ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 907/375/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.

секретаря судового засідання - Дерлі І.І.

за участю представників сторін:

позивача - Петрецький С.І.

відповідача - Кривка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України"

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.10.2025 (у складі колегії суддів: Бонк Т.Б. (головуючий), Галушко Н.А., Якімець Г.Г.)

та рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.06.2025 (суддя Мірошниченко Д.Є.)

та додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.07.2025 (суддя Мірошниченко Д.Є.)

за позовом Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України"

про визнання недійсними та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст та підстави позовних вимог

1.1. Відділ освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (надалі - Відділ, Позивач) звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (надалі - ТОВ "Газорозподільні мережі України", Відповідач, Скаржник), в якому просив визнати недійсними та скасувати рішення комісії з розгляду актів про порушення Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" від 13.08.2024, яким задоволено повністю акт про порушення № ZK000114 від 02.07.2024, складений за адресою: Закарпатська область, с. Нижнє Солотвино Ужгородського району, вул. Головна, буд. 26 стосовно непобутового споживача Відділу та рішення Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" прийняте на виконання вказаного рішення й оформлене актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості споживачу (несанкціонованому споживачу), що не є побутовим від 13.08.2024, яким Відділу донарахованого необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу 4665,60 куб. м вартістю 77 992,03 грн за період з 15.06.2024 по 02.07.2024 (надалі - рішення комісії).

1.2. Позивач стверджує, що під час складання акта про порушення № ZK000114 від 02.07.2024, його розгляду та затвердження були допущені процедурні порушення вимог Кодекс газорозподільних систем (надалі - Кодекс ГРМ), які, на його переконання, впливають на правомірність подальших нарахувань. Водночас Позивач наголошує, що за умови встановлення факту відсутності розподілу (постачання) природного газу на об`єкт, який обладнаний засобом вимірювальної техніки (лічильником), відсутні правові та фактичні підстави для здійснення нарахувань обсягів природного газу, який фактично не відбирався (не споживався). На думку Відділу, ця обставина є визначальною і не залежить від того, чи був пропущений строк періодичної повірки лічильника, оскільки сам по собі пропуск такого строку не може слугувати підставою для обліку або донарахування газу за відсутності факту його розподілу та відбору.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 25.06.2025 у справі № 907/375/25 позов задоволено та визнано недійсними та скасовано рішення комісії.

2.2. Місцевий господарський суд, ухвалюючи рішення, виходив із того, що за результатами повірки лічильника газу, проведеної після здійснення перевірки, підтверджено придатність засобу вимірювальної техніки до застосування. За висновком суду першої інстанції, за таких обставин відсутні правові підстави для застосування до Позивача відповідальності у вигляді зміни встановленого режиму нарахування об`єму переданого (прийнятого) природного газу за приписами підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу ГРМ.

Поряд із цим суд першої інстанції встановив, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що у спірний період з 15.06.2024 по 02.07.2024 Відповідач не здійснював передачі природного газу Позивачу, а Позивач, відповідно, не приймав природний газ від Відповідача на об`єкті за адресою: с. Нижнє Солотвино, буд. 26. За наведеного суд дійшов висновку, що відсутність факту передачі/приймання природного газу у вказаний період також унеможливлює застосування зміни встановленого режиму нарахування об`єму переданого (прийнятого) природного газу за приписами підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу ГРМ.

За позицією суду, нарахування об`ємів газу за своєю правовою природою не є оперативно-господарською санкцією в розумінні статей 235, 236 Господарського кодексу України, а є відповідно до пункту 2.4.глави 2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем зміною способу визначення розрахунку спожитого природного газу у відповідних випадках. Тому за відсутності факту споживання газу взагалі, зміна способу розрахунку за спожитий природний газ у зв`язку з пропущенням споживачем терміну повірки приладу обліку не відповідає вимогам підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем.

Місцевий господарський суд застосував висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16.04.2025 у справі № 927/319/24.

2.3. Додатковим рішенням Господарського суду Закарпатської області від 16.07.2025 у справі № 907/375/25 заяву Відділу про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково та присуджено до стягнення з ТОВ "Газорозподільні мережі України" на користь Відділу 8 000,00 грн на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи № 907/375/25.

2.4. Відповідне додаткове рішення вмотивовано тим, що за результатами оцінки поданих доказів та з урахуванням обсягу виконаних робіт визначена сума відповідає критеріям дійсності, обґрунтованості та розумності.

2.5. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 14.10.2025 у справі № 907/375/25 рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.06.2025 та додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.07.2025 у справі № 907/375/25 залишено без змін.

2.6. За результатами апеляційного перегляду спору колегія суддів погодилася з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування до Позивача відповідальності у вигляді зміни встановленого режиму нарахування обсягу переданого (прийнятого) природного газу, передбаченої підпунктом 1 пункту 4 глави 4 розділу XI Кодексу ГРМ. Такий висновок апеляційний суд обґрунтував тим, що за результатами повірки лічильника газу, проведеної після здійснення перевірки, підтверджено придатність засобу вимірювальної техніки до застосування, а також встановлено, що у спірний період з 15.06.2024 по 02.07.2024 Відповідач не здійснював передачі природного газу Позивачу, у зв`язку з чим Позивач не приймав природний газ на об`єкті за адресою: с. Нижнє Солотвино, буд. 26.

Суд апеляційної інстанції, виснував, що за відсутності факту споживання газу взагалі, зміна способу розрахунку за спожитий природний газ у зв`язку з пропущенням споживачем терміну повірки приладу обліку не відповідає вимогам підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем.

Колегією суддів було застосовано висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18.11.2022 у справі № 914/993/21, від 16.04.2025 у справі № 927/319/24.

При перегляді додаткового рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.07.2025 у справі № 907/375/25 колегія суддів зауважила, що часткове задоволення судом першої інстанції заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу та присудження до стягнення з відповідача на користь позивача витрат в розмірі 8 000,00 грн є таким, що відповідає критеріям дійсності, обґрунтованості та розумності.

3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

3.1. Звертаючись з касаційною скаргою ТОВ "Газорозподільні мережі України" просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.10.2025, рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.06.2025 та додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.07.2025 у справі № 907/375/25, ухвалити нове рішення, яким відмовити Відділу в задоволенні позову та заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу та перерозподілити судові витрати.

3.2. Ухвалою Суду від 09.12.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Газорозподільні мережі України" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.10.2025, рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.06.2025 та додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.07.2025 у справі № 907/375/25 на підставі пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. Звертаючись із касаційною скаргою, Відповідач посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу XI Кодексу ГРМ у контексті встановлених обставин спору, зокрема щодо відсутності постачання (розподілу) природного газу у спірний період. За доводами Відповідача, суди, вирішуючи спір, не врахували обов`язковість застосування частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України та не надали належної оцінки преюдиційним обставинам, установленим судовими рішеннями у справі № 907/1046/24, які, на його переконання, підлягали врахуванню під час розгляду цього спору.

Відповідач наголошує, що спірне рішення комісії вже було покладене в основу судових рішень у справі № 907/1046/24, за наслідками розгляду якої з Позивача стягнуто вартість донарахованого необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу у розмірі 4 665,60 куб. м у сумі 77 992,03 грн за період з 15.06.2024 по 02.07.2024. У такий спосіб, на думку Відповідача, сама по собі обставина непостачання (відсутності розподілу) природного газу у спірний період не може впливати на вирішення цього спору, оскільки правові наслідки спірного рішення комісії вже реалізовані шляхом стягнення відповідної суми у судовому порядку та закріплені в межах судового рішення, що має преюдиційне значення.

З огляду на наведене Відповідач стверджує про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу XI Кодексу ГРМ у подібних правовідносинах та вважає необхідним сформувати такий висновок під час касаційного перегляду цієї справи.

3.4. 23.12.2025 від Відділу надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому Позивач просить оскаржувані рішення залишити без змін, а касаційну скаргу залишити без задоволення.

4. Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій

4.1. Згідно з постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) від 26.12.2022 № 1839 "Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ "Газорозподільні мережі України" Товариству з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Закарпатської області.

4.2. Відділ шляхом підписання заяви-приєднання 42Уж-2576-Б-24 від 01.01.2024 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України", приєднався до Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2498.

4.3. У свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №2880 від 14.06.2022 (лічильник газу GMS G16-32, заводський номер 092066, рік виготовлення 2003), встановленого на об`єкті Позивача, визначено періодичність державної повірки - не рідше одного разу на два роки. Зазначене свідоцтво чинне до 14.06.2024.

Судами встановлено, що наступна періодична повірка за звичайних умов мала бути проведена не пізніше 14.06.2024.

4.4. 02.07.2024 представниками Відповідача (оператора ГРМ) на об`єкті Позивача, що знаходиться за адресою: с. Нижнє Солотвино, буд. 26, під час проведення обстеження вузла обліку виявлено порушення на ринку природного газу, яке кваліфікуються як пропущення строку періодичної повірки ЗВТ з вини споживача, що не є побутовим (підпункт 4 пункту 2 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРМ).

4.5. Того ж дня, 02.07.2024 представниками Закарпатської філії ТОВ "Газорозподільні мережі України" складено акт про порушення № ZK 000114 від 02.07.2024, який підписано представником Позивача без зауважень.

4.6. 31.07.2024 Державним підприємством "Івано-Франківський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" здійснено повірку лічильника газу GMS G16-32, заводський номер 092066, рік виготовлення 2003, про що видано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 3746. Згідно зі свідоцтвом про повірку лічильник відповідає вимогам ДСТУ 9035:2020, придатний.

4.7. Листом від 25.07.2024 № 459 Відповідач повідомив позивача щодо розгляду 13.08.2024 з 10:30 - 12:00 у приміщенні Закарпатської філії ТОВ "Газорозподільні мережі України" акта про порушення на Комісії з розгляду актів про порушення.

4.8. 13.08.2024 проведено засідання Комісії з розгляду актів про порушення, за результатами якого прийнято рішення щодо задоволення акта про порушення № ZK 000114 від 02.07.2024.

4.9. Відповідач здійснив розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу за період з 15.06.2024 по 02.07.2024, яким Відділу донарахованого необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу вартістю 77 992,03 грн.

4.10. 14.08.2024 за № 3Ф/100/вих-4312-24 Відповідач надіслав Позивачу вимогу про оплату вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу на суму 77 992,03 грн з відповідним рахунком.

4.11. Судами встановлено, що у період, який охоплюється актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості споживачу (несанкціонованому споживачу), що не є побутовим від 13.08.2024, позивач не споживав природного газу, що вбачається з актів про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу по об`єкту "будівля дошкільного навчального закладу с. Нижне Солотвино Ужгородського району, вул. Головна, буд. 26 від 30.06.2024 № 23041, від 31.07.2024 № 27445 та від 31.08.2024 № 31865, підписаних представниками споживача та Відповідача.

4.12. Відповідачем під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій не заперечувались обставини того, що у спірний період розрахунку з 15.06.2024 по 02.07.2024 на об`єкті споживача споживання природного газу не здійснювалося.

4.13. За позицією Позивача, Відповідачем при складанні акта про порушення № ZK000114 від 02.07.2024, його розгляду та затвердженні були допущені процедурні порушення вимог Кодексу ГРМ.

Окрім того, для твердження про наявність підстав для притягнення останнього до відповідальності визначальною обставиною має бути саме наявність в періоді пропущення строку періодичної повірки засобу вимірювальної техніки факту розподілу природного газу. Тобто, нарахування не облікованих об`ємів (обсягів) природного газу здійснюється у тих випадках, коли неможливо достовірно встановити об`єм (обсяг) відібраного із ГРМ природного газу через відсутність комерційного обліку, і ці випадки визначені пунктом 1 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРМ.

Позивач вказує, що у випадку встановленого факту відсутності розподілу природного газу на об`єкт, облаштований комерційним лічильником, відсутні взагалі підстави та потреби обліковувати природний газ, який не відібраний, незалежно від того, пропущений строк його періодичної повірки чи ні.

З огляду на наведене, вказуючи на незаконність рішення комісії, Відділ звернувся до господарського суду з даним позовом.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга Відповідача підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

5.2. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.3. Виходячи з мотивів ухвалених судових рішень, доводів касаційної скарги та підстав відкриття касаційного провадження, предметом касаційного дослідження є дослідження наявності підстав для перевірки правильності застосування судами попередніх інстанцій положень підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу XI Кодексу ГРМ та формування правового висновку Верховного Суду щодо застосування відповідної норми у взаємозв`язку з приписами частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України, за умови встановлення наявності передумов для надання такого висновку.

5.4. З приводу наведеного Суд зазначає таке.

5.5. НКРЕКП відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" постановою від 30.09.2015 № 2494 затверджено Кодекс ГРМ, який визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

5.6. Відповідно до абзацу 1 пункту 2 глави 1 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) по об`єктах споживачів, у тому числі побутових споживачів, здійснюється згідно з договором розподілу природного газу, укладених споживачем та Оператором ГРМ, та з урахуванням вимог цього Кодексу. Порядок укладання договору розподілу природного газу визначений розділом VІ цього Кодексу.

5.7. Згідно з абзацом 1 пункту 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем фактичний об`єм надходження природного газу до/з ГРМ (у тому числі по об`єктах споживачів) за певний період визначається в точках комерційного обліку (на межі балансової належності) на підставі даних комерційних вузлів обліку, встановлених в точках вимірювання, та інших регламентованих процедур у передбачених цим Кодексом випадках.

5.8. Визначення об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту споживача, що не є побутовим, здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і споживачем на підставі даних комерційних ВОГ, визначених договором розподілу природного газу між Оператором ГРМ і споживачем, та з урахуванням вимог цього Кодексу та договору, що передбачено абзацом 1 пункту 1 глави 3 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем.

5.9. Пунктом 1 глави 6 розділу Х Кодексу газорозподільних систем на власника комерційного ВОГ або суб`єкта господарювання, що здійснює його експлуатацію на підставі відповідного договору з власником, покладено обов`язок забезпечення належного технічного стану комерційного ВОГ та його складових (зокрема ЗВТ), а також проведення періодичної повірки засобів вимірювальної техніки (крім населення) в порядку, визначеному главою 7 цього розділу, та відповідальність за дотримання правил експлуатації комерційного вузла обліку та його складових (засобів вимірювальної техніки).

5.10. Главою 7 розділу Х Кодексу газорозподільних систем визначений порядок періодичної повірки засобів вимірювальної техніки по об`єктах споживачів, що не є побутовими.

5.11. Згідно з пунктом 1 вказаної норми власники засобів вимірювальної техніки, що є елементами комерційних ВОГ, зобов`язані забезпечити належний контроль за строками спливу міжповірочних інтервалів ЗВТ та організацію проведення їх періодичної повірки. Здійснення періодичної повірки засобів вимірювальної техніки забезпечується власником засобу вимірювальної техніки за власний рахунок.

5.12. Відповідно до пункту 2 глави 7 розділу Х Кодексу газорозподільних систем для належної організації періодичної повірки власних засобів вимірювальної техніки, що входять до складу комерційного ВОГ, споживач повинен:

1) завчасно (до дати прострочення періодичної повірки) направити Оператору ГРМ письмове повідомлення (зразок якого Оператор ГРМ має опублікувати на своєму вебсайті) про дату та час демонтажу засобу вимірювальної техніки на повірку (або його повірку на місці установки) та необхідність забезпечення представником Оператора ГРМ розпломбування засобу вимірювальної техніки. Звернення має бути направлене не пізніше десяти робочих днів до запланованої дати;

2) забезпечити на дату демонтажу засобу вимірювальної техніки на повірку (або його повірку на місці встановлення) доступ представникам Оператора ГРМ до ЗВТ для його розпломбування та складання відповідного акта розпломбування;

3) у разі якщо повірка засобу вимірювальної техніки буде здійснюватися не на місці його встановлення, забезпечити за власний рахунок демонтаж/монтаж засобу вимірювальної техніки, його транспортування та державну повірку. Про дату і час встановлення повіреного ЗВТ споживач завчасно має письмово повідомити Оператора ГРМ та забезпечити присутність представника Оператора ГРМ під час монтажу повіреного засобу вимірювальної техніки.

5.13. Положеннями пункту 8 глави 7 розділу Х Кодексу газорозподільних систем передбачено, що у разі пропущення терміну періодичної повірки засобу вимірювальної техніки з вини споживача (незабезпечення належної організації повірки власних засобів вимірювальної техніки або недопуск до засобів вимірювальної техніки представників Оператора ГРМ) обсяг спожитого природного газу через комерційний ВОГ, елементом якого є засоби вимірювальної техніки з пропущеним терміном повірки, розраховується відповідно до вимог розділу ХІ цього Кодексу.

5.14. Норми розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, який має назву "Порядок перерахунку (донарахування) або зміни режиму нарахування об`ємів природного газу у разі виявлення порушень вимог цього Кодексу" застосовуються до споживачів, які уклали з Оператором ГРМ договір розподілу, а також до несанкціонованих споживачів за наявності акта про порушення, складеного Оператором ГРМ.

5.15. Відповідно до глави 2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем види порушень, внаслідок яких здійснюється перерахунок (донарахування) об`ємів природного газу або зміна їх режиму нарахування поділяються на:

- порушення, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу (пункт 1 цієї глави);

- порушень, внаслідок яких Оператор ГРМ змінює встановлений режим нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу (пункт 2 цієї глави);

- порушення (за умови відсутності несанкціонованого втручання в ГРМ або роботу засобів вимірювальної техніки), що сталися внаслідок пошкодження чи позаштатного режиму роботи комерційного ВОГ або його складових, які кваліфікуються як "не з вини споживача", внаслідок яких споживачу здійснюється перерахунок розподіленого (спожитого) об`єму природного газу (пункт 3 цієї глави).

5.16. Пропущення строку періодичної повірки ЗВТ з вини споживача, що не є побутовим, належить до виду порушень, передбачених пунктом 2 глави 2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, внаслідок яких Оператор ГРМ змінює встановлений режим нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу.

5.17. Підпунктом 1 пункту 4 глави 4 розділу XІ Кодексу визначено, що у разі виявлення Оператором ГРМ пропущення строку періодичної повірки лічильника газу або звужуючого пристрою з вини споживача, несправності лічильника газу або звужуючого пристрою (перетворювача різниці тиску), що сталася внаслідок його пошкодження або позаштатного режиму роботи, за умови відсутності несанкціонованого втручання в роботу засобів вимірювальної техніки перерахунок об`єму розподіленого (спожитого) природного газу проводиться з урахуванням такого: при визначенні лічильника газу або звужуючого пристрою (перетворювача різниці тиску) непридатними до застосування за результатами позачергової або експертної повірки, а також при пропущенні строку періодичної повірки лічильника газу або звужуючого пристрою з вини споживача об`єм переданого (прийнятого) газу розраховується за номінальною потужністю неопломбованого газоспоживаючого обладнання - перерахунок проводиться за період з дати виходу з ладу засобу вимірювальної техніки (з дати початку прострочення періодичної повірки) до моменту встановлення та опломбування справного та повіреного засобу вимірювальної техніки. У разі якщо дату виходу з ладу засобу вимірювальної техніки неможливо достовірно визначити, перерахунок проводять з початку розрахункового періоду до дати встановлення та опломбування справного та повіреного засобу вимірювальної техніки.

5.18. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтуванням необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

5.19. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

5.20. Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

5.21. Тобто у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України скаржник повинен обґрунтувати, в чому саме полягає неправильне застосування норми матеріального права чи порушення норми процесуального права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду (у чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме ці норми права судами були застосовано неправильно).

5.22. Щодо доводів Скаржника про відсутність висновку Верховного Суду стосовно застосування підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу XI Кодексу ГРМ у подібних правовідносинах у взаємозв`язку з приписами частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України, зокрема в аспекті врахування преюдиційних обставин, установлених судовими рішеннями у пов`язаній справі, Суд зазначає, що підходи до застосування відповідних норм уже частково відображені у практиці Верховного Суду.

5.23. Зокрема, правовий висновок щодо застосування підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу XI Кодексу ГРМ у контексті спору про правомірність донарахування у разі встановлення оператором ГРМ пропуску строку періодичної повірки лічильника газу та за відсутності фактичного постачання (розподілу) природного газу у спірний період викладено у постанові Верховного Суду від 16.04.2025 у справі № 927/319/24.

Аналізуючи відповідні норми в контексті відповідних обставин спору Верховний Суд зазначив, що встановлений підпунктом 1 пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу ГРМ порядок зміни режиму нарахування споживачу, що не є побутовим, об`єму розподіленого (спожитого) природного газу (перерахунок) проводиться з урахуванням того, що при його застосуванні за номінальною потужністю неопломбованого газоспоживаючого обладнання розраховується саме об`єм переданого (прийнятого) газу.

При формуванні такої позиції колегія суддів виходила зі сталої практики Верховного Суду, відповідно до якої нарахування об`ємів газу за своєю правовою природою не є оперативно-господарською санкцією в розумінні статей 235, 236 Господарського кодексу України, а є відповідно до пункту 2.4. глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРМ зміною способу визначення розрахунку спожитого природного газу у відповідних випадках.

У зв`язку з чим Верховний Суд виснував, що за відсутності факту споживання природного газу взагалі, зміна способу розрахунку за спожитий природний газ у зв`язку з пропущенням споживачем терміну повірки прибору обліку не відповідає вимогам підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем.

З огляду на викладене та встановлену обставину відсутності факту споживання природного газу Споживачем у спірний період колегія суддів погодилася з позицією суду апеляційної інстанції про те, що за таких фактичних даних і з урахуванням приписів підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу XI Кодексу ГРМ, якими передбачено перерахунок саме об`єму переданого (прийнятого) природного газу (за умови встановлення відповідного порушення), відсутні правові підстави для проведення перерахунку у випадку, коли об`єм переданого (прийнятого) газу у спірний період фактично не мав місця.

5.24. Відтак, з урахуванням актуальних підходів, сформованих у практиці Верховного Суду, за відсутності фактичного постачання (розподілу) і, відповідно, споживання природного газу у спірний період приписи підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу XI Кодексу ГРМ не утворюють правових підстав для перерахунку (донарахування), оскільки ця норма передбачає коригування саме об`єму переданого (прийнятого) природного газу.

5.25. З приводу застосування підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу XI Кодексу ГРМ у подібних правовідносинах у взаємозв`язку з приписами частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України та наявності судової практики Верховного Суду слід зазначити таке.

5.26. Згідно з частинами четвертою, сьомою статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

5.27. Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій судом.

Схожі за змістом загальні висновки викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/9823/17, від 26.11.2019 у справі № 902/201/19, від 07.07.2020 у справі № 927/513/19, від 23.07.2020 у справі № 910/5315/19, від 05.08.2020 у справі № 906/282/16, від 11.08.2020 у справі № 910/14279/18, від 11.08.2020 у справі № 910/4919/19, від 06.10.2020 у справі № 5026/1089/2012, від 03.11.2020 у справі № 909/948/18.

5.28. У свою чергу, в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 927/513/19, від 11.08.2020 у справі № 910/14279/18, від 11.08.2020 у справі № 910/4919/19, від 11.01.2024 у справі № 911/84/22, від 25.06.2024 у справі № 910/7859/23, від 10.07.2024 у справі № 914/1574/23 наголошено, що правило про преюдицію спрямоване не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального встановлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії".

5.29. Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків, такі, як вчинення чи невчинення певної дії певною особою; настання чи ненастання певних подій; час, місце вчинення дій чи настання подій тощо. Обставини встановлюються судом шляхом оцінки доказів, які були досліджені в судовому засіданні. За наслідками такої оцінки доказів, зокрема щодо їх належності, допустимості, достовірності, достатності суд робить висновок про доведеність чи недоведеність певних обставин. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо (постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

5.30. Отже, за змістом частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України фактичні обставини, установлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, є обов`язковими для врахування судом під час розгляду іншої справи за участю тих самих осіб або особи, стосовно якої ці обставини встановлено, у межах їх значення для вирішення відповідного спору.

Водночас у відповідній категорії спору сама по собі обставина стягнення з особи коштів на підставі судового рішення, ухваленого із посиланням на рішення комісії з розгляду актів про порушення, яке надалі є предметом судового оскарження в іншому провадженні, не утворює самостійного преюдиційного факту у розумінні наведеного процесуального припису. У такому випадку преюдиційного значення набуває не сам по собі факт ухваленого рішення про стягнення суми вартості компенсації, чи його виконання, а конкретні обставини та факти, встановлені судом і відображені, зокрема, у мотивувальній частині відповідного рішення.

Саме тому застосування частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України у таких правовідносинах за своєю природою є залежним від установленого судами фактичного контексту кожної конкретної справи та не передбачає можливості формування універсального, уніфікованого правового висновку.

Зазначене виключає підстави для формування окремого висновку щодо застосування підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу XI Кодексу ГРМ у подібних правовідносинах у взаємозв`язку з приписами частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

5.31. Суд зазначає, що у межах справи № 907/1046/24 ТОВ "Газорозподільні мережі України" звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Відділу про стягнення 77 992,03 грн вартості компенсації донарахованого природного газу, обґрунтовуючи заявлені вимоги посиланням на акт про порушення № ZK000114 від 02.07.2024 та рішення комісії з розгляду актів про порушення, яке є предметом оскарження у цій справі.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10.02.2025 у справі № 907/1046/24, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 04.08.2025 у справі № 907/1046/24, позов задоволено та стягнуто з Відділу на користь ТОВ "Газорозподільні мережі України" 77 992,03 грн вартості донарахованого об`єму природного газу.

5.32. При цьому, з огляду на приписи статей 14, 74, 13 Господарського процесуального кодексу України, господарське судочинство ґрунтується на засадах диспозитивності та змагальності сторін, а також покладає на учасників справи обов`язок доказування обставин, на які вони посилаються, і подання відповідних доказів.

Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

5.33. У справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип стверджує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

На необхідності дотримання принципу res judicata наголошено в рішеннях ЄСПЛ від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", у яких наголошено, що відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

5.34. Втім суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення у цій справі, не надали належної оцінки самій обставині існування судового рішення у справі № 907/1046/24 та не з`ясували його процесуального значення для вирішення даного спору. Зазначене не узгоджується з вимогами повного і всебічного з`ясування обставин справи, оскільки наявність рішення, ухваленого між тими ж сторонами та зумовленого тим самим рішенням комісії, зумовлювала необхідність перевірки питання про можливу преюдиційність установлених у ньому фактів відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, існування судового рішення, що набрало законної сили та яким уже реалізовано оспорюваний акт у вигляді стягнення грошових коштів, об`єктивно вимагало від судів перевірки того, які саме факти були встановлені у справі № 907/1046/24, чи входять вони до предмета доказування у цій справі та чи мають преюдиційне значення.

5.35. Водночас Суд звертає увагу, що у судів існували передумови для здійснення такого аналізу.

По-перше, рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.02.2025 у справі № 907/1046/24 ухвалювалося тим самим судом, зокрема за участі судді Мірошниченка Д.Є., що виключало "необізнаність" суду щодо існування спору, який безпосередньо пов`язаний із даними правовідносинами та ґрунтується на тотожних первинних документах і висновках комісії.

По-друге, ТОВ "Газорозподільні мережі України", звертаючись з апеляційною скаргою у цій справі, прямо звертало увагу суду апеляційної інстанції на зазначену обставину та на необхідність її оцінки в контексті застосування частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України. Відтак, цей аргумент був заявлений стороною та вимагав від суду мотивованої відповіді.

5.36. Натомість суди попередніх інстанцій не встановили змісту рішення у справі № 907/1046/24 у частині фактичних висновків та не визначили, чи містить воно преюдиційні факти, істотні для вирішення цього спору. Зокрема, поза межами будь-якої оцінки залишилося питання, чи були у справі № 907/1046/24 встановлені обставини щодо постачання (розподілу) природного газу у спірний період, факту споживання, обсягу переданого (прийнятого) газу.

У зв`язку з наведеним суди попередніх інстанцій не надали оцінки доводам сторін щодо того, що розгляд цього спору не може розцінюватися як спроба Відділу домогтися перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення у справі № 907/1046/24 поза межами передбачених процесуальним законом процедур, а натомість стосується перевірки правомірності рішення комісії як підстави виникнення майнових наслідків.

5.37. Відсутність такого аналізу позбавляє судові рішення належної переконливості, оскільки фактично не дозволяє встановити, чи не було цей спір фактично вирішено, виходячи з обставин, уже встановлених судом у справі № 907/1046/24, рішення у якій набрало законної сили, без визначення меж їх преюдиційного значення та без належного співвіднесення такого встановленого фактичного складу з предметом доказування у даному провадженні.

5.38. Оскільки суди не встановили усіх обставин справи, не дослідили докази, які є важливими у спірних правовідносинах, не врахували практику Верховного Суду, а колегія суддів, з огляду на повноваження, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, не може самостійно встановлювати відповідні обставини, касаційну скаргу необхідно частково задовольнити, судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

5.39. При цьому, оскільки судами не було встановлено обставин спору, які мають ключове значення для розгляду справи, Суд не надає правову оцінку іншим аргументам Скаржника щодо неправильного застосування судами норм права в частині оскарження додаткового рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.07.2025 у справі № 907/375/25.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

6.2. Згідно з частинами першою та другою статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6.3. За змістом частини третьої статті 310 цього Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

6.4. Ураховуючи викладене та беручи до уваги, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

6.5. Під час нового розгляду справи господарському суду слід повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, дати належну оцінку наявним у справі доказам, доводам та запереченням учасників справи, якими вони обґрунтовували свої доводи й заперечення під час розгляду справи, і залежно від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314 - 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" задовольнити частково.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.10.2025, рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.06.2025 та додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.07.2025 у справі № 907/375/25 скасувати, а справу № 907/375/25 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

І. Міщенко