УХВАЛА

12 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/13225/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г. М. - головуючого, Краснова Є. В., Рогач Л. І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Громадської організації ?Товариство ?Восток?

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.09.2025

за позовом Громадської організації ?Товариство ?Восток?

до Одеської обласної державної адміністрації

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Громадська організація "Товариство "Восток" звернулася до Господарського суду міста Києва із позовом до Одеської обласної державної адміністрації про стягнення 15 000 000,00 грн компенсації за завдану шкоду, з яких: 10 000 000,00 грн матеріальної шкоди та 5 000 000,00 грн моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що розпорядженням від 16.05.2016 №290/А-2016 відповідач передав Приватному підприємству "Південьпарксервіс" в оренду на 49 років земельну ділянку кадастровий номер: :01:001:0435 загальною площею 12000 м2 без дотримання конкурентних засад.

Як стверджував позивач, на означеній земельній ділянці розташовані 1100 гаражів, збудовані членами Громадської організації "Товариство "Восток" за власні кошти.

09.07.2019 позивач звернувся до Одеської обласної державної адміністрації з клопотанням про передачу земельної ділянки кадастровий номер: :01:001:0435, загальною площею 12 га в оренду, однак отримав відмову з посиланням на передання цієї ділянки в оренду Приватному підприємству "Південьпарксервіс".

Позивач зазначав, що службові особи Одеської обласної державної адміністрації, використовуючи службове становище та Приватне підприємство "Південьпарксервіс", фактично чинять перешкоди позивачеві в користуванні його власністю, встановивши шлагбаум та вимагаючи кошти з громадян (членів Громадської організації "Товариство "Восток"), шляхом укладення нікчемних договорів. Своєю діяльністю Одеська обласна державна адміністрація не сприяла позивачу у виконанні статутних завдань, обмежувала права, свободи та інтереси членів Громадської організації "Товариство "Восток", чим було завдано матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 відмовлено у відкритті провадження у справі №910/13225/24 за позовом Громадської організації "Товариство "Восток".

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2024 ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 скасовано в частині відмови у відкритті провадження щодо позовних вимог про стягнення з відповідача шкоди за період з 12.03.2015 по 10.04.2018 (10 000 000,00 грн матеріальної шкоди та 4 950 000,00 грн моральної шкоди), справу №910/13225/24 направлено до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі в частині позову про стягнення з відповідача шкоди за період з 12.03.2015 по 10.04.2018, у частині відмови у відкритті провадження за позовом про стягнення шкоди за період з 11.04.2018 по 26.10.2020 ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 залишено без змін.

03.03.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про остаточне визначення предмету спору, характеру спірних правовідносин та складу учасників судового процесу, в якій Громадська організація "Товариство "Восток" просила розглядати позовні вимоги у такій редакції:

1) стягнути з Приватного підприємства "Південьпарксервіс" кошти в сумі 7 075 200,00 грн на користь Громадської організації "Товариство "Восток" в якості компенсації за завдану шкоду;

2) стягнути з Одеської обласної державної адміністрації кошти в сумі 5 000 000,00 грн моральної шкоди на користь Громадської організації "Товариство "Восток" за завдану шкоду;

3) визнати договір купівлі - продажу від 20.03.2015, зареєстрований в реєстрі за №398 та посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Марченко О. М. недійсним;

4) визнати договір оренди укладений між Лиманською РДА та Приватним підприємством "Південьпарксервіс" 26.10.2020 на земельну ділянку кадастровий номер: :01:001:0435 площею 12 га недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2025 судом ухвалено не приймати до розгляду заяву позивача про остаточне визначення предмету спору, характеру спірних правовідносин та складу учасників судового процесу від 03.03.2025 в частині вимог про визнання недійсними договору купівлі - продажу від 20.03.2015 та договору оренди; заяву позивача про остаточне визначення предмету спору, характеру спірних правовідносин та складу учасників судового процесу від 03.03.2025 в частині вимог до Приватного підприємства "Південьпарксервіс" залишено без руху; зобов`язано Громадську організацію "Товариство "Восток" у строк до 01.04.2025 надати суду документи, які підтверджують сплату судового збору у розмірі 84902,40 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Громадської організації "Товариство "Восток" про звільнення від сплати судового збору.

У зв`язку з невиконанням позивачем вимог ухвали суду від 06.03.2025 про залишення заяви позивача про остаточне визначення предмету спору, характеру спірних правовідносин та складу учасників судового процесу від 03.03.2025 без руху ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2025 зазначену заяву в частині вимог до Приватного підприємства "Південьпарксервіс" про стягнення 7 075 200,00 грн в якості компенсації за завдану шкоду повернуто без розгляду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2025 апеляційну скаргу Громадської організації "Товариство "Восток" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.04.2025 задоволено; ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.04.2025 скасовано та справу №910/13225/24 направлено до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу від 23.04.2025, вказав, що при вирішенні питання щодо заяви позивача в частині заявлених вимог до Приватного підприємства "Південьпарксервіс" місцевий господарський суд не дослідив правової природи цього спору, а саме предметної та суб`єктної юрисдикції. Таким чином, без вирішення питання щодо предметної та суб`єктної юрисдикції цього спору відповідно до глави 2 § 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зокрема, статті 20 ГПК України, висновок суду першої інстанції про покладення на Громадську організацію "Товариство "Восток" обов`язку сплати судового збору при зверненні до суду за захистом своїх прав є передчасним.

Оскарженими у касаційному порядку ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2025, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025, відмовлено у прийнятті заяви позивача про остаточне визначення предмету спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу від 03.03.2025 в частині вимог до Приватного підприємства ?Південьпарксервіс? про стягнення 7 075 200,00 грн в якості компенсації за завдану шкоду, з посиланням на положення пункту 1 частини 1 статті 175 ГПК України згідно з яким суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Судові рішення мотивовані тим, що позивачем у цій справі подано позов та заяву, що розглядається, в інтересах фізичних осіб, які є членами Громадської організації ?Товариство ?Восток?, а не на захист власних інтересів позивача як юридичної особи, що спростовує доводи позивача про віднесення цього спору за суб`єктним критерієм до юрисдикції господарських судів; аналізуючи характер правовідносин, з яких виник спір у цій справі, суди зауважили, що спірні правовідносини виникли між фізичними особами, які, стверджуючи про заподіяння їм матеріальних збитків за результатами бездіяльності Приватного підприємства "Південьпарксервіс" - юридичної особи, уповноважили на представництво своїх інтересів створену ними громадську організацію; у зазначеному спорі громадська організація, звернувшись з відповідною заявою про відшкодування збитків, реалізувала передбачені її статутними завданнями представницькі функції щодо захисту прав фізичних осіб - членів такої організації, які, на думку представника фізичних осіб в особі керівника Громадської організації "Товариство "Восток", були порушені Приватним підприємством "Південьпарксервіс"; отже, не зважаючи на наявність у сторін в цій справі статусу юридичних осіб, вони не пов`язані господарськими правовідносинами, а тому зазначений спір не підвідомчий господарським судам (такий висновок щодо розмежування підвідомчості спорів судам господарської та цивільної юрисдикцій є послідовним та узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.03.2021 у справі №367/4695/20).

Не погоджуючись із судовими рішеннями, 19.12.2025 (через систему ?Електронний суд?) Громадська організація "Товариство "Восток" звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.09.2025, в якій просить судові рішення скасувати з підстав порушення господарськими судами норм процесуального права (статей 175, 177 ГПК України) та направити справу для продовження розгляду.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі, виходячи з такого.

Відповідно до статті 1 ГПК України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством.

Подання позовної заяви за правилами ГПК України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 ГПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18 (провадження №12-294гс18) визначено ознаки спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №646/6644/17 (провадження №14-352цс19) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Відповідно до статті 1 Закону України ?Про громадські об`єднання? громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів; за організаційно-правовою формою воно утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.

Статут громадського об`єднання, зокрема, має містити відомості про мету (цілі) та напрями його діяльності; повноваження керівника, вищого органу управління, інших органів управління громадського об`єднання, порядок їх формування та зміни складу, термін повноважень, а також порядок визначення особи, уповноваженої представляти громадське об`єднання, та її заміни (для громадських об`єднань, що не мають статусу юридичної особи) (ст. 11 Закону України «Про громадські об`єднання»).

Частиною 2 статті 21 цього Закону встановлено, що громадське об`єднання зі статусом юридичної особи наділено правами бути учасником цивільно-правових відносин, набувати майнові і немайнові права відповідно до законодавства; здійснювати відповідно до закону підприємницьку діяльність безпосередньо, якщо це передбачено статутом громадського об`єднання, або через створені в порядку, передбаченому законом, юридичні особи (товариства, підприємства), якщо така діяльність відповідає меті (цілям) громадського об`єднання та сприяє її досягненню. Відомості про здійснення підприємницької діяльності громадським об`єднанням включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Отже, засновники (учасники) громадського об`єднання зі статусом юридичної особи наділяють таке об`єднання певними повноваженнями (компетенцією), що не виключає делегування йому функцій представництва для захисту їхніх прав та інтересів у правовідносинах із третіми особами, в тому числі щодо судового захисту.

Господарськими судами встановлено, що за змістом поданої заяви позивач фактично звернувся до суду на захист прав фізичних осіб на користування земельною ділянкою, на якій розташоване гаражне товариство, з доводами про порушення прав власників понад 1100 гаражів.

При цьому заяву про остаточне визначення предмету спору, характеру спірних правовідносин та складу учасників судового процесу від 03.03.2025 в частині вимог до Приватного підприємства ?Південьпарксервіс? про стягнення 7 075 200,00 грн в якості компенсації за завдану шкоду також подано громадською організацією в інтересах фізичних осіб задля захисту їх прав, про що зазначено у тексті вказаної заяви.

Так, як встановлено судами, за змістом статуту Громадської організації ?Товариство ?Восток?, затвердженого протоколом № 1 від 06.02.2020 (далі - Статут) та розміщеного у відкритому доступі на сайті Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається таке:

- Товариство є неприбутковою організацією. Доходи (прибутки) неприбуткової організації використовуються виключно для фінансування видатків на утримання такої неприбуткової організації, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених її установчими документами (пункт 1.3 Статуту);

- Товариство є юридичною особою з дати його державної реєстрації (пункт 2.1 Статуту);

- Товариство може представляти свої інтереси та інтереси членів Громадської організації ?Товариство ?Восток?, вести будь-які справи у всіх державних органах виконавчої влади, установах, судах України усіх рівнів (господарських судах усіх рівнів, Верховному Суді України, Судах загальної юрисдикції, Адміністративних судах) а також наглядових інспекціях, у будь-яких інших державних та недержавних установах та організаціях з усіма правами, які надані чинним законодавством України позивачу, відповідачу, третій особі (пункт 2.3 Статуту);

- Товариство створено з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб його членів на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю, поділу між ними витрат та можливих ризиків (пункт 3.1 Статуту);

- Товариство у всіх державних органах виконавчої влади та установах, у судових органах всіх рівнів, органах прокуратури, у будь-яких інших державних та недержавних установах та організаціях з усіма правами, які надані Законом України позивачу, відповідачу, третій особі представляє Голова правління (пункт 10.4 Статуту).

Отже, з огляду на викладене, господарські суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що: виконання судового рішення у цій справі пов`язане із задоволенням майнових вимог щодо фізичних осіб, оскільки у зазначеному спорі позивач у статусі громадської організації захищає не власні інтереси як юридичної особи, а фактично діє в інтересах фізичних осіб - членів Громадської організації ?Товариство ?Восток? та представляє їхні інтереси в суді на підставі положень Закону України ?Про громадські об`єднання? (ст.ст.11, 21), а також відповідно до статутних завдань такої організації (п.п.1.3, 2.1, 3.1, 10.4 Статуту); між Громадською організацією ?Товариство ?Восток? та Приватним підприємством ?Південьпарксервіс? відсутні господарські правовідносини, наявність яких є визначальним при віднесенні спору між юридичними особами до компетенції господарських судів, а відтак позивач як громадська організація, представляючи інтереси своїх членів - фізичних осіб, помилково визначив належність цього спору до господарської юрисдикції з посиланням на відповідність його суб`єктного складу вимогам статті 4 ГПК України. Тобто, позивачем у цій справі подано позов та заяву, що розглядається, в інтересах фізичних осіб, які є членами Громадської організації ?Товариство ?Восток?, а не на захист власних інтересів позивача як юридичної особи, а відтак такий спір не може бути віднесений за суб`єктним критерієм до юрисдикції господарських судів та свідчить про підвідомчість судам цивільної юрисдикції спору за позовом Громадської організації ?Товариство ?Восток? в частині вимог до Приватного підприємства ?Південьпарксервіс? про стягнення 7 075 200,00 грн в якості компенсації за завдану шкоду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 175 ГПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

За таких обставин, господарські суди дійшли правомірного висновку, що заява Громадської організації ?Товариство ?Восток? про остаточне визначення предмету спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу від 03.03.2025 в частині вимог до Приватного підприємства ?Південьпарксервіс? про стягнення 7 075 200,00 грн в якості компенсації за завдану шкоду не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, що в силу вимог пункту 1 частини 1 статті 175 ГПК України є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що незаконною є постанова суду апеляційної інстанції в частині покладення на нього судових витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги, оскільки відповідно до пункту 11 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору.

Однак згідно наведеної норми судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Як вбачається із оскарженої ухвали Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 заявнику як позивачу було відмовлено у прийнятті заяви про остаточне визначення предмету спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу від 03.03.2025 в частині вимог до Приватного підприємства "Південьпарксервіс" про стягнення 7 075 200,00 грн. в якості компенсації за завдану шкоду. Цю ухвалу оскарженою постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 залишено без змін, а апеляційну скаргу заявника залишено без задоволення.

Приватне підприємство "Південьпарксервіс" не відноситься до переліку осіб, наведеного у пункті 11 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», воно не є органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само органом, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органом досудового розслідування, прокуратури або суду.

Подібні за змістом висновки викладені в постанові ВП від 16.11.2023 у справі № 990/169/22.

У поданій касаційній скарзі скаржником не наведено переконливих доводів щодо помилковості наведених висновків господарських судів, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Разом з цим заінтересовані особи, які звертаються до касаційного суду зі скаргами, мають розуміти, що Верховний Суд є "судом права", а не "фактів", який забезпечує сталість та єдність судової практики, а тому посилання у касаційній скарзі на недоведеність обставин справи чи на перевагу одних доказів над іншими не допускається.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 05.04.2018 справа "ZUBAC v. CROATIA" (N 40160/12, ЄСПЛ, § 83) зазначено, що застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості.

Враховуючи, що повноваження суду касаційної інстанції обмежено перевіркою правильності застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, зважаючи на особливий статус Верховного Суду, вирішення питання про можливість відкриття касаційного провадження відноситься до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг цим судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення (MUSHTA v. UKRAINE 8863/06, § 37, ЄСПЛ, від 18.11.2010).

За змістом частини 2 статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Громадської організації ?Товариство ?Восток?, оскільки правильне застосовування норм права судами попередніх інстанцій під час прийняття оскаржених судових рішень є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Дана ухвала постановлена Верховним Судом у розумні строки після виходу колегії суддів з відпусток.

Керуючись статтями 234, 235, 287 - 292, 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №910/13225/24 за касаційною скаргою Громадської організації ?Товариство ?Восток? на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.09.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Є. В. Краснов

Л. І. Рогач