ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.01.2026м. ДніпроСправа № 904/857/25 (904/5336/25)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Соловйової А.Є., за участю секретаря судового засідання Товстоп`ятки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом ОСОБА_1 , Дніпропетровська обл., с. Новоолександрівка

до Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ", м. Дніпро

про стягнення невиплаченої вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки виплати

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" про стягнення невиплаченої вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки виплати.

Судом за допомогою автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що 21.04.2025 Господарським судом Дніпропетровської області відносно відповідача - Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" (49000, м. Дніпро, вул. Сухий Острів, 3, ) відкрито провадження у справі про банкрутство №904/857/25, що перебуває на розгляді судді Господарського суду Дніпропетровської області Соловйової А.Є.

21.10.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, на підставі положень частини 3 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи №904/857/25(904/5336/25) передані до розгляду судді Соловйовій А.Є.

Ухвалою суду від 25.09.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Зобов`язано позивача протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме:

- надати докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі 9 880,14 грн.

Роз`яснено ОСОБА_1 , що у випадку невиконання позивачем вимог суду про усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

06.10.2025 представником позивача подано заяву б/н від 06.10.2025 про усунення недоліків, з якої вбачається, що позивачем усунені недоліки, зазначені в ухвалі суду від 25.09.2025, а саме надані докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі 9 880,14 грн.

Ухвалою суду від 09.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання на 04.11.2025 о 11:00 год.

04.11.2025 від відповідача надійшло клопотання б/н від 04.11.2025 про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженням представника АТ "ДНІПРОВАЖМАШ" та неможливістю забезпечити участь у судовому засіданні.

04.11.2025 від позивача надійшло клопотання б/н від 04.11.2025 про відкладення розгляду справи та надання можливості взяти участь у засіданнях в режимі відеоконференції.

Суд долучив подані документи до матеріалів справи.

У судове засідання, призначене на 04.11.2025, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Ухвалою суду від 04.11.2025 відкладено судове засідання на 25.11.2025 о 12:20 год.

24.11.2025 від арбітражного керуючого Усачова О.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 1711.2025 АТ Дніпроважмаш було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедури, припинено повноваження органів управління банкрута, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Усачова О.М. та наявна необхідність ознайомитись з матеріалами справи.

25.11.2025 від відповідача надійшло клопотання б/н від 25.11.2025 про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2025 року щодо відповідача АТ Дніпроважмаш було відкрито ліквідаційну процедуру та припинено повноваження органів управління АТ Дніпроважмаш, існує необхідність підтвердження повноважень представників АТ Дніпроважмаш та погодження договору про надання правничої допомоги із ліквідатором АТ Дніпроважмаш.

25.11.2025 від позивача надійшло клопотання б/н від 25.11.2025 про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Суд долучив подані документи до матеріалів справи.

У судове засідання, призначене на 25.11.2025, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Ухвалою суду від 25.11.2025 відкладено судове засідання на 16.12.2025 о 12:20 год.

15.12.2025 від відповідача надійшли пояснення вих.№02-45/795 від 15.12.2025.

Відповідачем не подано до суду заперечень на пояснення позивача.

Суд долучив поданий документ до матеріалів справи.

Судове засідання, призначене на 16.12.2025 о 12:20 год., не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Соловйової А.Є. з 13.12.2025 по 22.12.2025 у щорічній додатковій відпустці.

Ухвалою суду від 25.12.2025 призначено судове засідання на 06.01.2026 о 13:30 год.

05.01.2026 від відповідача надійшло клопотання б/н від 05.01.2026 про розгляд справи без участі відповідача та його представника.

У судове засідання, призначене на 06.01.2026, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України 10.09.2025 судом прийнято рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 22.02.2024 між АТ ДНІПРОВАЖМАШ та ОСОБА_1 було укладено контракт, на підставі якого між сторонами виникли трудові правовідносини (строковий трудовий договір). Контрактом були обумовлені суттєві умови трудової угоди: строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення та організації праці, а також умови розірвання договору, в тому числі дострокового.

Відповідно до Наказу АТ ДНІПРОВАЖМАШ (Код ) №230/к/тр від 22.02.2024 про вступ на посаду, ОСОБА_1 з 22.02.2024 розпочав виконувати обов`язки директора АТ ДНІПРОВАЖМАШ на умовах, визначених Контрактом від 22.02.2024 та рішенням Наглядової ради від 21.02.2024 №429. Підстава: протокол Наглядової ради від 21.02.2024 №429.

Згідно штатного розпису АТ ДНІПРОВАЖМАШ розмір заробітної плати директора ОСОБА_1 становить 124 224 грн. Зазначений розмір заробітної плати директора АТ "Дніпроважмаш" також обумовлений додатком №2 до контракту з директором від 31 травня 2024 року.

На підставі Наказу Голови Наглядової ради АТ «ДНІПРОВАЖМАШ» про звільнення ОСОБА_2 від 24.03.2025 №309/к/тр, прийнятого на підставі Рішення засідання Наглядової ради АТ «ДНІПРОВАЖМАШ», оформленого протоколом від 24.03.2025 №445.

Відповідно до вказаного Наказу, наказано:

1. Звільнити ОСОБА_1 , директора, 24.03.2025 у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб, пункт 5 частини 1 статті 41 КЗпП України.

2. Центральній бухгалтерії провести розрахунок при звільненні, у т.ч. виплати ОСОБА_1 :

- компенсацію за 6 (шість) календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи;

- компенсацію за 3 (три) календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи 15.02.2025-24.03.2025;

- вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку.

Натомість вказана вихідна допомога ОСОБА_1 виплачена не була.

Положеннями Додатку №2 до Контракту з Директором Акціонерного товариства «ДНІПРОВАЖМАШ» від 31.05.2024 року визначено, що «За виконання обов`язків, передбачених контрактом від 22.02.2024 р., Керівнику щомісяця виплачується заробітна плата за рахунок коштів АТ у розмірі - 124 224,00 грн, з урахуванням ненормованого робочого дня.

З урахуванням даних довідки ОК-7, позивачем здійснено розрахунок шестимісячного середнього заробітку, який складає: 948 848,21 грн (заробітна плата за вересень 2024 лютий 2025):6= 157 641,36 грн.

Отже, середньомісячний заробіток за шість місяців, що передували звільненню ОСОБА_1 , складає 157 641,36 грн.

Так,і шестимісячний середній заробіток який підлягає сплаті позивачу складає: 157 641,36 грн х 6 = 945 848,16 грн.

Також, відповідач зобов`язаний був відповідно до ст.ст. 116, 117 ст. 116 КЗпП України, надати позивачу письмове повідомлення про належні йому виплати та виплатити позивачу вихідну допомогу у день звільнення, вказаний у Наказі про звільнення, а саме -24.03.2025, але відповідачем в порушення ст.ст. 116, 117 ст. 116 КЗпП України дані вимоги не були виконані.

Відповідно, у відповідача виникло зобов`язання з виплати позивачу його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 25.03.2025.

Так, позивача здійснено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме: середньоденна заробітна плата становить 248 448,00 грн (заробітна плата за січень-лютий 2025): 43 (робочі дні) = 5 777,86 грн (середньоденна заробітна плата).

Отже, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.03.2025 по 31.08.2025 становить 658 676,04 грн, що визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів затримки (5 777,86грн х 114 днів = 658 676,04 грн).

Враховуючи вищеозначне, позивач просить суд стягнути з Акціонерного товариства «ДНІПРОВАЖМАШ» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму вихідної допомоги у розмірі шестимісячного середнього заробітку у розмірі 945 848 грн 16 коп та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 658 676 грн 04 коп.

В матеріалах справи містяться пояснення відповідача щодо позову, в яких відповідач визнає позов частково, з наступних підстав.

Згідно Постанови КМУ№100 від 08.02.1995 середньоденна заробітна плата складає 5 725,12грн, середньомісячна зарплата складає 123 090,08грн (5725,12*43 робочі дні/2= 123 090,08грн.

За період з 25.03.2025 по 31.08.2025 дні за графіком роботи складають 114 (березень-5, квітень-22, травень-22, червень-21, липень -23, серпень-21).

Нарахована середня заробітна плата за період становить 652 663,68 грн. (5725,12*114). Після утримання податків сума до сплати 502 551,03 грн.

Нарахована вихідна допомога у розмірі шестимісячного середнього заробітку складає 738 540,48 грн (123 090,08*6). Після утримання податків сума до сплати 568 676,17 грн.

Таким чином, після утримання ПДФО та військового збору, сума до виплати ОСОБА_1 складає:

-з нарахованого середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 502 551,03 грн;

-з нарахованої вихідної допомоги у розмірі шестимісячного середнього заробітку в сумі 568 676,17 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з таких підстав.

Щодо розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні варто зазначити, що відповідач як роботодавець своєчасно не здійснив із працівником розрахунку при звільненні, а тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення із відповідача відповідно до статті 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

За змістом абз. 3 п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до приписів ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року.

Пункт 8. розділу ІV Порядку передбачає, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Так, з довідки наданої відповідачем № 99 від 15.12.2025 вбачається, що заробітна плата позивача за останні два місяці, які перебували звільненню становила: у січні 2025 року 81 015 грн 65 коп (відпрацьовано 120 годин, графік 23 дні), у лютому 62 112 грн 00 коп (відпрацьовано 80 годин, графік 20 днів), таким чином середньоденна заробітна плата складає 5 725,12 грн. (81015,65 грн+62112,00 грн - заробітна плата/120+80 відпрацьовані години = 715,64грн.; 715,64 грн (заробітна плата за 1 годину)*8 годин робочого часу =5 725,12 грн (середньоденна заробітна плата); 5725,12 грн*114 робочих днів = 652 663,68 грн (після утримання податків сума до сплати становить 502 551,03 грн).

Позивач розраховує середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.03.2025 року по 31.08.2025 року, та просить стягнути 658 676,04 грн. (за 114 робочих днів). Проте, суд не погоджується з наданим розрахунком позивача.

Як вбачається з висловленої позиції Держпраці (Лист від 30 листопада 2023 року №4206/2/2.1-23а), подією, з якою пов`язана виплата за час затримки остаточного розрахунку, вважається день звільнення. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Виплата працівнику його середнього заробітку здійснюється за весь час затримки по день фактичного розрахунку (в робочих днях, починаючи з наступного після звільнення дня).

Так, розрахунок проводиться з 25 березня 2025 року (наступного після звільнення дня) по 31 серпня 2025 року.

Суд перевіривши розрахунок позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не погоджується з даним розрахунком з наступних підстав.

За період з 25.03.2025р. по 31.08.2025р. дні за графіком роботи складають 114 (березень-5, квітень-22, травень-22, червень-21, липень -23, серпень-21), середньоденна заробітна плата складає

5725,12 грн (81015,65 грн+62112,00 грн заробітна плата за січень-лютий 2025)/(120+80 - відпрацьовані годин) = 715,64 грн сума заробітку за 1 годину, 715,64 грн*8 годин=5725,12 грн).

Отже, сума до стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 114 робочих днів становить 652 663,68 грн (після утримання податків сума до сплати становить 502 551,03 грн), (114 днів х 5725,12 грн).

Також суд враховує, що відповідач фактично проти задоволення частково позовних вимог не заперечив з врахуванням наданої довідки.

Щодо вихідної допомоги при звільненні, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року у справі № 640/9375/20, за своєю суттю і призначенням вихідна допомога при звільненні і середній заробіток, стягнення/виплату якого передбачено статтями 117, 235 КЗпП є різними виплатами, адже мають різну правову природу. У контексті спірних правовідносин варто зауважити, що стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП є своєрідною відповідальністю відповідача за невиплату вихідної допомоги (під час звільнення). Водночас вихідна допомога розглядається як гарантія (у грошовій формі) працівникові, звільненому з об`єктивних причин.

Відповідно до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно абз. 3 п. 4 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до ст. 44 КЗпП при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 3) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38-39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив порушення законодавства про працю, що полягає у невиплаті заробітної плати, не проведено всіх розрахунків в день звільнення.

У зв`язку з цим, вимоги позивача про стягнення вихідної допомоги при звільненні є частково обґрунтованими з наступних підстав.

Так, як було встановлено вище та з урахуванням перевіреного судом розрахунку відповідача відповідно до довідки №99 від 15.12.2025, середньоденна заробітна плата позивача за день складає 5725,12 грн. (81015,65 грн+62112,00 грн - заробітна плата/120+80 відпрацьовані години = 715,64грн.; 715,64 грн (заробітна плата за 1 годину)*8 годин робочого часу =5 725,12 грн; 5725,12 грн середньоденна заробітна плата *43 (робочі дні)/2= 123090,08 грн (середньомісячна заробітна плата).

Так, у січні 2025 відпрацьовано 120 годин, графік 23 робочі дні, у лютому 2025 відпрацьовано 80 годин, графік 20 робочих днів, загалом 43 робочі дні.

Середньоденна заробітна плата: 5725,12 грн середньоденна заробітна плата *43 (робочі дні)/2= 123090,08 грн.

Вихідна допомога за 6 місяці: 123090,08 грн.*6 = 738 540,48 грн (після утримання податків сума до сплати 568 676,17 грн).

Отже, сума до стягнення вихідної допомоги при звільненні становить 738 540,48 грн (після утримання податків сума до сплати 568 676,17 грн), (123090,08 грн.*6).

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового стягнення із відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи та вихідної допомоги при звільненні.

При цьому, системний аналіз пункту 3 Порядку № 100 та пункту 164.6 статті 164 ПК України дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. Такого висновку дійшла у пунктах 86-90 своєї постанови від 08.12.2021 по справі № 9901/407/19 Велика Палата Верховного Суду.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині.

Таким чином, призначені до стягнення суми середнього заробітку, вихідної допомоги при звільненні, підлягають виплаті з утриманням установлених законодавством України податків і зборів, проте їх нарахування проводяться при виплаті присудженої судом суми.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оскільки господарським судом встановлено, що відповідачем допущено порушення обов`язку щодо виплати заробітної плати Позивачу, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вихідної допомоги при звільненні з урахуванням встановлених вище обставин, підлягають частковому задоволенню.

Нормами ст.129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, господарський суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 9 789,95 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 90,19 грн. покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до відповідача Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" (49000, м. Дніпро, вул. Сухий Острів, 3, ) про стягнення невиплаченої вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки виплати - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" (49000, м. Дніпро, вул. Сухий Острів, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 652 663,68 грн (з урахуванням податків) - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.03.2025 по 31.08.2025, 738 540,48 грн (з урахуванням податків) вихідна допомога при звільненні, 9 789,96 грн - судовий збір.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вихідної допомоги при звільненні у загальному розмірі 213 320,04 грн - відмовити.

Витрати по сплаті судового збору у розмірі 90,18 грн покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядки та строки, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 14.01.2026.

Суддя А.Є. Соловйова