УХВАЛА

12 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/6762/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О.А. - головуючий, Баранець О.М., Мамалуй О.О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Інотех"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025

(головуючий - Сибіга О.М., судді Тищенко О.В., Гончаров С.А.)

у справі №910/6762/25

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Укрзалізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Інотех"

про стягнення 84 958,01 грн,

ВСТАНОВИВ:

У 2025 році Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Інотех» про стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язань за Договором поставки №ЦЗВ-01-04024-01 від 30.08.2024 (надалі-Договір) в сумі 84 958, 01 грн, з яких: 83 031, 66 грн штрафу та 1 926, 35 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором, в частині порушення строків поставки товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2025 у справі №910/6762/25 у позові відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 у справі №910/6762/25 рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2025 скасовано, прийнято нове, яким позов задоволено повністю.

05.01.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Інотех" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 у справі №910/6762/25.

07.01.2026 до Верховного Суду надійшли заперечення Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" проти відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Інотех" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 у справі №910/6762/25. У вказаних заперечення вказує, що касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, а тому просить відмовити у відкритті касаційного провадження.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Інотех", враховуючи подані заперечення, Суд дійшов висновку, що слід відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, передбачених підпунктами "а-г" цієї норми.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом ч. 7 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року встановлений у розмірі 3028,00 грн.

У п. 1 ч. 1 ст. 163 ГПК України зазначено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у справі №910/6762/25 є стягнення 84 958,01 грн. Оскільки предметом спору в цій справі є стягнення суми меншої, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 2025 рік - 302 800,00 грн), то у розумінні ГПК України ця справа є малозначною.

Водночас у п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України передбачено випадки наявності підстав для перегляду в касаційному порядку судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Скаржник у касаційній скарзі зазначає про наявність підстав для перегляду в касаційному порядку оскаржуваного судового рішення, які передбачені пп. пп. "а", "в" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України. Необхідність відкриття касаційного провадження у справі скаржник обґрунтовує тим, що між сторонами цієї судової справи наявні декілька судових спорів (в яких умови договорів, обставини справ, наявність форс-мажорних обставин - тотожні). При цьому суди апеляційної інстанції по різному застосували одні і ті ж норми права (статті 614, 617 ЦК України, Закон України «Про торгово-промислові палати в Україні») за тотожних обставин - щодо звільнення сторони договору поставки від відповідальності за порушення строків виконання зобов`язання у разі настання форс-мажорних обставин, які підтверджені належним чином та за умови належного та своєчасного повідомлення про їх настання і надання відповідних сертифікатів ТПП (справи №910/6762/25 та №910/6756/25). Зазначена правова невизначеність потребує втручання Верховного Суду для формування єдиної правозастосовчої практики. Окрім того вказує, що дана справа має виняткове значення, оскільки спір стосується притягнення його до відповідальності за формального прострочення виконання зобов`язання, яке тривало незначний проміжок часу та виникло за відсутності будь- якої вини відповідача, в умовах наявності об`єктивних форс-мажорних обставин (підтверджених у встановленому законодавством порядку). При цьому умовами договору поставки було передбачено 100% післяплату, у зв`язку з чим позивач не ніс жодних майнових ризиків та не зазнав збитків. Більше того, договір поставки є тендерним (конкурсним), його умови були визначені покупцем (позивачем) в односторонньому порядку, а відповідач не мав можливості впливати на їх зміст, погодившись із ними прийнявши участь у конкурентній процедурі. За таких обставин покладення на відповідача штрафних санкцій за умови поставки товару та виконання інших умов договору, у тому числі вимог розділу щодо форс- мажорних обставин, тобто добросовісною поведінкою, є несправедливим, а відтак має виняткове значення.

Проте Суд вважає, що наведені у касаційній скарзі доводи, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки зазначені доводи зводяться до заперечення встановлених судом обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного викладення обставин справи, до переоцінки доказів, які були здійсненні судом під час розгляду справи по суті і в цілому до заперечення результату розгляду справи.

Крім того, посилання скаржника, що справа №910/6762/25 має виняткове значення для скаржника визнаються необґрунтованими, оскільки вищевказані доводи зводяться до незгоди із судовим рішенням суду попередньої інстанції і в цілому до заперечення результату розгляду справи, що не може свідчити про винятковість справи для скаржника.

Суд зазначає, що незгода із рішенням суду попередньої інстанції не свідчить про його незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття такого рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь скаржника є звичайним передбачуваним процесом.

Рекомендацією №R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Таким чином, у Верховного Суду є право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у ч. 1 ст. 293 ГПК України, і це повністю узгоджується з положеннями ст. 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Оскільки предметом спору у справі №910/6762/25 є стягнення суми, що є меншою, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а в касаційній скарзі не наведено іншого обґрунтування щодо наявності підстав, передбачених пп. "а-г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, то касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Інотех" подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Інотех" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 у справі №910/6762/25 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1.Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Інотех" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 у справі №910/6762/25.

2.Копії ухвали надіслати учасникам справи.

3.Надіслати скаржнику касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді О.М. Баранець

О.О. Мамалуй