ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2026 р. Справа № 910/10973/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

розглянувши у письмовому провадженні заяву представника Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" про ухвалення додаткового рішення у справі

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2025

у справі № 910/10973/24 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства "ПроКредит Банк"

про визнання припиненими договору про надання траншу, рамкової угоди та договору поруки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі: позивач; ОСОБА_1 ; апелянт; скаржник) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" (надалі: відповідач; АТ "ПроКредит Банк"; Банк; заявник), у якому просив:

- визнати припиненим з 01.12.2016 договір про надання траншу № 106.43428/FW115.3, який укладено 30.05.2013 між Акціонерним товариством "ПроКредит Банк" () та Приватним підприємством "ЮВ ТРАНС" () у зв`язку з фактичним виконанням зобов`язання, проведеним належним чином;

- визнати припиненою з 01.12.2016 рамкову угоду № FW115.3, яка укладена 30.05.2013 між Акціонерним товариством "ПроКредит Банк" () та Приватним підприємством "ЮВ ТРАНС" () у зв`язку з фактичним виконанням зобов`язання, проведеним належним чином;

- визнати припиненим з 01.12.2016 договір поруки № 294989-ДП1, який укладено 31.05.2013 між Акціонерним товариством "ПроКредит Банк" () та Приватним підприємством "ЮВ ТРАНС" () у зв`язку з фактичним виконанням зобов`язання, проведеним належним чином.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.03.2025 у позові відмовлено повністю.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 21.04.2025 заяву АТ "ПроКредит Банк" про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "ПроКредит Банк" 40 000 (сорок тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу. В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2025 та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2025 у повному обсязі.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2025, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Корсак В.А.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2025 у справі № 910/10973/24 - залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2025 у справі № 910/10973/24 - залишено без змін.

На адресу Північного апеляційного господарського суду від представника АТ "ПроКредит Банк" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі. У заяві відповідач просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу, надану АТ «ПроКредит Банк» у даній справі в суді апеляційної інстанції в розмірі 50 000,00 грн. Заявник зазначає, що понесені ним витрати на правничу допомогу є обґрунтованими та підтверджені відповідними доказами.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.11.2025, заява про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/2650/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 прийнято до розгляду заяву представника Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" щодо ухвалення додаткового рішення у справі № 910/10973/24, та постановлено здійснювати її розгляд без повідомлення учасників справи.

Про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення сторін повідомлено належним чином, що підтверджується довідками від 15.12.2025 про доставку ухвали Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 до електронних кабінетів сторін.

До апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких ОСОБА_1 просить відмовити відповідачу у задоволенні заяви від 17.11.2025 та покласти витрати на професійну правничу допомогу в сумі 50 000,00 грн. на відповідача в повному розмірі на підставі ч.ч. 8, 9 ст. 129 ГПК України.

За змістом статті 244 ГПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши докази, що долучені до матеріалів заяви про прийняття додаткового судового рішення, судова колегія дійшла висновку про наявність правових підстав для прийняття додаткової постанови про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої - третьої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Одночасно, за змістом частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, за змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при поданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При цьому витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Визначення договору про надання правничої допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правничої допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг та на нього поширює своє регулювання Глава 63 Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтею 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 ЦК України передбачає загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Водночас, згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Ціна договору, тобто розмір адвокатського гонорару, може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата, кожний з яких відрізняється порядком обчислення. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 922/1948/19, від 12.08.2020 у справі № 916/2598/19, від 30.07.2019 у справі № 911/1394/18).

У постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: "Неврахування судом умов договору про надання правничої допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України".

Частинами першою та другою статті 30 названого вище Закону передбачено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У названій вище постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: "Гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правничої допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу".

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважила, що: "Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність". У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як гонорар успіху, проте існує "гонорар успіху" як форма оплати винагороди адвокату, і визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правничої допомоги такого виду винагороди, як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду: від 13.03.2024 у справі № 910/15787/21 та від 22.12.2025 у cправі № 910/16193/24.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Подібна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, постановах Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 та від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18.

У постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що: «До правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо».

На підставі долучених до матеріалів справи документів, апеляційним господарським судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції на суму 50 000,00 грн. відповідачем надано: договір № 2024/09/20 про надання правничої допомоги від 20.09.2024, укладений між АТ "ПроКредит Банк" як клієнтом, та Адвокатським об`єднанням «Андерсон Партнерс» як виконавцем; акт наданих послуг № 64 від 12.11.2025 на суму 50 000,00 грн.; звіт про надану правничу допомогу у справі № 910/10973/24 від 2025 року за договором № 2024/09/20 про надання правничої допомоги від 20.09.2024 за період з 12.05.2025 по 12.11.2025.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.09.2024 між АТ «ПроКредит Банк» та АО «Андерсон Партнерс» укладено договір про надання правничої допомоги № 2024/09/20 (скорочено - Договір), згідно якого АО «Андерсон Партнерс» приймає на себе обов`язки щодо надання правничої допомоги з питань захисту прав та інтересів АТ «ПроКредит Банк» в суді у справі № 910/10973/24 за позовом ОСОБА_1 про припинення: договору про надання траншу № 106.43428/FW115.3. від 30.05.2013; рамкової угоди № FW 115.3. від 30.05.2013 та договору поруки № 294989-ДП1 від 31.05.2013.

В п. 4.1. Договору визначено, що гонорар Адвокатського об`єднання, який є формою винагороди Адвокатського об`єднання за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту, пов`язаних із предметом Договору становить фіксований платіж в розмірі: 4.1.2. за захист прав та інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції - 50 000,00 грн. без ПДВ.

В п. 4.2. Договору вказано, що оплата гонорару Адвокатського об`єднання здійснюється протягом 60 (шістдесяти) днів від дня прийняття рішення відповідною судовою інстанцією, передбаченою п. 4.1. Договору.

Відповідно до п.п. 4.8-4.10 Договору після прийняття судом рішення, зазначеного в п. 4.1. Договору, Адвокатське об`єднання складає та направляє клієнту Акт приймання - передачі наданих Адвокатським об`єднанням послуг у двох примірниках. Клієнт зобов`язується підписати Акт приймання - передачі наданих послуг та один примірник акта повернути Адвокатському об`єднанню. Акт приймання - передачі наданих послуг вважається підписаним, а послуги - прийнятими клієнтом та підлягають оплаті, якщо протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту його отримання клієнтом, останній не надав Адвокатському об`єднанню письмові аргументовані заперечення на акт.

12.11.2025 сторонами підписано Акт надання послуг № 64.

Сума вартості правничої допомоги становить 50 000 грн.

Акт підписаний сторонами без претензій.

Від імені АО «Андерсон Партнерс» діяли адвокат Грішина Н.О., адвокат Артем`єва Г.О., повноваження яких підтверджуються ордерами, наявними в матеріалах справи.

У свою чергу, заперечуючи проти покладення на ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу, апелянт просить врахувати, що: перед поданням позову він письмово звертався до відповідача з метою добровільного врегулювання спору та пропонував відповідачу запропонувати інший або більш зручний спосіб вирішення порушеного питання в порядку добровільного (досудового) врегулювання спору, але відповідач не надав відповіді на це звернення; позивачем було подано апеляційну скаргу користуючись правом «юридичної визначеності», тобто посилаючись на чинне рішення Господарського суду міста Києва, яким було встановлено та яке набрало законної сили відповідно до вимог закону, що позивач отримав кредит в національній валюті гривні; представник відповідача відвідав 2 (два) судових засідання в суді апеляційної інстанції; у відзиві на апеляційну скаргу відповідачем не наведено нових аргументів, окрім тих, що використовувались у суді першої інстанції.

Частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Зокрема відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Колегія суддів, серед іншого, враховує, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Колегія суддів також акцентує, що правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Як вказано колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19, висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчать про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Відповідна правова позиція Верховного Суду викладена також у постанові від 11.11.2021 у справі № 910/7520/20.

Також колегією суддів враховано правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, згідно якого стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Аналогічний правовий висновок знаходить своє правозастосування в постанові Верховного Суду від 15.12.2025 у справі № 924/23/25.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справах "Баришевський проти України", "Двойних проти України", заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У постанові Верховного Суду від 18.02.2025 у справі № 910/2990/24 зазначено, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

У постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, у додаткових постановах Верховного Суду від 29.02.2024 у справі № 917/272/23, від 05.03.2024 у справі № 916/2266/22, від 17.04.2024 у справі № 910/19865/21 зазначено, що суд при зменшенні витрат на правничу допомогу враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.

У наведеному контексті судова колегія акцентує, що викладені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу заперечення в межах оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2025 та додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2025 у справі № 910/10973/24 по суті дублюють зміст відзиву на позов (а.с. 212 - 218 т. 1) та заяви про ухвалення додаткового рішення (а.с. 110 - 112 т. 2), поданих до суду першої інстанції.

Вищенаведене вказує на те, що правова позиція відповідача у справі в судах першої та апеляційної інстанцій не змінювалась. Вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі адвокатам не було необхідним. Відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу не наведено нових беззаперечних аргументів, окрім тих, що по суті знайшли своє відображення у суді першої інстанції.

На це, як вважає судова колегія, слушно звернув увагу й скаржник.

Крім цього, за висновками колегії суддів, правнича допомога з аналізу апеляційної скарги фактично включає в себе правничу допомогу з підготовки відзиву на апеляційну скаргу.

Окрім того, в межах відповідної категорії справ наявна стала судова практика, що не потребує значного часу для формування правової позиції сторони у межах подібних за змістом правовідносин.

Поряд з цим, в межах вказаного суд апеляційної інстанції враховує, що в п.п. 4.1.2. п. 4.1. Договору сторонами передбачено виплату АО «Андерсон Партнерс» саме фіксованої суми гонорару, зокрема 50 000 грн. за захист прав клієнта в суді апеляційній інстанції.

Тому, дослідивши надані відповідачем докази, приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, ціну позову, рівень складності, характер спору та юридичної кваліфікацію правовідносин у справі, враховуючи обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду представником відповідача документів, а також їх значення для вирішення спору, з урахуванням часткової обґрунтованості заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, судова колегія доходить висновку, що зменшення Банку витрат до 20 000 грн. від попередньо заявленої у відзиві на апеляційну скаргу суми 50 000 грн., яка, за висновками колегії суддів, є завищеною, відповідатиме критерію пропорційності та розумності таких витрат.

Отже, колегія суддів зазначає, що судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції стягуються з позивача на користь відповідача в сумі 20 000 грн.

В свою чергу, щодо посилань позивача в своїх запереченнях на положення ч. 9 статті 129 ГПК України як підставу для відмови в задоволенні заяви відповідача про стягнення витрат, то слід зазначити, що позивачем не обґрунтовано внаслідок яких саме зловживань процесуальними правами відповідачем чи його представником або внаслідок яких реальних неправильних дій сторони останнього виник спір у цій справі, тому відповідні аргументи критично оцінюються судовою колегією.

Керуючись ст.ст. 129, 244 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву представника Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 у справі № 910/10973/24 - задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" (адреса: 03115, м. Київ, просп. Берестейський, 107-А; ЄДРПОУ - 21677333) судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції - 20 000 грн (двадцять тисяч гривень).

3. У задоволенні заяви у решті вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу, - відмовити.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду.

5. Справу № 910/10973/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак