (господарська юрисдикція) у справах № 918/938/23, № 906/1052/22, № 924/720/22, № 914/1889/24, № 918/1226/24.

Таким чином, викладені Великою Палатою Верховного Суду за наслідками розгляду справи № 922/2484/24 висновки щодо визначення належного та ефективного способу захисту прав позивача можуть мати суттєве значення для правильного вирішення справи № 927/482/24.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Ураховуючи викладене, з огляду на предмет і підстави позову справи № 922/2484/24 та цієї справи (№ 927/482/24), з метою дотримання єдності судової практики та принципу верховенства права, невід`ємним складовим елементом якого є юридична визначеність, а також принципу пропорційності, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зупинення провадження в справі № 927/482/24 до закінчення касаційного перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі № 922/2484/24 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого перегляду.

Керуючись статтями 228, 229, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 927/482/24 зупинити до закінчення касаційного перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі № 922/2484/24 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого перегляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський