ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

"12" січня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/38/26

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

дослідивши матеріали позовної заяви (вх.№39/26 від 06.01.2026)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Океан Фуд» (03069, м. Київ, провул. Ясинуватський, буд. 10, кв. 432)

до відповідача: Компанія «Promarisco SA» (Республіка Еквадор, місто Гуаякіль, 6,5 км шосе Дюран Тамбо/ Equador, Guayaquil, km. 6 1/2 Via Duran Tambo)

про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення 147 400 дол. США,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Океан Фуд» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Компанії «Promarisco SA», в якій просить суд розірвати договір купівлі-продажу №11/08/2025 від 11.08.2025, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Океан Фуд» та Компанією «Promarisco SA», а також стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 147 400 дол. США.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу №11/08/2025 від 11.08.2025 щодо повної поставки передбаченого договором товару в обумовлені строки, у зв`язку з чим позивачем пред`явлено вимогу про його розірвання та повернення перерахованої ним попередньої оплати в сумі 147 400 дол. США.

При дослідженні матеріалів позовної заяви судом встановлено, що позовна заява підлягає залишенню без руху, з наступних підстав.

Основні вимоги щодо форми та змісту позовної заяви, а також вимоги щодо документів, які подаються позивачем разом з позовною заявою, визначені статтями 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 162 ГПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Юридична особа не залежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника (частина 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Частиною четвертою статті 60 Господарського процесуального кодексу України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно із частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (частина 2 статті 26 Закону).

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом (частина третя статті 26 зазначеного Закону).

Ордер на надання правової допомоги, яким адвокат підтверджує свої повноваження, має бути оформлений відповідно до вимог, встановлених Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженим рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 № 41 (далі - Положення про ордер).

Відповідно до п.п. 2, 4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України № 41 від 12.04.2019 «Про затвердження Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції» ордер на надання правничої допомоги є письмовий документ (в паперовій або електронній формі), що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги у випадках і порядку, встановлених Законом України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та іншими законами України.

Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Пунктом 9 Положення про ордер встановлено, що ордер, що видається адвокатом, який здійснює свою діяльність індивідуально, підписується адвокатом та посвідчується печаткою адвоката (за її наявності).

За змістом п.п. 12.4 Положення ордер має містити назву органу, у якому надається правнича допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо).

У відповідності до п. 11 Положення Ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

З комплексного аналізу наведених норм вбачається, що Положенням про ордер на надання правничої (правової) допомоги чітко визначено обов`язок адвоката вказувати в ордері судовий орган, в якому такий адвокат надає правову допомогу, зокрема в графі «Назва органу, у якому надається правова допомога».

Отже, у разі надання адвокатом правової допомоги в суді ордер має містити назву суду, в якому адвокат надає правову допомогу.

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.06.2019 у справі № 9901/847/18, а також з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалах Верховного Суду від 15.02.2021 у справі № 910/7252/17, від 14.09.2020 у справі № 910/5755/20, від 20.07.2020 у справі № 911/2115/19, від 03.02.2020 у справі № 923/265/19.

З урахуванням наведеного суд відмічає, що позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Океан Фуд» сформована в системі «Електронний суд» та підписана адвокатом Горбенком Костянтином Олеговичем, на підтвердження повноважень якого до матеріалів позовної заяви надано ордер серія АА № 1651068 від 28.11.2025, виданий на підставі договору про надання правничої допомоги № 03/10/2025 від 03.10.2025. У вказаному ордері назвою органу, у якому надається правова допомога зазначено «судові органи України, підприємства, товариства та організації, комерційні фірми незалежно від форми власності».

Водночас, ордер не містить відомостей на підтвердження повноважень адвоката на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Океан Фуд» у Господарському суді Одеської області, що не відповідає вимогам пункту 12.4 Положення про ордер, а зазначення в ордері «судові органи України, підприємства, товариства та організації, комерційні фірми незалежно від форми власності» не свідчить про дотримання вимог у частині зазначення такого обов`язкового реквізиту ордеру, як назва органу, у якому надається правова допомога адвокатом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 9901/939/18 зроблено висновок про те, що якщо в ордері не зазначено конкретної назви суду, у якому адвокат надає правову допомогу, такий ордер не можна визнати документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. При цьому в ордері, який був предметом розгляду справі № 9901/939/18, зазначено, що адвокат надає правову допомогу у всіх органах, установах, організаціях та підприємствах, а також судах у всіх без винятку справах.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що у разі надання адвокатом правової допомоги в суді в ордері має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема, суду. При цьому, Велика Палата Верховного Суду не визнає ордер документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, якщо в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» зазначено, що адвокат надає правову допомогу: 1) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності і підпорядкування (справа № 990/847/18), 2) у всіх органах, установах, організаціях та підприємствах, а також судах у всіх без винятку справах (справа № 9901/939/18).

Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.04.2020 року у справі №910/10156/17, від 17.08.2020 року у справі №911/2636/19.

Таким чином, відсутність у ордері всіх обов`язкових реквізитів, свідчить про процесуальну дефектність відповідного документа, яка своєю чергою виключає у такій ситуації можливість покликання на ордер як на документ, що належно посвідчує повноваження адвоката Горбенка К.О. на представництво інтересів ТОВ « Океан Фуд» в Господарському суді Одеської області.

За таких обставин, оскільки за своєю суттю підписання та/або подання позовної заяви є процесуальною формою реалізації повноважень з представництва, а тому має здійснюватися за умови наділення учасником справи свого представника такими повноваженнями, суд дійшов висновку про необхідність подання позивачем документів, що посвідчують повноваження адвоката Горбенка Костянтина Олеговича на представництво інтересів ТОВ « Океан Фуд» у Господарському суду Одеської області.

У постановах Верховного Суду від 13.07.2020 у справі №905/2203/19 та від 13.08.2021 у справі №910/21107/20 зазначено, що суд має залишити позовну заяву/заяву/скаргу без руху у разі наявності у суду сумніву у достовірності, достатності та належності доказів стосовно повноважень особи, що її підписала, надавши заявнику строк для усунення відповідних недоліків.

Аналогічний правовий висновок викладено і у постанові Верховного Суду від 02.05.2024 у справі №915/1754/23.

Також, суд зазначає, що Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах. (ст.1 ГПК України).

За приписами ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

За змістом статті 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається. До міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом.

Частиною 1 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім спорів, визначених у п. 1 цієї статті.

Відповідно до частини 1 ст.24 ГПК України, усі справи, що підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства, розглядаються місцевими господарськими судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Згідно частини 1 ст.27 ГПК України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Так, позивач звернувся до Господарського суду Одеської області про стягнення з відповідача, який є нерезидентом та адреса місцезнаходження якого є Республіка Еквадор. При цьому, інформації щодо наявності на території України уповноваженого представника відповідача позивачем у позовній заяві не зазначено, та така інформація у суду відсутня.

Відповідно до ст. 365 ГПК України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність справ за участю іноземних осіб може бути визначено за угодою сторін (ст. 366 ГПК України).

Пунктом 3 частини 1 статті 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про міжнародне приватне право» якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

Статтею 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Згідно зі статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадку, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Обґрунтовуючи підсудність цього спору Господарському суду Одеської області, позивач посилається на ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», згідно якої суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом зокрема у випадку якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Вказує, що у даному випадку такою дією (подією) є здійснення позивачем платежів (на загальну суму 147 400 дол. США) з свого банківського рахунку, відкритому в ПАТ Акціонерний Банк «Південний» (, адреса: 65059, м. Одеса, вул. Краснова, буд. 6/1), стягнення яких наразі і є предметом спору.

Згідно із ст.7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер, чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди. Арбітражна угода укладається в письмовій формі.

Під час дослідження матеріалів позовної заяви, судом встановлено, спір між сторонами виник з відносин виконання договору купівлі-продажу № 11/08/2025 від 11.08.2025, одним із учасників якого є іноземний суб`єкт господарювання - Компанія «Promarisco SA», пунктом 11.1 якого передбачено, що будь-які спори і протиріччя, які можуть виникнути під час виникнення даного договору або у зв`язку з ним, повинні бути врегульовані, по можливості, мирним шляхом. Сторони зобов`язується починати такі переговори з відправлення письмової претензії.

Якщо сторони не прийдуть до спільного рішення протягом 30 днів з дати отримання претензії, спір підлягає розгляду в Міжнародному комерційному арбітражному суду м. Стокгольм, Швеція. Сторони згодні, що в процесі розгляду та вирішенні спору буде застосовано Регламент Міжнародному комерційному суду м. Стокгольм, Швеція. Арбітражний суд складається з одного арбітру. Місцем проведення суду є Стокгольм, Швеція. Мова арбітражного провадження англійська. Правом, що регулює цей договір, є матеріальне право України (п. 11.2. договору купівлі-продажу № 11/08/2025 від 11.08.2025).

Таким чином, підписавши договір, в якому міститься арбітражне застереження, сторони фактично погодились з передбаченим у ньому порядком вирішення спорів, що виникають із договору купівлі-продажу № 11/08/2025 від 11.08.2025, що свідчить про вільне волевиявлення сторін щодо передачі розгляду спору, а саме до Міжнародного комерційного арбітражного суду м. Стокгольм, Швеція.

В свою чергу, суд звертає увагу, що пунктом 11.3. спірного договору сторони передбачили можливість подавати скаргу в один з офіційних судів по місцю знаходження відповідача лише у випадку несплати за товар.

Стаття 2 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10.06.1958 (далі - Нью-Йоркська конвенція 1958 року) передбачає, що кожна договірна держава визнає письмову угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які суперечки, які виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду.

Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди).

У пунктах 113, 117 Керівництва Секретаріату ЮНСІТРАЛ по Нью-Йоркській конвенції 1958 року зазначається, що відносно арбітражної угоди судами визнавалося, що вона не може бути виконана, якщо арбітражна угода мала «патологічний характер», головним чином у наступних випадках: і) якщо положення арбітражної угоди були складені нечітко і не містили достатньо вказівок, які б дозволили перейти до арбітражного розгляду, та іі) якщо в арбітражній угоді призначалася арбітражна установа, яка не існує. Але суди також можуть застосовувати підхід, спрямований на сприяння арбітражного розгляду, тобто тлумачити нечіткі чи непослідовні формулювання арбітражних угод таким чином, щоб підтримати ці угоди. Переважне право повинно віддаватися наміру сторін врегулювати спір в арбітражному порядку.

Згідно з ч.3 ст.22 ГПК України, будь-які неточності в тексті угоди про передачу спору на вирішення до третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу та (або) сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь її дійсності, чинності та виконуваності.

Зазначені принципи закладені, як у міжнародному, так і національному законодавстві. При цьому арбітражна угода, в будь-якому її вигляді (арбітражне застереження, третейський запис або арбітражний договір) є передумовою для передачі спору між сторонами для вирішення визначеній ними арбітражній установі, а також його розгляду за правилами і в порядку, встановленому цією установою або визначеному за договором між сторонами.

У питанні застосування п.7 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» за наявності укладеної між сторонами арбітражної угоди вже наявний правовий висновок Верховного Суду, який викладено у постанові від 17.04.2018 по справі № 904/4384/17. У п.27 згаданої постанови Верховний Суд вказав, що «за змістом пункту 7 частини 1 статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження та розглядати справи з іноземним елементом, однак наведене не стосується тих випадків, коли між сторонами спору укладено арбітражну угоду, яка є дійсною, не втратила чинність та щодо якої не встановлено неможливості її виконання, оскільки суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, зобов`язаний, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, припинити провадження у справі і направити сторони до арбітражу».

У даній справі суд вважає застосувати вищенаведений висновок Верховного Суду у справі № 904/4384/17 у правовідносинах, що склалися між сторонами цього спору.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» з питань, що регулюються цим Законом, ніяке судове втручання не повинно мати місця, крім як у випадках, коли воно передбачене в цьому Законі.

Зі змісту статті 12 Закону України «Про третейські суди», зокрема вбачається, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами або міститься у проспекті цінних паперів (рішенні про емісію цінних паперів), що передбачає призначення адміністратора за випуском облігацій, чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Отже, згідно з нормами статей 3, 5, 7, 12 Закону України «Про третейські суди» передача спору на розгляд третейського суду є визначеним законом правом відповідних юридичних та/або фізичних осіб, які реалізуються шляхом укладення угоди між цими сторонами про передачу спору на вирішення третейським судом, а угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

За таких обставин, третейська угода щодо передачі спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є угодою про обрання одного із способів вирішення спору.

У постанові від 28.08.2018 у справі № 906/493/16 Велика Палата Верховного Суду вказала (п.34 постанови), що «суд має тлумачити незначні помилки та неточності в назві арбітражних установ, що передбачені в арбітражній угоді, на користь міжнародного комерційного арбітражу. Але вирішення питання про виконуваність чи невиконуваність арбітражної угоди у зв`язку з наявністю помилок у найменуванні арбітражної установи є дискрецією суду, який ухвалює рішення з урахуванням усіх обставин справи». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.08.2021 у справі №924/1253/20.

Разом з цим, цією ж постановою Велика Палата Верховного Суду (п.37 постанови) уточнила (доповнила) висновок Верховного Суду України, що був викладений у постанові від 18.10.2017 у справі № 910/8318/16, зокрема, таким висновком: «суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватись арбітражний розгляд. У разі невизначеності арбітражної установи сторона арбітражної угоди не має обов`язку перед зверненням до компетентного державного суду звертатися до однієї чи декількох арбітражних установ для того, щоб вони вирішили питання щодо своєї компетенції стосовно цього спору».

Так, позивач зазначає, що вказане арбітражне застереження не може бути ефективно застосовано, оскільки містить назву неіснуючого суду, а Арбітражний суд, розташований в м. Стокгольм (Швеція) має назву Арбітражний інститут Торгової палати Стокгольма.

Суд встановив, що дійсно у м.Стокгольм, Швеція діє Арбітражний інститут Торгової палати Стокгольма (англ. Arbitration Institute of the Stockholm Chamber of Commerce), відомий як Міжнародний арбітражний суд Стокгольма або Стокгольмський арбітраж.

Процедура арбітражного розгляду Арбітражним інститутом Торгової палати Стокгольма регулюється Арбітражним регламентом вказаної установи.

Так, згідно з ст. 12 Арбітражного регламенту сторони визначають кількість арбітрів на свій розсуд, в тому числі вправі призначити одноособового арбітра. Також відповідно до ст.ст. 13, 21, 22 Арбітражного регламенту сторони можуть домовитись про процедуру призначення складу арбітража, право, що підлягає застосуванню, мову арбітражного розгляду.

Як вбачається із змісту п. 11.2 договору купівлі-продажу № 11/08/2025 від 11.08.2025, сторони погодили, що в процесі розгляду та вирішенні спору буде застосовано Регламент Міжнародного комерційного суду м. Стокгольм. Арбітражний суд складається з одного арбітру. Місцем проведення суду є Стокгольм, Швеція. Мова арбітражного провадження англійська. Правом, що регулює цей договір, є матеріальне право України.

Зважаючи на викладене та враховуючи зазначення у п.11.2 договору місця розташування арбітражної установи: м.Стокгольм, у суду наразі відсутні достатні правові підстави для визнання арбітражного застереження, викладеного у п. 11.2 договору купівлі-продажу № 11/08/2025 від 11.08.2025, таким, що не може бути виконаним, так як визначення сторонами договору місця проведення арбітражу підтверджує їх намір щодо обрання певної арбітражної установи (та Регламенту, за яким має здійснюватись арбітражний розгляд), незважаючи на помилковість зазначення найменування такої установи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що сторони уклали арбітражну угоду у вигляді арбітражного застереження, викладеного в п. 11.2. договору купівлі-продажу № 11/08/2025 від 11.08.2025, про передачу спору, що є предметом розгляду у даній справі, на вирішення міжнародного комерційного арбітражу. При цьому таке арбітражне застереження не визнано недійсним, не втратило чинності та може бути виконано. При цьому, разом із позовною заявою позивач не надав суду доказів того, що він звертався до визначеного міжнародного комерційного арбітражу і йому було відмовлено в розгляді спору.

Ураховуючи викладене, позивачу необхідно належним чином обґрунтувати підстави підсудності даної справи Господарському суду Одеської області з врахуванням арбітражного застереження, передбаченого п. 11.2. договору купівлі-продажу № 11/08/2025 від 11.08.2025.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Таким чином, у суду наявні підстави для залишення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Океан Фуд» (вх. № 39/26 від 06.01.2026) без руху.

Керуючись ст.ст. 162, 164, 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Океан Фуд» (вх. № 39/26 від 06.01.2026) залишити без руху.

2. Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю «Океан Фуд» строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

4. Роз`яснити позивачу, що за змістом ч.4 ст.174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала набрала законної сили 12.01.2026 та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Цісельський