ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/3654/24 (922/3906/25)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗІТА-ТКФ"
до Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК-ФУРНІТУРА»
про стягнення коштів в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗІТА-ТКФ"
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Харківської області від 17.03.2025 визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗІТА-ТКФ" () банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців.

Ухвалою суду від 01.09.2025 призначено ліквідатором у справі №922/3654/24 про банкрутство ТОВ «ЗІТА-ТКФ» арбітражного керуючого Венську Оксану Олександрівну (свідоцтво на право здійснення діяльності арбітражного керуючого № 174 від 24 квітня 2013 року, (РНОКПП НОМЕР_1 , вул. Аеропортівська, буд. 5, к. 1, сел. Південне, Дніпровський район Дніпропетровська область, 49041; адреса для листування: а/с 162, м. Дніпро, 49000).

31.10.2025 від ТОВ «ЗІТА-ТКФ» в особі ліквідатора було подано до суду позовну заяву (вх. №3906/25) про стягнення з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТК ФУРНІТУРА» (, 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд., 7д) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗІТА-ТКФ» (, 61072, м. Харків, пр. Науки, 27-Б) грошові кошти у розмірі 1 350 000,00 грн. (один мільйон триста п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.) за Договором про надання поворотної безпроцентної фінансової допомоги № 29 06 2023-Ф від 29.06.2023.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 31.10.2025 здійснено автоматичний розподіл зазначеної заяви між суддями, присвоєно їй єдиний унікальний номер судової справи №922/3654/24 (922/3906/25) та визначено її до розгляду судді Прохорову С.А.

Ухвалою суду від 03.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/3654/24 (922/3906/25). Постановлено здійснювати розгляд справи в межах справи № 922/3654/24 про банкрутство ТОВ "ЗІТА-ТКФ" за правилами спрощеного позовного провадження без в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами наданими сторонами.

03.11.2025 від позивача надійшла заява вх. №25384 про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 05.11.2025 було задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗІТА-ТКФ" вх. №25384 від 03.11.2025 про забезпечення позову у справі №922/3654/24 (922/3906/25).

З метою забезпечення позову у справі №9223654/24 (922/3906/25) вжито заходи забезпечення позову до розгляду і винесення остаточного рішення у цій справі шляхом:

накладення арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі та/або сплаті Товариству з обмеженою відповідальністю «ТК-ФУРНІТУРА» (, 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд., 7-д) та знаходяться на банківських рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-ФУРНІТУРА» (, 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд., 7-д) у межах ціни позову у сумі 1 350 000,00 грн.

заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «ТК-ФУРНІТУРА» (, 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд., 7-д) розпоряджатися грошовими коштами та майном, що йому належать у межах ціни позову у сумі 1 350 000,00 грн.

Відповідачем подано до суду клопотання (вх. №26467) про закриття провадження у справі. В своєму клопотанні відповідач повідомляє про відсутність предмету спору, оскільки останнім було погашено позивачу суму боргу за Договором про надання поворотної безпроцентної фінансової допомоги № 29 06 2023-Ф від 29.06.2023 в розмірі 1 350 000 грн платіжною інструкцією №3377 від 13.11.2025.

Також відповідачем подано до суду клопотання (вх. №26478) про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою від 05.11.2025.

Позивачем подані заперечення на клопотання відповідача про закриття провадження у справі та скасування заходів забезпечення позову.

Також позивач звернувся до суду з заявою (вх. №26757) про збільшення позовних вимог. В своїй заяві позивач просить суд стягнути з ТОВ «ТК ФУРНІТУРА» на користь ТОВ «ЗІТА-ТКФ» грошові кошти у розмірі 795 489,46 грн, які складаються з 55 534,33 грн 3% річних, 206 028,06 грн інфляційних та 533 927,07 грн пені, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором про надання поворотної безпроцентної фінансової допомоги № 29 06 2023-Ф від 29.06.2023.

Ухвалою суду від 19.11.2025:

- прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову,

- постановлено подальший розгляд справи №922/3654/24 (922/3906/25) здійснювати з урахуванням змінених позовних вимог, а саме про стягнення 795 489,46 грн, які складаються з 55 534,33 грн 3% річних, 206 028,06 грн інфляційних та 533 927,07 грн пені, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором про надання поворотної безпроцентної фінансової допомоги № 29 06 2023-Ф від 29.06.2023,

- у задоволенні клопотання ТОВ «ТК-ФУРНІТУРА» про закриття провадження у справі №922/3654/24 (922/3906/25) відмовлено.

Встановлено відповідачу 5-денний термін, з моменту одержання даної ухвали, на подання відзиву на позовну заяву з урахуванням змінених позовних вимог.

Ухвалою суду від 19.11.2025 відмовлено в задоволенні клопотання ТОВ «ТК-ФУРНІТУРА» про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.11.2025 у справі №922/3654/24 (922/3906/25).

24.11.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву (вх. №27336) в якому він заперечує проти позовних вимог посилаючись на те, що 13.11.2025 року ТОВ «ТК-ФУРНІТУРА» здійснило повне погашення боргу за Договором безпроцентної фінансової допомоги № 29-06-2023-Ф від 29.06.2023 у сумі 1 350 000 грн, а до спірних правовідносин має бути застосовано норма п. 18. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якої у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Позивач подав до суду додаткові пояснення (вх. № 324 від 06.01.2026) відповідно до яких вважає безпідставними заперечення відповідача та зазначає, що пеня в розмірі 533 927,07 грн заявлена до стягнення нарахована позивачем за період з 28.08.2025 по 12.11.2025 (з дня набуття чинності абзацу 2 ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно вимог статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства зокрема є: 1) верховенство права, 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, 4) змагальність сторін, 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення.

Згідно ч. 5 ст. 13 ГПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вимоги зазначених норм, судом, з метою дотримання завдань господарського судочинства та здійснення всіх дій, що необхідні для реалізації завдань господарського судочинства (остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті) були прийняті та долучені всі подані сторонами докази та пояснення.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Згідно з частиною третьою статті 252 ГПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною четвертою статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно з рекомендаціями Верховного Суду від 04.03.2022 щодо особливостей здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, процесуальні строки, зокрема, проведення підготовчого провадження, розгляду справи по суті в умовах воєнного чи надзвичайного стану, визначено як розумні.

Суд зазначає, що поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи приписи статті 3 Конституції України, зважаючи на наявність активних військових дій та загрози небезпеки на території України, у тому числі в м. Харкові та Харківській області, а також особливого режиму роботи господарського суду, обмеження доступу та відвідування працівниками та суддями будівлі господарського суду з міркувань безпеки, та постійними повітряними тривогами, розгляд справи здійснений судом у межах розумного строку в розумінні положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

29 червня 2023 року між ТОВ «ЗІТА-ТКФ» та «ТК-ФУРНІТУРА» було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 29 06 2023-Ф від 29.06.2023 (надалі - Договір).

За умовами цього договору Позикодавець надає Позичальнику поворотну безпроцентну фінансову допомогу, а Позичальник приймає та зобов`язується повернути надані грошові кошти і порядку та на умовах, передбачених Договором.

Умовами п. 2.1. укладеного Договору було передбачено, що розмір поворотної фінансової допомоги складає 1 500 000,00 (один мільйон п`ятсот тисяч грн. 00 коп.).

Відповідно до п. 3.1. Договору поворотна фінансова допомога надається Позикодавцем шляхом перерахування відповідної грошової суми на рахунок Позичальника.

На виконання умов укладеного Договору Позивачем було перераховано на рахунок Відповідача поворотну фінансову допомогу на загальну суму 1 500 000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №289 від 30.06.2023, №290 від 03.07.2023, №292 від 04.07.2023 та №295 від 05.07.2023.

Факт надання поворотної фінансової допомоги також підтверджується випискою банку за період з 04.11.2021 по 04.03.2025 по рахунку № НОМЕР_2 ТОВ «ЗІТА-ТКФ».

Відповідно до п. 3.2. до Договору Позичальник повинен повернути Позикодавцю фінансову допомогу не пізніше 29 червня 2024 року включно, за винятком випадків випадку дострокового розірвання Договору.

На виконання умов Договору щодо повернення отриманої фінансової допомоги Відповідачем було здійснено повернення грошових коштів у розмірі 150 000,00 грн., що підтверджується випискою банку за період з 04.11.2021 по 04.03.2025 по рахунку № НОМЕР_2 ТОВ «ЗІТА-ТКФ».

Однак, в порушення умов Договору Відповідачем, у встановлені договором строки, не було повернуто залишок отриманих грошових коштів.

Станом на дату подання цього позову Відповідач повністю не виконав зобов`язання щодо повернення поворотної фінансової безпроцентної допомоги, отриманої за договором № 29 06 2023-Ф від 29.06.2023, а заборгованість Відповідача перед позивачем складала 1 350 000,00 грн.

В подальшому, після відкриття провадження у справі, Відповідачем було погашено позивачу суму боргу за Договором про надання поворотної безпроцентної фінансової допомоги № 29 06 2023-Ф від 29.06.2023 в розмірі 1 350 000 грн платіжною інструкцією №3377 від 13.11.2025.

Також Позивач звернувся до суду з заявою (вх. №26757) про збільшення позовних вимог. В своїй заяві позивач просить суд стягнути з ТОВ «ТК ФУРНІТУРА» на користь ТОВ «ЗІТА-ТКФ» грошові кошти у розмірі 795 489,46 грн, які складаються з 55 534,33 грн 3% річних, 206 028,06 грн інфляційних та 533 927,07 грн пені, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за Договором про надання поворотної безпроцентної фінансової допомоги № 29 06 2023-Ф від 29.06.2023.

Ухвалою суду від 19.11.2025 постановлено подальший розгляд справи №922/3654/24 (922/3906/25) здійснювати з урахуванням змінених позовних вимог, а саме про стягнення 795 489,46 грн, які складаються з 55 534,33 грн 3% річних, 206 028,06 грн інфляційних та 533 927,07 грн пені, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором про надання поворотної безпроцентної фінансової допомоги № 29 06 2023-Ф від 29.06.2023.

Вирішуючи вимоги Позивача про стягнення 795 489,46 грн, які складаються з 55 534,33 грн 3% річних, 206 028,06 грн інфляційних та 533 927,07 грн пені, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за Договором про надання поворотної безпроцентної фінансової допомоги № 29 06 2023-Ф від 29.06.2023, суд виходить з наступного.

Так, частина 1 та пункт 2 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлюють, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З огляду на положення ст.ст. 11, 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, яке виникає на підставі договору, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

За змістом підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Порівняння диспозицій наведених норм права дає підстави стверджувати про наявність спільних ознак правових відносин та, відповідно, аналогічне правове регулювання. Окрім цього, необхідно врахувати, що у законодавстві не встановлюється будь-яких обмежень щодо кола осіб, які можуть бути сторонами договору позики. Тому позикодавцем та позичальником можуть бути як юридичні, так і фізичні особи, як резиденти, так і нерезиденти. Чинним цивільним законодавством не передбачені обмеження також й щодо суми позики.

Таким чином, договори, що були укладені між сторонами, за своєю правовою природою є договором позики, а тому під час вирішення спору необхідно керуватися положеннями ЦК України, що регулюють правовідносини, які виникли з договору позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частина перша статті 510 ЦК України визначає, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події

Згідно з ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Відповідачем не оспорено факт несвоєчасного повернення коштів позивачу, матеріалами справи підтверджується невиконання Відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання поворотної безпроцентної фінансової допомоги № 29 06 2023-Ф від 29.06.2023 в частині своєчасного повернення отриманих від Позивача коштів.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 21.01.2025 у справі №751/3052/23 (61- 17991св23), за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Стаття 1050 ЦК України також передбачає наслідки порушення договору позичальником, а саме: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем вимог в частині стягнення 55 534,33 грн 3% річних, 206 028,06 грн інфляційних, судом встановлено, що він відповідає вимогам діючого законодавства, є вірним.

Стосовно вимог Позивача про стягнення пені, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за Договором про надання поворотної безпроцентної фінансової допомоги № 29 06 2023-Ф від 29.06.2023, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 статті 549 ЦК України (в редакції з 28.08.2025) пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що у разі прострочення надання або повернення фінансової допомоги винна Сторона несе відповідальність згідно чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі сплата неустойки.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем вимог в частині стягнення пені, судом встановлено, що він не є вірним, а розмір пені становить 88 286,30 грн (сума боргу - 1 350 000,00 грн; період нарахування з 28.08.2025 по 12.11.2025; пеня - 88 286,30 грн).

Щодо посилання Відповідача на застосування до вимог Позивача п. 18 Перехідних положень ЦК України, суд зазначає наступне.

Наведена у відзиві (та перевірена у реєстрах) судова практика щодо застосування пункту 18 Перехідних положень ЦК є нерелевантною, оскільки датована ДО 27.03.2025, коли Перехідні положення були доповненні пунктами 23-29. Тобто на час розгляду тих справ пункти 23-29 були відсутні у Перехідних положеннях.

У наведених пунктах 23-29 законодавець конкретизував порядок введення мораторію на сплату грошових коштів за грошовими зобов`язаннями за договорами позики (включаючи основну суму кредиту (позики), проценти, комісії та інші платежі) для суб`єктів господарювання.

Судової практики щодо застосування пункту 23 Перехідних положень ще немає. Однак уся судова практика за п.18 - не враховує пункти 23-29.

Обов`язок сплати пені і розмір пені за прострочення грошового зобов`язання конкретно встановлений абз. 2 ч. 3 ст. 549 ЦК.

Що стосується посилань на статтю 232 ГК України, то станом на дату звернення із позовом Кодекс втратив чинність. Пеня нарахована позикодавцем після того, як Кодекс втратив чинність. А договором таке обмеження не встановлено.

Рішенням Конституційного Суду № 6-р(II)/2022 від 22.06.2022 визначено наступне:

2.3. …(Велика Палата Верховного Суду постановою від 4 лютого 2020 року) Велика Палата Верховного Суду, застосувавши приписи частини другої статті 625, частини першої статті 1048, першого речення частини першої статті 1050 Кодексу, вказала в Постанові, зокрема, таке: „Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

6. Верховна Рада України на розвиток, конкретизацію та деталізацію приписів частини другої статті 41, пунктів 1, 7, 22 частини першої статті 92 Конституції України ухвалила Кодекс - основний акт цивільного законодавства України, яким унормовано особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Цивільне законодавство ґрунтується, зокрема, на засадах свободи договору; справедливості, добросовісності та розумності (пункти 3, 6 статті 3 Кодексу).

Унормовуючи питання співіснування актів цивільного законодавства і договору, Кодекс з-поміж іншого визначає, що сторони в договорі можуть відступити від приписів актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від приписів актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частина третя статті 6).

Одним із загальновизнаних принципів міжнародного права є pacta sunt servanda (договорів слід додержувати). Цей принцип входить і до системи цивільного права, зокрема він міститься в тих статтях Кодексу, які встановлюють, що зобов`язання має бути виконане належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що їх звичайно виставлено (частина перша статті 526); договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629).

П. 18 Перехідних положень ЦК України визначено наступне:

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

В подальшому, Перехідні положення були доповненні пунктами 23-29, якими визначено наступне.

23. Протягом дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, позичальник (у тому числі його правонаступник), який є суб`єктом господарювання, має право звернутися до кредитодавця (позикодавця) або нового кредитора (далі - кредитор) із заявою про застосування мораторію на нарахування та сплату коштів за грошовим зобов`язанням за договором кредиту (позики), включаючи основну суму кредиту (позики), проценти, комісії та інші платежі (далі - заява), за сукупності таких умов:

1) сукупний річний дохід позичальника за 2021 рік (з урахуванням контрагентів, які разом з позичальником входять до групи пов`язаних контрагентів, що визначаються в порядку і за критеріями, встановленими Національним банком України) не перевищує суму, еквівалентну 50 мільйонам євро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України;

2) договір кредиту (позики) з позичальником було укладено до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану";

3) виконання зобов`язання за договором кредиту (позики) забезпечено заставою, іпотекою:

а) нерухомого майна, обладнання та/або устаткування, яке визначено індивідуальними ознаками, відповідає критеріям основних засобів відповідно до законодавства та станом на день подання заяви знаходиться на територіях активних бойових дій, у тому числі територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси (для яких не визначено дату завершення бойових дій), або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України (для яких не визначено дату завершення тимчасової окупації), включених до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією; та/або

б) транспортних засобів, які знищено, загублено, викрадено, втрачено та/або які вибули з володіння позичальника не з його волі іншим шляхом на територіях активних бойових дій, у тому числі на територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси (для яких не визначено дату завершення бойових дій), або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України (для яких не визначено дату завершення тимчасової окупації), включених до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Факт знищення, загублення, викрадення, втрати та/або вибуття з володіння позичальника (його правонаступника) не з його волі іншим шляхом транспортного засобу може підтверджуватися заявою про вчинення кримінального правопорушення та витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінальних проваджень, відкритих не пізніше 30 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану", а якщо такі обставини виникли після набрання ним чинності - відкритих не пізніше 180 днів з дня початку бойових дій на відповідній території або з дня початку її тимчасової окупації Російською Федерацією, визначеного відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку;

4) на день укладення договору кредиту (позики) оціночна вартість майна, передбаченого підпунктом 3 цього пункту, становила понад 50 відсотків оціночної вартості всієї застави, іпотеки, що забезпечує виконання зобов`язання за таким договором кредиту (позики);

5) сукупний річний дохід позичальника за попередній звітний рік (з урахуванням контрагентів, передбачених підпунктом 1 цього пункту) не перевищує 75 відсотків його річного доходу за 2021 рік; або

загальна площа сільськогосподарських угідь, що перебувають у користуванні позичальника на день подання заяви, не перевищує 50 відсотків загальної площі сільськогосподарських угідь, що перебували у його користуванні в 2021 році. При визначенні загальної площі сільськогосподарських угідь, що перебувають у користуванні позичальника, не враховуються угіддя, які розташовані на територіях активних бойових дій, у тому числі на територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси (для яких не визначено дату завершення бойових дій), або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України (для яких не визначено дату завершення тимчасової окупації), включених до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією;

6) загальна сума дивідендів, виплачених позичальником з дня, коли застава, іпотека отримали статус, передбачений підпунктом 3 цього пункту, до дня подання заяви, становить не більше 20 відсотків від суми основного боргу за договором кредиту (позики). Ця умова не поширюється на виплату дивідендів загальною сумою менше 150 тисяч гривень.

24. Позичальник надсилає заяву про застосування мораторію на нарахування та сплату грошового зобов`язання за договором кредиту (позики), включаючи основну суму кредиту (позики), проценти, комісії та інші платежі (далі - мораторій), у письмовій або електронній формі на юридичну або електронну адресу кредитора, зазначену в договорі кредиту (позики).

Заява підписується позичальником або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій). Заява в електронній формі підписується відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".

У заяві зазначаються:

1) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб - підприємців) позичальника (його правонаступника), його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб - підприємців), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (за його наявності) або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - підприємців), номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності);

2) повне найменування кредитора, його місцезнаходження, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України;

3) реквізити та дата укладення договору кредиту (позики);

4) сукупний річний дохід позичальника за попередній звітний рік та за 2021 рік; або

загальна площа сільськогосподарських угідь, що перебувають у користуванні позичальника на день подання заяви, та сільськогосподарських угідь, що перебували у його користуванні в 2021 році;

5) загальна сума дивідендів, передбачених підпунктом 6 пункту 23 цього розділу;

6) реквізити та дата укладення договору застави, іпотеки, поруки (за наявності), яким забезпечено виконання зобов`язань за договором кредиту (позики);

7) відомості щодо застави, іпотеки, яка забезпечує виконання зобов`язання за договором кредиту (позики);

8) відомості щодо майна, передбаченого підпунктом 3 пункту 23 цього розділу, та день набуття цим майном відповідного статусу; оціночна вартість такого майна станом на дату укладення договору застави, іпотеки; частка такого майна в оціночній вартості всієї застави, іпотеки, що забезпечує виконання зобов`язань за договором кредиту (позики).

До заяви додаються документи, що підтверджують інформацію, зазначену у ній.

Позичальник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві інформації.

25. Кредитор на підставі отриманої заяви та доданих до неї документів протягом 20 робочих днів з дня їх отримання приймає рішення про застосування мораторію або відмову у застосуванні мораторію.

Кредитор надсилає рішення, передбачене абзацом першим цього пункту, у письмовій або електронній формі на юридичну або електронну адресу позичальника, зазначену в договорі кредиту (позики), негайно у день прийняття такого рішення.

У разі неподання позичальником документів, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві, або надання недостовірної інформації кредитор має право відмовити позичальнику у застосуванні мораторію.

Рішення про відмову у застосуванні мораторію повинно бути вмотивованим.

У разі прийняття кредитором рішення про відмову у застосуванні мораторію через невідповідність позичальника критеріям, передбаченим підпунктами 1, 5 пункту 23 цього розділу, кредитор у рішенні про відмову зазначає:

склад групи контрагентів, які разом з позичальником входять до групи пов`язаних контрагентів;

критерії, встановлені Національним банком України, на підставі яких кожен контрагент включений у групу пов`язаних контрагентів, та відповідне значення таких критеріїв;

розрахунок сукупного річного доходу позичальника та контрагентів, які разом з позичальником входять до групи пов`язаних контрагентів, за останній звітний рік та за 2021 рік.

Рішення кредитора про відмову у застосуванні мораторію може бути оскаржено до господарського суду.

26. У разі прийняття кредитором рішення про застосування мораторію або якщо кредитор протягом 20 робочих днів з дня отримання заяви не прийняв жодне з рішень, передбачених пунктом 25 цього розділу, з дня отримання кредитором заяви позичальника протягом дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом одного року з дня його припинення або скасування:

1) позичальник звільняється від обов`язку сплати грошового зобов`язання за договором кредиту (позики);

2) зупиняється вчинення будь-яких дій щодо примусового звернення стягнення на предмет застави, іпотеки, що забезпечує виконання зобов`язань за договором кредиту (позики), та щодо примусового стягнення заборгованості за договором кредиту (позики) з позичальника та особи, яка є поручителем, майновим поручителем виконання зобов`язань за договором кредиту (позики);

3) зупиняється нарахування грошового зобов`язання за договором кредиту (позики).

27. Строк дії договору кредиту (позики) та договорів застави, іпотеки, поруки, укладених для забезпечення виконання зобов`язань за таким договором кредиту (позики), продовжується на строк мораторію.

Перебіг позовної давності за вимогами про сплату грошового зобов`язання за договором кредиту (позики) чи звернення стягнення на предмет застави, іпотеки, перебіг строків звернення з вимогами до поручителя, майнового поручителя зупиняються на період мораторію.

28. У разі якщо позичальник у заяві зазначив недостовірну інформацію та встановлення цих обставин судом або підтвердження таких обставин наявними у кредитора офіційними документами (виданими суб`єктами, уповноваженими відповідно до закону видавати такі документи), це є підставою для скасування мораторію, поновлення обов`язку позичальника сплати грошового зобов`язання за договором кредиту (позики), відновлення нарахування грошового зобов`язання за договором кредиту (позики) та донарахування грошового зобов`язання за період застосування мораторію.

29. У разі якщо кредитор безпідставно прийняв рішення про відмову у застосуванні мораторію та встановлення цих обставин судом, мораторій вважається таким, що застосований з дня отримання кредитором заяви позичальника, передбаченої пунктом 24 цього розділу.

В свою чергу, Відповідачем не надано до суду доказів звернення до Позивача (позикодавця) із заявою про застосування мораторію на нарахування та сплату коштів за грошовим зобов`язанням за договором кредиту (позики), включаючи основну суму кредиту (позики), проценти, комісії та інші платежі (далі - заява), а тому заперечення Відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, суд не приймає.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що Відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, суд, перевіривши розрахунки Позивача, дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 55 534,33 грн 3% річних, нарахованих за період з 30.06.2024 по 12.11.2025, 206 028,06 грн інфляційних, нарахованих за період з 30.06.2024 по 12.11.2025, та 88 286,30 грн пені, нарахованої за період прострочення з 28.08.2025 по 12.11.2025, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

В задоволенні вимог в частині стягнення 445 640,77 грн пені, нарахованої за період прострочення з 28.08.2025 по 12.11.2025, суд відмовляє, у зв`язку з невірним розрахунком.

Також суд має вирішити питання розподілу та стягнення судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Так позивачем при зверненні до суду з позовом подавалася заява про вжиття заходів його забезпечення, за розгляд якої було сплачено 1 514,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

За розгляд позовних вимог, з урахуванням подальшої зміни предмету позову, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову. Вказаний судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 4 198,18 грн.

Крім іншого, позивачем заявлено про понесення ним витрат на правничу допомогу в орієнтовному розмірі 50 000 грн, докази понесення яких позивач зазначив, що має намір надати у встановлені законом строки.

Згідно п. 8 ч. 5 Господарського процесуального кодексу України, Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Враховуючи, що розгляд справи здійснювався судом у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, і судові дебати у справі не проводилися, однак таку заяву про відшкодування витрат було зроблено позивачем в заяві про зміну позовних вимог, суд вважає за необхідне встановити позивачу 5-денний строк на подання доказів понесення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 7 та ч. 8 ст. 145 Господарського процесуального кодексу України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження - вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 2, 4, 13, 20, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, ст. ст. 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТК ФУРНІТУРА» (, 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд., 7д) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗІТА-ТКФ» (, 61072, м. Харків, пр. Науки, 27-Б):

55 534,33 грн 3% річних, нарахованих за період прострочення з 30.06.2024 по 12.11.2025,

206 028,06 грн інфляційних, нарахованих за період прострочення з 30.06.2024 по 12.11.2025,

88 286,30 грн пені, нарахованої за період прострочення з 28.08.2025 по 12.11.2025,

5 712,18 грн судового збору.

В задоволенні позову в частині стягнення 445 640,77 грн пені, нарахованої за період прострочення з 28.08.2025 по 12.11.2025 відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Встановити позивачу строк на подання доказів понесення судових витрат - 5 днів з дня прийняття рішення.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "08" січня 2026 р.

СуддяС.А. Прохоров