ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

"15" січня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/65/26

Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., розглянувши матеріали заяви

за позовом: Фізичної особи-підприємця Тимошенко Світлани Вікторівни ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 ),

до: Фізичної особи-підприємця Візновича Леоніда Михайловича ( АДРЕСА_2 ; код РНОКПП НОМЕР_2 ),

про стягнення 259360,00 грн,

встановив:

Фізична особа-підприємець Тимошенко Світлана Вікторівна звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Візновича Леоніда Михайловича, в якій просить суд стягнути суму заборгованості у розмірі 259360,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як слідує з прохальної частини позовної заяви, позивачем заявлено вимогу про стягнення 259360,00 грн.

Суд зазначає, що порядок сплати судового збору та його розмір передбачені Законом України Про судовий збір № 3674-V-І. При цьому, відповідно до ст. 4 Закону України Про судовий збір ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 3028 грн, позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто не менше 3328,00 грн, і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто не більше 1164800,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 16.11.2022 у справі № 916/228/22.

Оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення 259360,00 грн, а тому позивач за подання цього позову, має сплатити в дохід Державного бюджету судовий збір у розмірі 3112,32 грн (259360,00*1,5%*0,8=3112,32 грн).

Судом встановлено, що позивачем сплачено лише 36 грн судового збору.

Отже, позивач за подання цього позову, з урахування заявлених позовних вимог, не доплатив судовий збір у розмірі 3076,32 грн, виходячи з наступного.

Так, позивач на підтвердження сплати 3076,32грн судового збору додав до позову платіжну інструкцію № PPІ0069479 від 05.12.2025.

Судом встановлено, що платіжною інструкцією № PPІ0069479 від 05.12.2025 на суму 3076,32грн судовий збір був сплачений позивачем за подання до суду позовної заяви у справі № 916/4888/25, що підтверджується випискою про зарахування судового збору.

Ухвалою Господарського суду Одеської області (суддя Нікітенко С.В.) від 12.12.2025 у справі № 916/4888/25 позовну заяву повернуто позивачу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Та обставина, що позивач станом на даний момент не звернувся до суду із клопотанням про повернення судового збору у справі № 916/4888/25 не є гарантією неподання ним такого клопотання у майбутньому.

У разі прийняття судом платіжної інструкції № PPІ0069479 від 05.12.2025 на суму 3076,32грн як належного доказу оплати судового збору за подання позову у даній справі, позивач, після ухвалення судом рішення у цій справі, не буде позбавлений можливості подання клопотання про повернення судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у справі №916/4888/25.

Аналогічна позиція викладена у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 28.03.2023 у справі №904/4585/22 та постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.08.2024 у справі № 924/133/21.

Питання повторного використання платіжного документа при повторному поданні позовної заяви за умови повернення без розгляду попередньо поданої заяви також розглядалося Верховним Судом.

Так, у постанові від 13 лютого 2019 року у справі №1540/3297/18 Верховний Суд звернув увагу, що певний час редакція частини четвертої статті 6 Закону України "Про судовий збір" передбачала таке право, що якщо сума судового збору підлягала поверненню у зв`язку із залишенням позову без розгляду, але не була повернута, до повторно поданого позову додається первісний документ про сплату судового збору (друге речення цієї норми закону). Проте Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" це речення було виключено з цієї норми (підпункт 4 пункт 4 цього Закону) і станом на час розгляду заяви стаття 6 Закону України "Про судовий збір" передбачала, що за повторно подані позови, що раніше були залишені без розгляду, судовий збір сплачується на загальних підставах.

Тому, заявник/позивач, коли подає повторно заяву, має сплати судовий збір за її розгляд і не вправі використовувати первісний документ про сплату цього платежу, доданий до первинної заяви, яку суд залишив без розгляду. Запроваджене законодавче нововведення не обмежує і не порушує прав заявника / позивача в частині обов`язку нести додаткові майнові витрати у зв`язку зі зверненням до суду, оскільки за законом такий заявник / позивач має право на повернення суми судового збору, сплаченого за подання первісної заяви, яка була залишена без розгляду.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.10.2023 у справі №160/554/23.

За таких обставин, прийняття судом платіжної інструкції № PPІ0069479 від 05.12.2025 на суму 3076,32грн як належного доказу оплати судового збору за подання позову у даній справі № 916/65/26 з високою імовірністю буде мати наслідком безпідставне повернення позивачу з Державного бюджету України грошових коштів у розмірі 3076,32 грн за подання позовної заяви.

Водночас, за відсутності дієвого державного механізму, що гарантуватиме фактичну наявність у Державному бюджеті України грошових коштів за подання цього позову, судове рішення не може ґрунтуватись на ймовірності добросовісної поведінки позивача.

За таких обставин платіжна інструкція № PPІ0069479 від 05.12.2025 на суму 3076,32грн не може бути прийнята судом в якості належного доказу оплати судового збору за подання позову у даній справі.

Отже, до позовної заяви не додано належних доказів сплати судового збору за подання позовної заяви у встановлених порядку та розмірі, а саме не сплачено 3076,32грн судового збору.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач можу подати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно зі ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач, особи яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Під предметом позову розуміють певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.

Так, позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог було зазначено, що на поточний рахунок відповідача були перераховані кошти в загальному розмірі 259360,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями PPI0008595 на підставі рахунку № 1 від 21.02.2025, PPI0010562 на підставі рахунку № 1 від 07.03.2025, PPI0010555 на підставі рахунку № 1 від 06.03.2025, PPI0013372 на підставі рахунку №1 від 25.03.2025 та PPI0015430 на підставі рахунку №6 від 24.03.2025.

Проте, позивачем до позовної заяви не надано доказів, що підтверджують вказані обставини, а саме не надано: рахунок № 1 від 21.02.2025, рахунок № 1 від 07.03.2025, рахунок № 1 від 06.03.2025, рахунок № 1 від 25.03.2025 та рахунок № 6 від 24.03.2025.

За таких обставин, позивачу необхідно надати рахунок № 1 від 21.02.2025, рахунок № 1 від 07.03.2025, рахунок № 1 від 06.03.2025, рахунок № 1 від 25.03.2025 та рахунок № 6 від 24.03.2025.

Отже, позивачем подано позовну заяву без додержання вимог, викладених у п. 5 ч. 3 ст. 162, п. 2 ч. 2 ст. 164 ГПК України.

З огляду на викладене, скільки позовна заява не відповідає вимогам господарського процесуального законодавства, суддя вважає необхідним залишити позовну заяву без руху, надавши позивачу строк для усунення зазначених недоліків.

Керуючись статтями 162, 164, 172, 174, 234, 235, 254 ГПК України,

ухвалив:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Встановити позивачу строк не більше десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки позовної заяви, а саме надати:

- докази сплати 3076,32грн грн судового збору,

- рахунки, на підставі яких позивач сплатив кошти відповідачу за текстом позовної заяви (рахунок № 1 від 21.02.2025, рахунок № 1 від 07.03.2025, рахунок № 1 від 06.03.2025, рахунок № 1 від 25.03.2025 та рахунок № 6 від 24.03.2025).

3. Роз`яснити позивачу, що згідно з ч. 4 ст. 174 ГПК України, у разі неусунення недоліків у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

4. Звернути увагу позивача, що подання доказів здійснюється в порядку, передбаченому ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 15.01.2026

Суддя В.В. Литвинова