РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.01.2026Справа № 910/7709/25
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НАОЛТА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР РЕАЛТІ»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «СЛАВІЯ-АКБ»,

2) Товариство з обмеженою відповідальністю «СЛАВІЯ-АКБ»,

3) Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРІ СЕРВІСЕС ЛІМІТЕД»

про визнання іпотеки припиненою, припинення обтяжень та виключення записів

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судових засідань Рєпкіна Ю.Є.

представники учасників справи:

від позивача: Кисличенко І.В.;

від відповідача: не з`явився;

від третіх осіб 1-3: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «НАОЛТА» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР РЕАЛТІ» (надалі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати припиненою іпотеку нерухомого майна, а саме: виробничої будівлі, загальною площею 1 523,4 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Будіндустрії, будинок 7 літ. VII, складові частини об`єкта нерухомого майна: будівля елінгу, А; навіс, а-1; виробничий цех, Б; прибудова, Б-1; нежитлова будівля, В; навіс, Г (реєстраційний номер у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 000), яка на праві приватної власності належить позивачу, що виникла на підставі договору іпотеки, серія та номер: 4341, від 23.10.2021, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А.;

- зняти заборону відчуження, припинити обтяження нерухомого майна, а саме виробничої будівлі, загальною площею 1 523,4 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Будіндустрії, будинок 7 літ. VII, складові частини об`єкта нерухомого майна: будівля елінгу, А; навіс, а-1; виробничий цех, Б; прибудова, Б-1; нежитлова будівля, В; навіс, Г (реєстраційний номер у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 000);

- виключити: запис про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису: 44618377 від 23.10.2021 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 61108120 від 23.10.2021, реєстратор: приватний нотаріус Чуловський Володимир Анатолійович, Київський міський нотаріальний округ, м.Київ, тип обтяження: заборона на нерухоме майно, обтяжувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАР РЕАЛТІ», , країна реєстрації: Україна, особа, майно/права якої обтяжуються: Товариство з обмеженою відповідальністю «НАОЛТА», , країна реєстрації: Україна).

- виключити запис про іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, № 44618306 від 23.10.2021 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 61107903 від 23.10.2021, реєстратор: приватний нотаріус Чуловський Володимир Анатолійович, Київський міський нотаріальний округ, м.Київ, іпотекодержатель: Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАР РЕАЛТІ», , країна реєстрації: Україна, боржник: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «М.КОНСАЛЬТ», , країна реєстрації: Україна).

Позовні вимоги, з посиланням на ст.11, 319, 321, 509, 526, 546, 575, 593, 598, 629 Цивільного кодексу України, ст.1, 17 Закону України «Про іпотеку», мотивовані тим, що оскільки основні зобов`язання за договором від 22.10.2021 про врегулювання заборгованості за договором суборенди № 29-05/11/20 від 05.11.2020, договором від 22.10.2021 про врегулювання заборгованості за договором суборенди № 28-05/11/20 від 05.11.2020, договором від 22.10.2021 про врегулювання заборгованості за договором суборенди № 27-05/11/20 від 05.11.2020, які були забезпечені іпотекою згідно договору іпотеки від 23.10.2021, що укладений між позивачем та відповідачем, припинені, в зв`язку з їх належним виконанням у повному обсязі, зобов`язання за договором іпотеки також є припиненими.

19.06.2025 від представника позивача надійшло клопотання про витребування в АТ «Банк «Кредит Дніпро» доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2025 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

25.06.2025 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі № 910/7709/25. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання в справі на 30.07.2025.

У підготовче засідання 30.07.2025 з`явився представник позивача, представник відповідача в засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання повідомлявся належним чином. Суд протокольною ухвалою частково задовольнив клопотання позивача про залучення до участі в справі третіх осіб та залучив до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «СЛАВІЯ-АКБ» (надалі - третя особа-1) і Товариство з обмеженою відповідальністю «СЛАВІЯ-АКБ» (надалі - третя особа-2). Також суд протокольною ухвалою, за власною ініціативою, залучив до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРІ СЕРВІСЕС ЛІМІТЕД» (надалі - третя особа-3). Крім цього, суд протокольними ухвалами в порядку ст.74 ГПК України витребував у третіх осіб виписки банку про рух коштів. Також суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання позивача про витребування доказів від 19.06.2025 та в порядку ст.81 ГПК України витребував в АТ «Банк «Кредит Дніпро» докази.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 16.09.2025.

06.08.2025 від представника позивача, на виконання вимог ухвали суду, надійшли докази направлення третій особі-3 копію позову з додатками.

19.08.2025 від АТ «Банк «Кредит Дніпро», на виконання вимог ухвали суду, надійшли витребувані докази.

У підготовче засідання 16.09.2025 з`явився представник позивача, представники відповідача та третіх осіб 1-3 в засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення засідання повідомлялись належним чином. Суд протокольною ухвалою у порядку ст.74 ГПК України повторно витребував у третіх осіб 1-3 виписки банку про рух коштів. Крім цього, суд протокольною ухвалою в порядку ст.74 ГПК України витребував у АТ «Банк «Кредит Дніпро» підтвердження проведення платіжних доручень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 відкладено підготовче засідання на 07.10.2025.

У підготовче засідання 07.10.2025 з`явився представник позивача, представники відповідача та третіх осіб 1-3 в засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення засідання повідомлялись належним чином. Суд протокольною ухвалою у порядку ст.74 ГПК України втретє витребував у третіх осіб 1-3 виписки банку про рух коштів. Крім цього, суд протокольною ухвалою в порядку ст.74 ГПК України повторно витребував у АТ «Банк «Кредит Дніпро» підтвердження проведення платіжних доручень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2025 відкладено підготовче засідання на 21.10.2025.

У підготовче засідання 21.10.2025 з`явився представник позивача, представники відповідача та третіх осіб 1-3 в засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення засідання повідомлялись належним чином. Суд протокольною ухвалою у порядку ст.74 ГПК України вчетверте витребував у третіх осіб 1-3 виписки банку про рух коштів. Також суд протокольною ухвалою зобов`язав АТ «Банк «Кредит Дніпро» виконати вимоги ухвали Господарського суду міста Києва від 07.10.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 відкладено підготовче засідання на 18.11.2025.

22.10.2025 від АТ «Банк «Кредит Дніпро», на виконання вимог ухвали суду, надійшли підтвердження проведення платіжних доручень.

04.11.2025 від АТ «Банк «Кредит Дніпро» надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У підготовче засідання 18.11.2025 з`явився представник позивача, представники відповідача та третіх осіб 1-3 в засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення засідання повідомлялись належним чином.

Враховуючи, що судом під час підготовчого провадження, та зокрема, в підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, сторонам надавалось достатньо часу для надання доказів та пояснень по суті спору, окрім того, не було зазначено про неможливості надання доказів чи заявлення клопотань, ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.12.2025.

У судове засідання 02.12.2025 з`явився представник позивача, представники відповідача та третіх осіб 1-3 в засідання не з`явились, у суду відсутні відомості належного повідомлення останніх про дату, час та місце проведення судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 відкладено судове засідання на 15.01.2026.

У судовому засіданні 15.01.2026 представник позивача надав пояснення по суті позовних вимог та позов просив задовольнити. Представники відповідача та третіх осіб 1, 2 та 3 в засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення засідання повідомлялись належним чином.

Одночасно, статтею 202 Господарського процесуального кодексу України визначені наслідки неявки в судове засідання учасника справи.

Зокрема, згідно із частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд зауважує, що він надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення в справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Отже, враховуючи, що явка представників відповідача та третіх осіб у судове засідання обов`язковою не визнавалась, останні повідомлені про хід розгляду справи у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку, судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції в спорі та надання відповідних доказів, суд вважає за можливе розглянути справу в цьому судовому засіданні без участі представників відповідача та третіх осіб за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 15.01.2026 відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.10.2021 між позивачем (іпотекодавець) та відповідачем (іпотекодержатель») укладено договір іпотеки (надалі - договір іпотеки), відповідно до п.1.1. якого такий договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, які витікають з договорів про врегулювання заборгованості за договорами суборенди, а саме:

1) договору від 22.10.2021 про врегулювання заборгованості за договором суборенди №29-05/11/20 від 05.11.2020 (далі - договір-1), що укладений іпотекодержателем та ТОВ «М.КОНСАЛЬТ», (далі - боржник-1) (третя особа-3, найменування змінено на ТОВ «ТОРІ СЕРВІСЕС ЛІМІТЕД») за умовами якого ТОВ «М.КОНСАЛЬТ» зобов`язується в строк до 29.12.2021 сплатити на користь іпотекодержателя заборгованість в розмірі 433 112,97 грн, що становить розмір основного зобов`язання;

2) договору від 22.10.2021 про врегулювання заборгованості за договором суборенди №28-05/11/20 від 05.11.2020 (далі- договір-2), що укладений іпотекодержателем та ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «СЛАВІЯ-АКБ», (далі - боржник-2) (третя особа-1), за умовами якого ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «СЛАВІЯ-АКБ» зобов`язується в строк до 29.12.2021 сплатити на користь іпотекодержателя заборгованість в сумі 688 000,00 грн, що становить розмір основного зобов`язання;

3) договору від 22.10.2021 про врегулювання заборгованості за договором суборенди №27-05/11/20 від 05.11.2020 (далі - договір 3), що укладений іпотекодержателем та ТОВ «СЛАВІЯ-АКБ», (далі - боржник-3) (третя особа - 2), за умовами якого ТОВ «СЛАВІЯ-АКБ» зобов`язується в строк до 29.12.2021 сплатити на користь іпотекодержателя заборгованість в сумі 1 691 552,00 грн, що становить розмір основного зобов`язання.

Згідно п.1.5. договору іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань боржників іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (надалі по тексту договору «предмет іпотеки», визначається також як майно), що є власністю іпотекодавця, а саме: виробнича будівля, загальною площею - 1523.4 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Будіндустрії, будинок 7 ЛІТ; VII. Складові частини об`єкта нерухомого майна: будівля елінгу, А; навіс, а-1; виробничий цех, Б; прибудова, Б-1; нежитлова будівля, В; навіс, Г (надалі за текстом - «нерухоме майно»).

Нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21.12.2006 Якименко В.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріальною округу за реєстровим № 8022; довідка про показання об`єкту нерухомості, серія та номер: 1007/К, виданий 21.12.2020, видавник: ПП «БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ ТА ОЦІНКИ».

Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором: приватним нотаріусом Леутою І.В., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ 15.01.2021, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000, номер запису про право власності: 40163809.

Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, площею 1,9598 га, кадастровий номер земельної ділянки: :90:114:0064, яка знаходиться в комунальній власності Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. Іпотекодавець зобов`язується в подальшому вирішити питання щодо користування вказаною земельною ділянкою, що буде оформлено належним чином відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до п.5.1. договору іпотеки він набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за договорами про врегулювання заборгованості за цим договором і за всіма додатковими угодами (договорами) до них.

23.10.2021 договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстровано в реєстрі за №4341.

Так, на виконання умов договору від 22.10.2021 про врегулювання заборгованості за договором суборенди №29-05/11/20 від 05.11.2020 третя особа-3 (боржник-1) сплатила іпотекодержателю (відповідачу) заборгованість в загальній сумі 433 112, 97 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру №112/97 від 28.10.2021 на суму 33 112,97 грн та платіжним дорученням № 12 від 29.12.2021 на суму 400 000,00 грн, а також випискою АТ «Банк Кредит Дніпро» від 13.08.2025 (а.с.37-38, 109-110).

На виконання умов договору від 22.10.2021 про врегулювання заборгованості за договором суборенди №28-05/11/20 від 05.11.2020 третя особа-1 (боржник-2) сплатила іпотекодержателю (відповідачу) заборгованість в сумі 688 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №552 від 27.10.2021 на суму 188 000,00 грн, №578 від 29.11.2021 на суму 250 000,00 грн та №589 від 29.12.2021 на суму 250 000,00 грн, а також випискою АТ «Банк Кредит Дніпро» від 13.08.2025 (а.с.39-41, 109-110).

Також на виконання умов договору від 22.10.2021 про врегулювання заборгованості за договором суборенди № 27-05/11/20 від 05.11.2020 третя особа-2 (боржник-3) сплатила іпотекодержателю (відповідачу) заборгованість в сумі 1 691 552 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: №1472 від 27.10.2021 на суму 291 552,00 грн, №1656 від 26.11.2021 на суму 700 000,00 грн, №1673 від 29.11.2021 на суму 150 000,00 грн, № 1674 від 30.11 2021 на суму 50 000, 00 грн та №1847 від 29.12.2021 на суму 500 000,00 грн, а також випискою АТ «Банк Кредит Дніпро» від 16.10.2025 (а.с.42-46, 207-208).

Згідно п. 2.2.3. договору іпотеки іпотекодавець має право виконати забезпечене іпотекою зобов`язання і вимагати виключення запису про обтяження майна забороною та іпотекою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та зняття заборони на відчуження предмету іпотеки.

Позивач, керуючись п.2.2.3. договору іпотеки, як іпотекодавець 14.01.2022 направив відповідачу, як іпотекодержателю лист за вих.№1 з вимогою здійснити дії з виключення запису про обтяження нерухомого майна позивача забороною та іпотекою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та зняття заборони на відчуження майна, яке є предметом іпотеки за вказаним договором іпотеки. Направлення листа підтверджується описом вкладення в цінний лист №093, фіскальним чеком та накладною АТ «Укрпошта» від 14.01.2022 (а.с.47-51).

Вказаний лист був отриманий відповідачем 25.01.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №093 (а.с.52), однак як зазначає позивач залишений зі сторони відповідача без реагування, а заборона на відчуження іпотечного майна знята не була, записи про обтяження та іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не виключено, з огляду на що позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

У відповідності до вимог ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання, за ст.174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України іпотека є окремим видом застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (частина перша статті 7 Закону України "Про іпотеку").

Відповідно до частини першої статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов`язань визначені у статтях 599-601, 604-609 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання припиняється: виконанням проведеним належним чином; переданням відступного; зарахуванням; за домовленістю сторін; прощенням боргу; поєднанням боржника і кредитора в одній особі; неможливістю його виконання; смертю фізичної особи та ліквідацією юридичної особи.

Підстави припинення права застави визначені у статті 593 Цивільного кодексу України, відповідно до пункту 1 частини першої якої право застави припиняється, зокрема, у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Як установлено судом вище, договором іпотеки позивачем забезпечувалося виконання зобов`язань третіми особами 1, 2 та 3 за трьома договорами, а саме: 1) договором від 22.10.2021 про врегулювання заборгованості за договором суборенди №29-05/11/20 від 05.11.2020, згідно якого третя особа-3 зобов`язувалася в строк до 29.12.2021 сплатити на користь відповідача заборгованість в розмірі 433 112,97 грн, 2) договором від 22.10.2021 про врегулювання заборгованості за договором суборенди №28-05/11/20 від 05.11.2020 згідно якого третя особа-1 зобов`язувалася в строк до 29.12.2021 сплатити на користь відповідача заборгованість в сумі 688 000,00 грн та 3) договором від 22.10.2021 про врегулювання заборгованості за договором суборенди №27-05/11/20 від 05.11.2020 згідно якого третя особа-2 зобов`язувалася в строк до 29.12.2021 сплатити на користь відповідача заборгованість в сумі 1 691 552,00 грн.

Як убачається з матеріалів справи грошові кошти на виконання умов договорів від 22.10.2021 про врегулювання заборгованостей за договорами суборенди третіми особами 1, 2, 3 до 29.12.2021 були сплачені в повному обсязі (а.с.37-46, 109-110, 207-208).

За таких обставин, враховуючи, що зобов`язання, забезпечені іпотекою за договором іпотеки від 23.10.2021 припинилися, у зв`язку з їх виконанням, то зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від таких договорів також припинилися.

Відповідно до вимог ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього оправа чи обмежений у його здійсненні.

Слід також зазначити, що під час застосування вищенаведених норм права підлягає врахуванню висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №711/4556/16-ц (пункти 54, 68-70), відповідно до якого іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 Цивільного кодексу України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 Цивільного кодексу України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2019 у справі № 695/3790/15-ц зазначено, що дійсно записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Проте у справі, яка переглядається ефективним способом захисту порушених прав позивача було пред`явлення позову про визнання іпотеки такою, що припинена (оскільки щодо цього існував спір, про що свідчить факт зміни позивачем підстав та предмета позову), а не визнання припиненим договору іпотеки, а також - про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек. Підстави для зобов`язання нотаріуса вчиняти певні дії відсутні, оскільки у випадку одержання відповідної заяви та підтверджуючих документів або за наявності рішення суду нотаріус сам повинен зняти заборону відчуження майна та провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також - припинити інше речове право (іпотеку).

Згідно з вимогами ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.3 статті 17 Закону України «Про іпотеку», відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно із ч.5, 6 ст.43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей, про припинення. Заяви про виникнення, зміну, припинення обтяжень та про звернення стягнення на предмет обтяження підписуються обтяжувачем. Якщо заява подається в електронній формі, вона повинна містити електронний підпис обтяжувача.

Відповідно до п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі - Порядок) для державної реєстрації прав, що набуваються, змінюються або припиняються у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість набуття, зміни чи припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Разом з припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, так як всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні.

Отже, з моменту державної реєстрації відомостей про припинення іпотеки (припинення обтяження нерухомого майна іпотекою) підлягають державній реєстрації і відомості про зняття заборони відчуження, накладеної під час посвідчення такого нотаріального договору та вилучення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Пунктом 5.1 Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012р. передбачено, що нотаріус знімає заборону відчуження майна, в тому числі й за рішенням суду.

Відповідно до ст.31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.

У зв`язку з тим, що зобов`язання позивача за договором іпотеки від 23.10.2021 є припиненими, наслідком припинення такого договору є зняття заборони відчуження нерухомого майна та вилучення записів про накладення таких заборон з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи наведене, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення більш вірогідних доказів, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «НАОЛТА» в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати припиненою іпотеку нерухомого майна, а саме: виробничої будівлі, загальною площею 1 523,4 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Будіндустрії, будинок 7 літ. VII, складові частини об`єкта нерухомого майна: будівля елінгу, А; навіс, а-1; виробничий цех, Б; прибудова, Б-1; нежитлова будівля, В; навіс, Г (реєстраційний номер у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 000), яка на праві приватної власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «НАОЛТА» (01013, місто Київ, вулиця Будіндустрії, будинок 7, ідентифікаційний код 32910770), що виникла на підставі договору іпотеки, серія та номер: 4341, від 23.10.2021, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А.;

3. Зняти заборону відчуження, припинити обтяження нерухомого майна, а саме виробничої будівлі, загальною площею 1 523,4 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Будіндустрії, будинок 7 літ. VII, складові частини об`єкта нерухомого майна: будівля елінгу, А; навіс, а-1; виробничий цех, Б; прибудова, Б-1; нежитлова будівля, В; навіс, Г (реєстраційний номер у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 000);

4. Виключити: запис про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису: 44618377 від 23.10.2021 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 61108120 від 23.10.2021, реєстратор: приватний нотаріус Чуловський Володимир Анатолійович, Київський міський нотаріальний округ, м.Київ, тип обтяження: заборона на нерухоме майно, обтяжувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАР РЕАЛТІ», , країна реєстрації: Україна, особа, майно/права якої обтяжуються: Товариство з обмеженою відповідальністю «НАОЛТА», , країна реєстрації: Україна).

5. Виключити запис про іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, № 44618306 від 23.10.2021 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 61107903 від 23.10.2021, реєстратор: приватний нотаріус Чуловський Володимир Анатолійович, Київський міський нотаріальний округ, м.Київ, іпотекодержатель: Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАР РЕАЛТІ», , країна реєстрації: Україна, боржник: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «М.КОНСАЛЬТ», , країна реєстрації: Україна).

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР РЕАЛТІ» (08325, Київська область, Бориспільський район, село Щасливе, вулиця Лесі Українки, будинок 14, ідентифікаційний код 42668748) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НАОЛТА» (01013, місто Київ, вулиця Будіндустрії, будинок 7, ідентифікаційний код 32910770) 12 112 (дванадцять тисяч сто дванадцять) грн 00 коп. судового збору.

7. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

8. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 16.01.2026.

Суддя Я.А.Карабань