ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про забезпечення позову

"12" січня 2026 р. Cправа № 902/281/24(902/1789/25)

Суддя Господарського суду Вінницької області Лабунської Т.І., розглянувши матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Інтертрейд" (вул. Транспортна, буд. 18, м. Бершадь, Гайсинський район, Вінницька область, 24400, код 40582233) в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Бурцевої І.Ю.

до: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 1243/7 від 15.08.2023 та витребування транспортного засобу

в межах справи № 902/281/24

за заявою: ОСОБА_3 (адреса реєстрації АДРЕСА_3 ; адреса для листування: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 )

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Інтертрейд" (вул. Транспортна, буд. 18, м. Бершадь, Гайсинський район, Вінницька область, 24400, код 40582233)

про банкрутство

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області знаходиться справа № 902/281/24 за заявою ОСОБА_3 про банкрутство ТОВ "Агро Інтертрейд".

Провадження у справі знаходиться на стадії ліквідаційної процедури, ліквідатором є арбітражний керуючий Бурцева І.Ю.

30.12.2025 до суду від ТОВ "Агро Інтертрейд" в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Бурцевої І.Ю. до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 1243/7 від 15.08.2023 транспортного засобу та витребування з чужого незаконного володіння транспортного засобу.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/281/24(902/1789/25), вказаний позов передано на розгляд судді Лабунській Т.І.

Ухвалою суду від 12.01.2026 відкрито провадження у справі № 902/281/24(902/1789/25), визначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 17.02.2026.

Разом з позовною заявою, ліквідатором подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд:

- вжити заходів забезпечення вимог у справі шляхом накладення заборони на відчуження, розпорядження та будь-які реєстраційні дії щодо транспортного засобу VOLKSWAGEN TIGUAN, VIN НОМЕР_4 , з об`ємом двигуна 1968 см. куб, номерний знак НОМЕР_5 , 2020 року випуску, у тому числі шляхом його перереєстрації, продажу, дарування, міни, передачі у заставу чи іншим способом зміни власника, до вирішення спору по суті та набрання судовим рішенням законної сили.

Розглянувши вказану заяву про забезпечення позову суд дійшов висновку про її задоволення з огляду на наступне.

У якості підстави для задоволення заяви про забезпечення позову, ліквідатор посилається на те, що в ході ліквідаційної процедури у справі про банкрутство ТОВ «Агро Інтертрейд» ліквідатором було встановлено, що боржник володів транспортним засобом VOLKSWAGEN TIGUAN, який до відкриття провадження у справі про банкрутство був відчужений на підставі договору купівлі-продажу. Водночас аналіз банківських рахунків боржника свідчить про те, що кошти від реалізації зазначеного автомобіля на рахунки боржника не надходили, тобто боржник фактично не отримав жодного майнового еквівалента за відчужене майно. Така обставина вказує на відсутність реального зустрічного виконання за договором та на наявність ознак правочину, спрямованого на виведення активів боржника на шкоду інтересам кредиторів, що є несумісним із засадами добросовісності та принципами процедур банкрутства.

На думку ліквідатора, подальша поведінка набувачки транспортного засобу лише підсилює зазначені висновки, оскільки автомобіль був повторно відчужений у короткий проміжок часу шляхом перереєстрації на іншу фізичну особу. Швидка зміна власників свідчить не про звичайний цивільний оборот, а про цілеспрямоване створення ситуації, за якої повернення майна до ліквідаційної маси боржника стає максимально ускладненим або взагалі неможливим. За таких умов існує обґрунтований і реальний ризик подальшого відчуження транспортного засобу, його обтяження або фактичного вибуття з володіння осіб, доступних для судового захисту, що унеможливить виконання майбутнього судового рішення у разі задоволення вимог ліквідатора.

Таким чином, заявник зазначає, що для ефективного захисту та поновлення порушених прав позивача є необхідність застосувати заходи забезпечення позову.

Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов до наступних висновків.

За змістом ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Отже, аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (постанова КГС у складі ВС від 08.10.2018 у справі № 913/257/18).

За таких обставин, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд, в першу чергу, повинен оцінити доводи заявника на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом залежно від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Судом встановлено, що в межах справи № 902/281/24 про банкрутство ТОВ "Агро Інтертрейд" розглядається позовна заява про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 1243/7 від 15.08.2023 транспортного засобу та витребування з чужого незаконного володіння транспортного засобу.

У позовній заяві, ліквідатор просить суд визнати Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1243/2023/3995237 від 15.08.2023 недійсним з тих підстав, що боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів.

Предметом зазначеного Договору купівлі-продажу транспортного засобу №1243/2023/3995237 від 15.08.2023 є транспортний засіб VOLKSWAGEN TIGUAN, VIN НОМЕР_4 , з об`ємом двигуна 1968 см. куб, номерний знак НОМЕР_5 , 2020 року випуску.

Ліквідатор вказує, що боржник на підставі договору купівлі-продажу № 1243/2023/3995237 від 15 серпня 2023 року продав Автомобіль ОСОБА_1 за 388 014,76 грн. Згідно аналізу рахунків боржника, кошти від продажу Автомобіля на рахунки боржника не поступали.

Після того як ліквідатор вживала заходи щодо повернення транспортного засобу було встановлено, що ОСОБА_1 22.11.2023 перереєструвала транспортний засіб на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП, НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою з сервісного центру МВС.

Станом на дату звернення до суду з цією заявою існують підстави вважати, що, у разі невжиття заходів забезпечення позову, предмет Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1243/2023/3995237 може бути вчергове відчужений від його теперішнього володільця третім особам з метою унеможливлення звернення стягнення на це майно.

Водночас, перебування спірного майна у власності відповідача створює передумови для можливої подальшої його передачі цією особою у власність іншим особам. А таке відчуження спірного майна до закінчення розгляду позовної заяви ліквідатора боржника про його витребування відповідно до положень статті 42 КУзПБ призведе до неможливості виконати рішення суду (в разі задоволення позову) та захистити відповідні права в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.

Отже, існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірного майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення про витребування його з володіння відповідача в разі задоволення такого позову.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Як наголосив Європейський суд у справі "Горнсбі проти Греції" виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Так, право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Стгеесе), від 19.03.1997 пункт 40. Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" п Італії (Immobiliare Saffi v. Italy), [GCJ. N 22774/93, n. 66. ECHR 1999-V).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу ("Бурдов проти Росії", комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

У пункті 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд - і водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Таким чином, господарський суд, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

По суті, забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову, є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду зазначеним вище.

Суд зауважує, що для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

В той же час, адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

В ст. 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Арбітражний керуючий просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження, розпорядження та будь-які реєстраційні дії щодо транспортного засобу, що був набутий саме внаслідок укладення оспорюваного правочину.

Проаналізувавши доводи заявника, з урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що заборона на відчуження, розпорядження та будь-які реєстраційні дії щодо транспортного засобу є ефективним та одночасно співмірним заходом забезпечення позову, оскільки відчуження транспортного засобу на користь іншої особи може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а позивач, який є ліквідатором у справі про банкрутство № 902/281/24, не зможе захистити або поновити права кредиторів чи сприяти відновленню платоспроможності боржника у справі.

Крім того, заборона на відчуження транспортного засобу, щодо якого вирішується спір в межах справи про банкрутство, не позбавляє права власності та не встановлює заборону використання спірного транспортного засобу, а лише тимчасово обмежить право розпорядитися спірним майном, відчужити його третім особам.

Крім того, суд вважає за необхідіне зазначити, що вимога щодо обов`язкового надання позивачем доказів на підтвердження намірів Відповідача про відчуження спірного майна, враховуючи наявність у нього права розпорядитися ним у будь-який момент, свідчила б про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (подібний за змістом висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22, ухваленій у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду).

На підставі вищевикладеного, враховуючи відповідність виду заходу забезпечення позовним вимогам, баланс інтересів сторін, суд вважає за необхідне забезпечити позов шляхом заборони відчуження майна, оскільки вжиття цих заходів не встановлює власнику спірного майна заборони його використання і сприяє виконанню рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу. Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до вирішення спору по суті.

Щодо зустрічного забезпечення, то законом не встановлено обов`язку суду вимагати від особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (ч. 1 ст. 141 ГПК України), відповідна вимога лише може висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову.

Згідно із приписами ч. 1 ст. 144 ГПК України ухвала господарського суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 144 ГПК України примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Керуючись ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 2, 3, 11, 13, 18, 136, 137, 140, 141, 144, 232, 233, 234, ч. 2 ст. 235, 236, 255, 256, 326 ГПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Інтертрейд» арбітражного керуючого Бурцевої І.Ю. про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

2. Вжити заходів забезпечення позову у справі шляхом накладення заборони на відчуження, розпорядження та будь-які реєстраційні дії щодо транспортного засобу VOLKSWAGEN TIGUAN, VIN НОМЕР_4 , з об`ємом двигуна 1968 см. куб, номерний знак НОМЕР_5 , 2020 року випуску, у тому числі шляхом його перереєстрації, продажу, дарування, міни, передачі у заставу чи іншим способом зміни власника, до вирішення спору по суті та набрання судовим рішенням законної сили.

3. Відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 12.01.2026.

4. Ухвала суду може бути оскаржена протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

5. Повний текст ухвали суду складено та підписано - 12.01.2026.

6. Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку протягом 3 років.

7. Копію ухвали надіслати сторонам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС та на електронну адресу арбітражному керуючому Бурцевій І.Ю. - ІНФОРМАЦІЯ_2

8. Засвідчений гербовою печаткою суду примірник ухвали надіслати арбітражному керуючому Бурцевій І.Ю.

Суддя Лабунська Т.І.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 );

3 - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 );

4 - АК Бурцевій І.Ю. - ( АДРЕСА_5 ).