УХВАЛА

12 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/2386/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О.А. - головуючий, Баранець О.М., Мамалуй О.О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-консалтингова фірма «Граніт»

на постанову Північного апеляційного господарського суду 22.09.2025

(головуючий - Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Мальченко А.О.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2025

(суддя - Босий В.П.)

у справі №910/2386/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-консалтингова фірма «Граніт»

до Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду «Спецжитлофонд»

про стягнення 1 032 100,06 грн,

ВСТАНОВИВ:

У 2025 році Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-консалтингова фірма "Граніт" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду "Спецжитлофонд" про стягнення 1 032 100,06 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання із повернення суми забезпечення виконання на підставі договору підряду на виконання додаткових будівельних робіт №2022-12-Т від 28.01.2022, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 902 943,65 грн., а також заявляє про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 25 010,30 грн. та інфляційних у розмірі 104 146,11 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 у справі №910/2386/25, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду 22.09.2025, в позові відмовлено повністю.

05.01.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-консалтингова фірма «Граніт» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду 22.09.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 у справі №910/2386/25 разом з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження.

Перевіривши матеріали касаційної Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-консалтингова фірма «Граніт», Суд дійшов висновку, що слід відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, передбачених підпунктами "а-г" цієї норми.

За змістом ч. 7 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року встановлений у розмірі 3 028,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 163 ГПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору в справі №910/2386/25 є стягнення 1 032 100,06 грн, тобто ціна позову є меншою за п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 2025 рік - 1 514 000,00 грн), тому в розумінні ГПК України судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пп. "а-г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України передбачено випадки наявності підстав для перегляду у касаційному порядку судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

Отже, у Верховного Суду є право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у ч. 1 ст. 293 ГПК України, і це повністю узгоджується з положеннями ст. 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Оскільки предметом спору у справі №910/2386/25 є стягнення грошової суми, що є меншою, ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а в касаційній скарзі не наведено обґрунтування щодо наявності підстав, передбачених пп. "а-г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, то касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-консалтингова фірма «Граніт» подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-консалтингова фірма «Граніт» на постанову Північного апеляційного господарського суду 22.09.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 у справі №910/2386/25 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 293 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1.Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-консалтингова фірма «Граніт» на постанову Північного апеляційного господарського суду 22.09.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 у справі №910/2386/25.

2.Копії ухвали надіслати учасникам справи.

3.Надіслати скаржнику касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді О.М. Баранець

О.О. Мамалуй