ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 р. м. Житомир Справа № 906/1362/25

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Кравець С.Г.

секретаря судового засідання: Виговської Д.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Дяденчук А.І. - ордер серії ВК №1193183 від 02.10.2025,

від відповідача: Кімак З.К. - довіреність №4205/10 від 30.12.2025,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі за правилами загального

позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Енерго-Буд"

до Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради

про стягнення 29 360,00грн.

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Енерго-Буд" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (далі - відповідач) про стягнення 297 975,19грн заборгованості, з яких: 268 615,19грн основного боргу, 27 130,13грн пені, 2 229,87грн 3% річних, приймаючи рішення про стягнення боргу, зазначити в рішенні про нарахування пені та 3% річних до моменту фактичного виконання рішення суду, а також стягнути судові витрати (судовий збір та витрати на правничу допомогу).

Ухвалою суду від 17.10.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №906/1362/25 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 24.11.2025.

У судовому засіданні 24.11.2025 оголошувалась перерва до 08.12.2025.

Ухвалою суду від 08.12.2025 заяву ТОВ "Компанія Енерго-Буд" від 24.11.2025 про відмову від позову залишено без розгляду за усним клопотанням представника позивача. Цією ж ухвалою задоволено заяву КП "Житомиртеплокомуненерго" ЖМР від 21.11.2025 про закриття провадження у справі №906/1362/25 та закрито провадження в частині стягнення 268 615,19грн основного боргу на підставі пункту 2 частини 1 ст.231 ГПК України.

Також 08.12.2025 постановлено ухвалу якою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.01.2026.

Представник позивача у судовому засіданні 13.01.2026 підтримав позовні вимоги в частині стягнення 27 130,13грн пені та 2 229,87грн 3% річних. Також просив зазначити в рішенні суду про нарахування пені та 3% річних до моменту фактичного виконання рішення суду, а також стягнути з відповідача судові витрати, в тому числі 20 000,00 витрат на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача підтримала клопотання від 04.12.2025 про зменшення розміру пені на 90% та про відмову у стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00грн з підстав, викладених у них.

У судовому засіданні 13.01.2026 судом оголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору підряду №254-24 від 04.03.2024 в частині оплати виконаних Товариством робіт. Зазначає, що на виконання умов договору позивачем виконано роботи та передано їх відповідачу на підставі акту здачі-прийняття робіт, який підписаний замовником без зауважень. Водночас, Підприємство не виконало свого обов`язку з оплати виконаних робіт, чим допустило прострочення грошового зобов`язання в загальному розмірі 268 615,19грн. Посилаючись на наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача 27 130,13грн пені та 2 229,87грн 3% річних. Товариство просить суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, зазначити у ньому про нарахування пені та 3% річних до моменту фактичного виконання рішення суду, а також стягнути судові витрати (а.с.1-3).

Відповідачем подано клопотання від 04.12.2025 про зменшення розміру пені на 90% (а.с.83-84).

У запереченнях від 04.12.2025 представник відповідача просить відмовити у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00грн (а.с. 71-72).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

04.03.2024 між Комунальним підприємством "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Енерго-Буд" (підрядник) укладено договір підряду №254-24, за умовами п.1.1 якого підрядник зобов`язався виконати за завданням замовника з використанням своїх матеріалів, механізмів, устаткування і транспорту, а замовник зобов`язався прийняти і оплатити наступну роботу: "Реконструкція системи електропостачання котельні з влаштуванням точки підключення резервного джерела електропостачання по вул. Коростишівській, 2а в м. Житомир" (ДК 021:2015 - 45310000-3 Електромонтажні роботи) (а.с.8-11).

У відповідності до пункту 1.2 договору, види і обсяг робіт, що доручаються підряднику для виконання, визначаються затвердженою проектно-кошторисною документацією, доданою договірною ціною додаток №1 (з урахуванням локальних кошторисів), які є невід`ємною частиною договору.

Згідно пункту 1.3 договору, термін виконання робіт: з дати заключення договору до 31.12.2024.

Відповідно до пункту 2.1 договору, ціна договору становить: 269 190,47грн, у тому числі ПДВ 44 865,08 грн, що підтверджується договірною ціною (додаток №1 з урахуванням локальних кошторисів).

Пунктом 3.2 договору передбачено, що оплата робіт здійснюється на підставі довідки про вартість виконаних підрядником робіт складеної за формою КБ-3 та акту виконаних підрядних робіт складеного за формою КБ-2в протягом 180 календарних днів з дати підписання акту приймання виконаних підрядних робіт.

Згідно пункту 3.4 договору, остаточний розрахунок за виконані роботи, передбачені даним договором замовник здійснює тільки після надання підрядником виконавчої документації у повному обсязі.

Пунктом 4.3.2 договору передбачений обов`язок замовника оплатити підряднику прийняті роботи, передбачені п.1.1 цього договору, у порядки та строки, визначені п.3 договору і підписаним актом форми №КБ-2в, довідки форми №КБ-3 про виконані роботи.

Умовами пункту 6.3 договору передбачено, що за порушення строків оплати, яке сталось з вини замовника, замовник сплачує підряднику пеню у розмірі 0,1% від вартості неоплачених робіт за кожний день прострочення виконання зобов`язання. У разі затримки бюджетного фінансування замовник не несе відповідальності за несвоєчасну оплату, а здійснює її згідно з п. 3.9. договору.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2024, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.12.1 договору).

Додатком №1 до договору є договірна ціна з кошторисною документацією (а.с.12-19).

Додатком №2 до договору є календарний графік виконання робіт (на звороті а.с.19)

На підставі акту (форми №КБ-2в) приймання виконаних будівельних робіт №1 від 31.12.2024 позивач передав відповідачу виконані роботи на загальну суму 268 615,19грн, згідно договору підряду №254-24 від 04.03.2024 (на звороті а.с.20-24).

31.12.2024 між сторонами підписано довідку (форми №КБ-3) про вартість будівельних робіт та витрат на суму 268 615,19грн (а.с.20).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, позивач звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача 268 615,19грн основного боргу, 27 130,13грн пені та 2 229,87грн 3% річних, приймаючи рішення про стягнення боргу, зазначити в рішенні про нарахування пені та 3% річних до моменту фактичного виконання рішення суду, а також стягнути судові витрати.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У силу положень ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст.627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини 1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору підряду №254-24 від 04.03.2024, за умовами якого позивач зобов`язався виконати за завданням відповідача, а відповідач зобов`язався прийняти і оплатити наступну роботу: "Реконструкція системи електропостачання котельні з влаштуванням точки підключення резервного джерела електропостачання по вул. Коростишівській, 2а в м. Житомир" (ДК 021:2015 - 45310000-3 Електромонтажні роботи) (а.с.8-11).

Відповідно до частин 1, 2 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором (частина 1 ст.839 ЦК України).

Частиною 1 ст.846 ЦК України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

У пункті 1.3 договору підряду сторони погодили, що термін виконання робіт становить: з дати заключення договору до 31.12.2024.

Частиною 1 ст.853 ЦК України визначено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Відповідно до частини 4 ст.882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

На виконання умов договору підряду №254-24 від 04.03.2024 ТОВ "Компанія Енерго-Буд" виконало роботи з реконструкції системи електропостачання котельні з влаштуванням точки підключення резервного джерела електропостачання по вул. Коростишівській, 2а в м. Житомир.

Так, згідно акту (форми №КБ-2в) приймання виконаних будівельних робіт №1 від 31.12.2024 позивач передав відповідачу виконані підрядні роботи на загальну суму 268 615,19грн (на звороті а.с.20-24).

31.12.2024 між сторонами підписано довідку (форми №КБ-3) про вартість будівельних робіт та витрат на загальну суму 268 615,19грн (а.с.20).

Акт форми №КБ-2в та довідка форми №КБ-3 підписані відповідачем без будь-яких зауважень.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт виконання позивачем зобов`язань за договором підряду №254-24 від 04.03.2024 у строки та в спосіб, передбачений договором.

Згідно частини 1 ст.854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін (частина 4 ст.879 ЦК України).

Згідно з частиною 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За частиною 1 ст.598, ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що оплата робіт здійснюється на підставі довідки про вартість виконаних підрядником робіт складеної за формою КБ-3 та акту виконаних підрядних робіт складеного за формою КБ-2в протягом 180 календарних днів з дати підписання акту приймання виконаних підрядних робіт.

Акт приймання виконаних будівельних робіт №1 на суму 268 615,19грн підписаний сторонами - 31.12.2024. Відтак, з урахуванням умов п.3.2 договору та дати підписання акту форми №КБ-2в, останнім днем оплати за даним актом є 29.06.2025.

Отже, прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання почалося з 30.06.2025.

Як встановлено судом, КП "Житомиртеплокомуненерго" ЖМР здійснило повну оплату за договором підряду лише після відкриття провадження у даній справі. Так, відповідачем було сплачено на користь позивача основний борг у розмірі 268 615,19грн, згідно платіжних інструкцій: №34224 від 29.10.2025 на суму 27 000,00грн, №34220 від 29.10.2025 на суму 50 000,00грн, №34233 від 30.10.2025 на суму 50 000,00грн, №34349 від 17.11.2025 на суму 30 000,00грн, №34354 від 18.11.2025 на суму 50 000,00грн, №34359 від 19.11.2025 на суму 35 000,00грн, №34403 від 20.11.2025 на суму 26 615,19грн (а.с.48-51).

З урахуванням закриття ухвалою суду від 08.12.2025 провадження у даній справі в частині стягнення з відповідача 268 615,19грн основного боргу, подальший розгляд справи здійснюється в межах вимог Товариства про стягнення з відповідача 27 130,13грн пені та 2 229,87грн 3% річних.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 2 229,87грн 3% річних

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 2 229,87грн 3% річних, які нараховані на суму основного боргу у розмірі 268 615,19грн за період з 30.06.2025 по 08.10.2025 (а.с.4).

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата процентів річних не має характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Перевіривши проведений позивачем розрахунок 3% річних, суд встановив, що вимоги Товариства про стягнення з Підприємства 3% річних у розмірі 2 229,87грн є обґрунтованими, арифметично правильними та такими, що підлягають задоволенню судом у повному обсязі.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 27 130,13грн пені

За змістом ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини 1, 3 ст.549 ЦК України).

Пунктом 6.3 договору передбачено, що за порушення строків оплати, яке сталось з вини замовника, замовник сплачує підряднику пеню у розмірі 0,1% від вартості неоплачених робіт за кожний день прострочення виконання зобов`язання. У разі затримки бюджетного фінансування замовник не несе відповідальності за несвоєчасну оплату, а здійснює її згідно з п.3.9. договору.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 27 130,13грн пені, що становить 0,1% від вартості неоплачених робіт, яка нарахована на суму основного боргу у розмірі 268 615,19грн за період з 30.06.2025 по 08.10.2025 (а.с.4).

Суд зауважує, що Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності.

Відповідно до ст.1 вказаного Закону, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Водночас, положеннями ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Спір у даній справі виник між двома суб`єктами господарювання з приводу неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання зі своєчасної та повної оплати виконаних позивачем робіт за договором підряду, відтак правовідносини між сторонами підпадають під правове регулювання Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Сторони у договорі за взаємною згодою мають право самостійно встановити розмір пені за прострочку платежу, однак погоджений сторонами розмір пені не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Відповідна правова позиція наведена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.03.2023 у справі №922/17/22.

Враховуючи наведене, судом здійснено власний розрахунок пені із застосуванням подвійної облікової ставки Національного банку України, в межах заявлених позивачем періодів та встановлено, що її розмір становить 23 042,03грн, що є меншим, ніж заявлена позивачем до стягнення пеня у розмірі 0,1% від вартості неоплачених робіт - 27 130,13грн. Відповідно, вимоги позивача в частині нарахування 4 088,10грн пені є безпідставними, у їх задоволенні про стягнення з відповідача суд відмовляє.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені

В обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені КП "Житомиртеплокомуненерго" ЖМР посилається на те, що відповідач є теплопостачальною організацією, яка виробляє теплову енергію для бюджетних установ, організацій та інших споживачів та є збитковим підприємством.

Так, збитки комунального підприємства за I півріччя 2025 року склали 123 193 тис. грн, а всього збитки згідно звіту про фінансовий стан (станом на 30.06.2025) складають 462 779 тис. грн. Підприємство має дебіторську заборгованість за послуги з теплопостачання споживачам, яка станом на 01.12.2025, становить 261 631 623,24грн. Дана заборгованість виникла у зв`язку з неплатоспроможністю фізичних та юридичних осіб.

Постановою КМУ №812 від 19.07.2022 затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам. Пунктом 10 ст.3-1 вказаної Постанови запроваджено механізм розподілу коштів, що надійшли на небюджетні рахунки теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, з поточних рахунків, відкритих у банках за наступним співвідношенням: 65% - на рахунок ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг", 35% - на рахунки теплопостачальних та теплогенеруючих організацій.

18.08.2022 підписано Закон №2479-ІХ, згідно з яким в Україні на період дії воєнного стану та 6 місяців після його закінчення діятиме мораторій на підвищення тарифів на теплову енергію (її виробництво, транспортування та постачання) та послуги з постачання гарячої води для всіх категорій споживачів. Підприємство просить врахувати, що державою не в повному обсязі відшкодовується заборгованість з різниці в тарифах, яка виникла через прийняття Закону про встановлення мораторію на підвищення тарифів, а загальна сума по різниці між затвердженими тарифами і фактичними витратами на теплову енергію складає більше 500 млн. грн.

Посилаючись на наведене, КП "Житомиртеплокомуненерго" ЖМР просить суд зменшити розмір пені на 90% (а.с.83-84).

Представник позивача заперечив проти задоволення зазначеного клопотання посилаючись на те, що пеня 10% від суми боргу не є значною, і це є стимулюванням до належного виконання зобов`язання. Також зазначав, що відповідач маючи заборгованість перед позивачем, виконував зобов`язання по проведенню розрахунків з іншими контрагентами.

Щодо зазначених доводів представник відповідача в судовому засіданні вказала, що вона не ознайомлена з документами про які веде мову представник позивача, тому не може надати обґрунтовану відповідь. Водночас зазначила, що це може пояснюватися тим, що Підприємство спрацює з Європейським банком реконструкції та розвитку, яким надаються кошти з цільовим призначенням платежів. І якщо оплата передбачалась по відповідних договорах, то використання таких коштів на інші цілі є неможливим.

Відповідно до частини 3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 ЦК України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки, як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності, є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора, у разі порушення зобов`язання, шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Реалізуючі свої дискреційні повноваження, які передбачені ст.551 ЦК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст.3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст.86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанова Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №905/1409/21).

Отже, зменшення неустойки є протидією необґрунтованому збагаченню однієї із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення неустойки спрямоване на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

За висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 січня 2024 року у справі № 911/2269/22, висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру.

Суд приймає до уваги правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013, про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

На підтвердження незадовільного фінансового становища до матеріалів справи відповідачем додано Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 1 півріччя 2025 року, Баланс (Звіт про фінансовий стан) на 30 червня 2025 з яких вбачається збитковість підприємства (а. с.89-92). Так, збитки підприємства за перше півріччя 2025 року склали 123 193 тис. грн, а всього збитки підприємства згідно Звіту про фінансовий стан станом на 30 червня 2025 року складають 462 779 тис. грн.

Судом враховується, що відповідач є теплопостачальною організацією, діяльність якої спрямована на забезпечення суспільно важливих потреб населення, бюджетних установ і організації та інших споживачів. В свою чергу, несвоєчасне проведення розрахунків за послуги теплопостачання кінцевими споживачами зумовило наявність існування у відповідача значної дебіторської заборгованості за надані послуги з теплопостачання.

Також суд приймає до уваги доводи відповідача про встановлення мораторію на підвищення тарифів на теплову енергію (її виробництво, транспортування та постачання) та послуги з постачання гарячої води для всіх категорій споживачів, згідно із Законом №2479-ІХ від 18.09.2022.

Поряд з цим, станом на час прийняття даного рішення, відповідачем сплачено позивачу у повному обсязі суму основного боргу, що свідчить про високій ступінь виконання відповідачем зобов`язань.

Також, нарахування та стягнення з відповідача 3% річних у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору.

За наведених обставин, на переконання суду, стягнення з відповідача пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

Приймаючи до уваги вищевикладене у сукупності та виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, з метою дотримання розумного балансу між інтересами боржника та кредитора, беручи до уваги те, що розмір пені у сумі 23 042,03грн у співвідношенні до розміру основного боргу у сумі 268 615,19грн є неспівмірним із наслідками допущеного порушення, враховуючи повне погашення відповідачем суми основного боргу, а також те, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язань більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, а також зважаючи на відсутність доказів того, що внаслідок нетривалого прострочення виконання зобов`язань позивачу було завдано збитків, суд дійшов висновку про можливість зменшення 23 042,03грн пені на 50% - до 11 521,02грн. У частині стягненні 11 521,01грн пені суд відмовляє.

Заперечення представника відповідача в судовому засіданні 13.01.2025 про те, що попри наявність заборгованості перед позивачем, відповідач здійснював розрахунки з іншими своїми контрагентами, суд оцінює критично, оскільки такі доводи доданими до справи документами не підтверджені.

Щодо клопотання позивача про зазначення у рішенні суду про нарахування пені та 3% річних до моменту фактичного виконання рішення

Частиною 10 ст.238 ГПК України, передбачено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 по справі №910/14524/22 виснувала, що під час прийняття рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд вправі відповідно до частини 10 статті 238 ГПК України (частин 10, 11 статті 265 ЦПК України) зазначити в рішенні про нарахування відповідних або відсотків, або ж пені до моменту виконання рішення. Не допускається зазначати в рішенні про одночасне нарахування відповідних відсотків та пені до моменту виконання рішення суду.

Тоді як позивачем заявлено клопотання про нарахування пені та 3% річних, до моменту фактичного виконання рішення, - одночасно, що не відповідає положенням частини 10 ст.238 ГПК України та практиці Верховного Суду.

За наведених обставин, клопотання Товариства про зазначення у рішенні суду про нарахування пені та 3% річних до моменту фактичного виконання рішення, задоволенню не підлягає. Суд зауважує, що позивач не позбавлений права звернутися до господарського суду з окремим позовом про стягнення з відповідача 3% річних та пені за періоди, які неохоплені у даній справі.

Судові витрати за результатами розгляду справи.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено 3 576,00грн судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією №3245 від 08.10.2025 (а.с.7).

Відповідно до пункту 2 частини 1ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог на відповідача покладається 303,26грн витрат по сплаті судового збору, враховуючи коефіцієнт 0,8 для пониження розміру ставки судового збору, оскільки позовна заява подана до суду в електронній формі через систему "Електронний суд".

При цьому суд враховує, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки, покладається на відповідача повністю без урахування відповідних зменшень, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосуванням судом права на таке зменшення.

Згідно з пунктом 5 частини 1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на закриття провадження у даній справі в частині позовних вимог про стягнення 268 615,19грн основного боргу на підставі пункту 2 частини 1 ст.232 ГПК України, поверненню позивачу з Державного бюджету України підлягає судовий збір у розмірі 3 223,38грн.

Однак суд позбавлений можливості вирішити питання про повернення судового збору без відповідного клопотання особи, яка його сплатила.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 16 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частинами 1, 2 ст.123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 ст.129 ГПК України).

За змістом частин 2-5 ст.126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведених норм вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката обмежений їх співмірністю зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін (частина 5 ст.129 ГПК України).

У позовній заяві ТОВ "Компанія Енерго-Буд" просило стягнути з відповідача 20 000,00грн витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, Товариством зазначено, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду будуть подані докази, які підтверджуватимуть розмір судових витрат у зв`язку з розглядом справи.

Правничу допомогу ТОВ "Компанія Енерго-Буд" у Господарському суді Житомирської області надавав Дяденчук Анатолій Іванович, який має статус адвоката, згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії РН №1126 від 11.09.2014 (а.с.6).

На підтвердження повноважень адвоката Дяденчука А.І., у якості представника ТОВ "Компанія Енерго-Буд" у Господарському суді Житомирської області позивачем надано ордер серії ВК №1193183 про надання правничої допомоги від 02.10.2025 (а.с.5).

Судом встановлено, що 01.10.2025 між Адвокатським об`єднанням "Скорпіон" (адвокат) та ТОВ "Компанія Енерго-Буд" (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги №01/10-25, за умовами п.1.1 якого адвокат зобов`язується надавати клієнту комплекс правничої допомоги в обсязі необхідному для стягнення заборгованості з КП "Житомиртеплокомуненерго" ЖМР за виконані підрядні роботи. Перелік робіт та її вартість визначається сторонами у додатковій угоді (а.с.60-61).

Згідно з п.9.1 договору, він набирає чинності з дати його укладення та діє до 31.12.2026.

У додатку №1 до договору про надання правничої допомоги №01/10-25 від 01.10.2025 сторони узгодили фіксований розмір гонорару адвоката за надання комплексу правничої допомоги, який надається клієнту при стягненні заборгованості, зокрема, за договором на виконання проєктних робіт №254-24 від 04.03.2024 у Господарському суді Житомирської області у розмірі 20 000,00грн.

Загальна вартість робіт, згідно додатку №1 до договору №01/10-25 від 01.10.2025 складає 100 000,00грн, оскільки сторони дійшли згоди щодо надання Адвокатським об`єднанням "Скорпіон" правничої допомоги Товариству щодо стягнення заборгованості і за іншими договорами.

Договір та додаток №1 підписано адвокатом та клієнтом.

Адвокатським об`єднанням "Скорпіон" виставлено позивачу рахунок №1 від 31.10.2025 на оплату гонорару, згідно договору про надання правничої допомоги №01/10-25 від 01.10.2025, у розмірі 100 000,00грн (а.с.63).

Відповідно до платіжної інструкції від 31.10.2025 ТОВ "Компанія Енерго-Буд" здійснено на користь АО "Скорпіон" оплату за договором про надання правничої допомоги №01/10-25 від 01.10.2025 у загальному розмірі 100 000,00грн (а.с.64).

На виконання умов договору між сторонами підписано акт передачі-прийняття наданої правничої допомоги, згідно з яким АО "Скорпіон" надано позивачу юридичні послуги на суму 20 000,00грн, а також гонорар успіху у розмірі 13 430,00грн (а.с.65).

Суд зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (висновок викладений у п.5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).

Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19).

КП "Житомиртеплокомуненерго" ЖМР подано заперечення від 04.12.2025, у яких відповідач зазначає, що справа є типовою та нескладною, а сам предмет спору був суттєво зменшений під час розгляду справи. Відповідач вважає суму витрат позивача на правничу допомогу у розмірі 20 000,00грн надмірно завищеною, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні заяви позивача про стягнення з відповідача 20 000,00грн витрат на правничу допомогу (а.с.71-72).

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст.129 ГПК України. Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 ст.126 ГПК України, суду надано право за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 ст.126 ГПК України).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 ст.126 ГПК України.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст.129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Враховуючи викладене, оцінивши витрати позивача на надання правничої допомоги з урахуванням всіх аспектів цієї справи, яка не є складною, а також час, який витратив адвокат на вивчення матеріалів по справі та підготовку позовної заяви як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання документів, аналіз чинного законодавства з урахуванням предмета спору та предмета доказування - стягнення заборгованості з урахуванням пені та 3% річних, участь у судових засіданнях, які були нетривалими, відсутність необхідності підготовки відповіді на відзив та те, що обрахунок 3% річних та пені здійснюється за допомогою відповідних електронних калькуляторів, дійшов висновку про те, що справедливою та співрозмірною з ціною позову є вартість витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00грн.

При цьому суд зауважує, що частина позовних вимог у розмірі 4 088,10грн пені визнана судом безпідставною. Відтак, витрати позивача на оплату послуг адвоката підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог без урахування зменшення судом розміру пені.

Враховуючи наведене у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви ТОВ "Компанія Енерго-Буд" від 24.11.2025 та стягнення з відповідача 10 329,11грн витрат на професійну правничу допомогу. Решта понесених витрат покладається на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені з 23 042,03грн - до 11 521,02грн пені.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (Україна, 10014, Житомирська область, місто Житомир, вулиця Київська, будинок 48; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Енерго-Буд" (Україна, 33013, Рівненська область, місто Рівне, вулиця Князя Володимира, будинок 82А, офіс 6; ):

- 2 229,87грн - 3% річних,

- 11 521,02грн - пені,

- 303,26грн витрат по сплаті судового збору.

- 10 329,11грн витрат на професійну правничу допомогу.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 15.01.26

Суддя Кравець С.Г.

Направити:

1 - позивачу та представнику - електронний кабінет,

2 - відповідачу - електронний кабінет.