РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.01.2026Справа № 910/12355/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є. розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Фізичної особи - підприємця Дмитришен Сергія Володимировича

до Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Ватутіна

про стягнення 61 899, 53 грн.

Без виклику представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець Дмитришен Сергій Володимирович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Ватутіна (далі - відповідач) про стягнення 61 899, 53 грн, з яких: 48 968, 80 грн основний борг, 10 080, 21 грн інфляційні втрати та 2 850, 52 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору № 22-В про надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом від 01.10.2023 в частині повної та своєчасної оплати за надані позивачем послуги з перевезення вантажу, у зв`язку з чим позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 відкрито провадження у справі № 910/12355/25, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

23.10.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених позовних та вказав на те, що відповідач частково виконав взяті на себе зобов`язання та сплатив на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 100 000, 00 грн.

24.10.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

06.01.2026 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшла заява про поновлення процесуального строку для долучення додаткових документів.

06.01.2026 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною восьмою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2023 між Фізичною особою - підприємцем Дмитришеним Сергієм Володимировичем (далі - перевізник) та Приватним сільськогосподарським підприємством ім Ватутіна (далі - замовник) укладено Договір про надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, перевізник бере на себе зобов`язання доставити автомобільним транспортом і видати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі, а замовник бере на себе зобов`язання сплатити плату за перевезення вантажів, на умовах, встановлених даним договором. Місце відправлення, пункт призначення та вантажоотримувач вказуються в товаротранспортних накладних.

Відповідно до п. 4.1 Договору розрахунок між перевізником та замовником здійснюється на підставі наданого перевізником замовнику рахунку шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок перевізника.

Згідно з п. 4.2 Договору розрахунок здійснюється замовником перевізнику по факту за надані послуги, на підставі Актів приймання-передачі надання послуг на виконання транспортних перевезень, підписаного уповноваженими представниками сторін, протягом 10 (десяти) банківських днів з дня його підписання.

Відповідно до п. 4.3 Договору вартість послуг перевезення вантажу вказується перевізником в рахунках на оплату за тарифами, погодженими уповноваженими особами перевізника та замовника до початку здійснення перевезень вантажу, з розрахунку фактично виконаного пробігу та ваги перевезеного вантажу. Одиниця виміру в рахунках на оплату-тонна перевезеного вантажу. Ціна перевезення тонни вантажу заокруглюється в межах двох знаків після коми для коректного заповнення та реєстрації податкових накладних.

Додатком №1 до Договору сторони погодили тарифи для визначення вартості послуг.

На виконання умов Договору позивачем було здійснено перевезення вантажу (соняшника), що підтверджується товарно - транспортними накладними, а саме: № 9 від 04.10.2023, № 55 від 05.10.2023; № 55А від 05.10.2023, № 108 від 06.10.2023, № 108А від 06.10.2023, № 148 від 07.10.2023, № 221 від 09.10.2023, № 494 від 19.10.2023 та № 524 від 20.10.2023.

Згідно Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 10 від 25.10.2023 позивачем надані, а відповідачем прийняті послуги перевезення на загальну суму 148 968, 80 грн.

Як вбачається з виписки за період з 01.10.2023 по 30.11.2023 наданої позивачем до матеріалів справи, відповідачем 13.10.2023 та 17.11.2023 сплачено 100 000, 00 грн.

З огляду на те, що відповідач не виконав свої грошові зобов`язання за Договором в частині оплати наданих йому послуг, позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 48 968, 80 грн, інфляційні втрати в розмірі 10 080, 21 грн та 3% річних у розмірі 2 850, 52 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та за своєю правовою природою є договором перевезення, який підпадає під правове регулювання Глави 64 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частиною першою статті 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Судом встановлено факт надання позивачем відповідачеві послуг з перевезення вантажу, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №10 від 25.10.2023 та товарно-транспортних накладних № 9 від 04.10.2023, № 55 від 05.10.2023; № 55А від 05.10.2023, № 108 від 06.10.2023, № 108А від 06.10.2023, № 148 від 07.10.2023, № 221 від 09.10.2023, № 494 від 19.10.2023 та № 524 від 20.10.2023.

Зі змісту додатку до Акту вбачається, що 25.10.2023 позивачем було перевезено товар на загальну суму 148 968, 80 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням погодженого сторонами в Договорі порядку розрахунків, плата за послуги вноситься замовником по факту за надані послуги, на підставі Акту, протягом 10 банківських днів з дня його підписання.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказує на порушення позивачем умов Договору в частині невиставлення рахунку на оплату та зазначає, що зобов`язання з оплати виникає виключно після виставлення рахунку замовникові.

Суд звертає увагу, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити послуги. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18 та від 29.04.2024 у справі №915/641/19.

Так, виникнення у відповідача обов`язку оплатити надані послуги, відповідно до умов Договору, безпосередньо пов`язано з підписанням сторонами Акту здачі-приймання робіт (надання послуг).

Зі змісту наявної в матеріалах справи копії Акту вбачається, що його складено і підписано 25.10.2023, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Відтак строк оплати наданих позивачем послуг, відповідно до умов Договору, станом на момент розгляду справи є таким, що настав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 №13/51-04.

З матеріалів справи вбачається, що після звернення з позовом до суду та відкриття провадження у справі, відповідач перерахував позивачу суму у розмірі 48 968, 80 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 527979611 від 22.12.2025.

За таких обставин суд вважає, що предмет спору у даній справі в частині стягнення 48 968, 80 грн основного боргу припинив своє існування.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення 48 968, 80 грн основного боргу, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 10 080, 21 грн та 3 % річних у розмірі 2 850, 51 грн.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на порушення відповідачем строків оплати за Договором, суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму заборгованості за весь час прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням допущених помилок у визначенні початку періоду прострочення грошового зобов`язання (з 09.11.2023, а не з 06.11.2023 як зазначено позивачем), суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3% річних на суму 2 822, 08 грн та інфляційні втрати у розмірі 9 166, 80 грн.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати в розмірі 9 166, 80 грн та 3% річних у розмірі 2 822, 08 грн.

Оскільки відповідно до Акту здачі - приймання робіт (надання послуг) № 10 від 25.10.2023 позивачем були надані, а відповідачем прийняті послуги на суму 148 968, 80 грн та станом на момент подання позову до суду строк оплати відповідно до п. 4.2 Договору у відповідача настав, суд дійшов висновку, що витрати по сплаті судового збору в цій частині покладаються на відповідача з огляду на положення ч. 9 ст 129 ГПК України, якою передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 231, 232 - 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Дмитришен Сергія Володимировича до Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Ватутіна про стягнення 61 899, 53 грн задовольнити частково.

2. Закрити провадження в частині стягнення основного боргу у розмірі 48 968, 80 грн.

3. Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Ватутіна (адреса: 04215, місто Київ, вулиця Світлицького, будинок 35, приміщення 108/4, оф. 1; ) на користь Фізичної особи - підприємця Дмитришена Сергія Володимировича (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), інфляційні втрати у розмірі 9 166 (дев`ять тисяч сто шістдесят шість) грн 80 коп, 3 % річних у розмірі 2 822 (дві тисячі вісімсот двадцять дві) грн 08 коп та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.01.2026 року.

Суддя М.Є. Літвінова