РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.01.2026Справа № 910/13127/25
Господарський суд міста Києва в складі: головуючого судді Г.П. Бондаренко-Легких, розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу №910/13127/25.

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26А)

До Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОСИСТЕМ-3000» (04201, м. Київ, вул. Полярна, буд. 19, офіс 4)

про стягнення 2 778, 46 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОСИСТЕМ-3000» про стягнення 2 778, 46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після дострокового припинення договору оренди №13/48-21 від 28.09.2021 та повернення відповідачем позивачу об`єкта оренди, відповідач не сплатив в повному обсязі орендну плату, яка виникла у останнього до припинення договору оренди.

28.10.2025 суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій вирішив розгляд справи №910/13127/25 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно з частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до частини 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

І. Фактичні обставини, встановлені судом.

За результатами аукціону, 28.09.2021 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, як орендодавцем (позивач), Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКОСИСТЕМ-3000», як орендарем (відповідач) та Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», як балансоутримувачем укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №13/48-21 (надалі - Договір).

Строк договору 5 років з дати набрання чинності цим договором (пункт 12.1 Змінюваних умов Договору). Перебіг строку договору починається з дня набрання чинності цим договором. Цей договір набирає чинності в день його підписання сторонами (пункт 12.1. Незмінюваних умов Договору).

Об`єктом оренди є частина цеху-крупки (картоплесховище) площею 1740,4 кв.м., розташованого за адресою: Чернігівська обл., Козелецький район, село Чемер, вулиця Промислова 10 та обліковуються на балансі ДП «Укрспирт». Вартість майна становить 788 236, 84 грн без ПДВ (пункт 4.1., 6.1. Змінюваних умов Договору).

Згідно пункту 1.1. Незмінюваних умов Договору, орендодавець і балансоутримувач передають, а орендар приймає у строкове платне користування майно, зазначене у пункті 4 Змінюваних умов, вартість якого становить суму, визначену у пункті 6 Змінюваних умов.

Пунктами 4.5. та 9.4. Незмінюваних умов Договору передбачено, що з метою виконання зобов`язань орендаря за цим договором, а також за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю до або в день підписання цього договору орендар сплачує на рахунок орендодавця забезпечувальний депозит в розмірі, визначеному у пункті 11 Змінюваних умов.

Пунктом 11 Змінюваних умов Договору визначено сума забезпечувального депозиту у розмірі - 2 (дві) місячні орендні плати, а саме 16 000, 00 грн, але в будь-якому розі у розмірі не меншому, ніж розмір мінімальної заробітної плати станом на перше число місяця, в якому укладається цей договір.

Позивач стверджує, що відповідач здійснив сплату забезпечувального депозиту у розмірі встановленому Договором.

Відповідно до пункту 2.1. Незмінюваних умов Договору, орендар вступає у строкове платне користування майном у день підписання акта приймання-передачі майна. Акт приймання-передачі підписується між орендарем і балансоутримувачем одночасно з підписанням цього договору.

Строк оренди за цим договором починається з дати підписання акта приймання-передачі і закінчується датою припинення цього договору (пункт 12.1. Незмінюваних умов Договору).

28.09.2021 балансоутримувач передав орендарю за Договором частину цеху-крупки (картоплесховище), площею 1740,4 кв.м., за адресою: Чернігівська обл., Козелецький район, село Чемер, вулиця Промислова 10.

Згідно пункту 3.1. Незмінюваних умов Договору, орендна плата становить суму, визначену у пункті 9 Змінюваних умов. Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

У відповідності до пункту 9 Змінюваних умов Договору, місячна орендна плата становить - 8 000, 00 грн.

Відповідно до пункту 3.3. Незмінюваних умов Договору, орендар сплачує орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному у пункті 16 Змінюваних умов, щомісяця: до 15 числа поточного місяця оренди.

Пунктом 16 Змінюваних умов Договору встановлено співвідношення розподілу орендної плати станом на дату укладення договору: (1) 30% - балансоутримувачу; (2) 70% - державному бюджету.

Відповідно до підпункту 12.6.6. пункту 12.6. та підпункту 12.7.1. пункту 12.7. Незмінюваних умов Договору, Договір припиняється за згодою сторін на підстав договору про припинення з дати підписання акта повернення майна з оренди; орендар допустив прострочення сплати орендної плати на строк більше трьох місяців або сумарна заборгованість з орендної плати більша, ніж плата за три місяці.

Згідно пункту 4.2. Незмінюваних умов Договору, балансоутримувач складає акт повернення з оренди орендованого майна у трьох оригінальних примірниках і надає підписані балансоутримувачем примірники орендарю. Орендар зобов`язаний підписати три примірника акта повернення з оренди орендованого майна не пізніше ніж протягом наступного робочого дня з моменту їх отримання від балансоутримувача і одночасно повернути балансоутримувачу два примірника підписаних орендарем актів разом із ключами від об`єкта оренди (у разі, коли доступ до об`єкта оренди забезпечується ключами).

У відповідності до пункту 4.3. Незмінюваних умов Договору, майно вважаться повернутим з оренди з моменту підписання балансоутримувачем та орендарем акта повернення з оренди орендованого майна.

Відповідно до пункту 4.1. Незмінюваних умов Договору, у разі припинення договору орендар зобов`язаний:

- звільнити протягом трьох робочих днів орендоване майно від належних орендарю речей і повернути його відповідно до акта повернення з оренди орендованого майна в тому стані, в якому майно перебувало на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, а якщо орендарем були виконанні невід`ємні поліпшення або проведено капітальний ремонт, - то разом із таким поліпшенням/капітальним ремонтом;

- сплатити орендну плату, нараховану до дати, що передує даті повернення майна з оренди, пеню (за наявності), сплатити балансоутримувачу платежі за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю, нараховану до дати, що передує даті повернення майна з оренди.

03.10.2024 позивач направив відповідача припис вих.№50-11.7-1576 від 03.10.2024 про усунення порушень виконання умов Договору в частині здійснення орендних платежів.

Позивач листом вих.№50-11.7-1622 від 11.10.2024 повідомив відповідача про дострокове припинення Договору, у зв`язку з порушенням відповідачем умов зазначеного договору в частині сплати орендних платежів.

Крім того, в листі вих.№50-11.7-1622 від 11.10.2024 позивач зазначив, що станом на 11.10.2024 у відповідача наявна заборгованість по орендній платі у розмірі 16 391, 86 грн.

18.10.2024 орендар та балансоутримувач підписали акт повернення з оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, яким засвідчили, що відповідача повернув балансоутримувачу об`єкт оренди за Договором.

20.12.2024 орендодавець, орендар та балансоутримувач підписали договір про припинення договору №13/48-21 від 28.09.2021, в якому підтвердили, що договір оренди №13/48-21 від 28.09.2021 вважається достроково припиненим з 18.10.2024.

Згідно пункту 3.10. Незмінюваних умов Договору, припинення договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи пеню та неустойку (за наявності).

Пунктом 4.8. Незмінюваних умов Договору встановлено, що орендодавець не пізніше ніж протягом п`ятого робочого дня з моменту отримання від балансоутримувача примірника акта повернення з оренди орендованого майна із зауваженнями (або за наявності зауважень орендодавця) зараховує забезпечувальний депозит в рахунок невиконаних зобов`язань орендаря і перераховує забезпечувальний депозит на погашення зобов`язань орендаря у такій черговості:

(1) у першу чергу погашаються зобов`язання орендаря із сплати пені (пункт 3.8.);

(2) у другу чергу погашаються зобов`язання орендаря із сплати неустойки (пункт 4.4.)

(3) у третю чергу погашаються зобов`язання орендаря із сплати частини орендної плати, яка відповідно до пункту 16 Змінюваних умов підлягає сплаті до державного бюджету;

(4) у четверту чергу погашаються зобов`язання орендаря із сплати частини орендної плати, яка відповідно до пункту 16 Змінюваних умов підлягає сплаті балансоутримувачу;

(5) у п`яту чергу погашається зобов`язання орендаря із сплати балансоутримувачу платежів за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю;

(6) у шосту чергу погашаються зобов`язання орендаря з компенсації суми збитків, завданих орендованому майну;

(7) у сьому чергу погашаються зобов`язання орендаря із сплати інших платежів за цим договором або в рахунок погашення інших не виконаних орендарем зобов`язань за цим договором.

Позивач зазначає, що після отримання примірника акта повернення з оренди державного майна ним здійснено зарахування забезпечувального депозиту в рахунок пені та заборгованості з орендної плати, у зв`язку з чим залишок заборгованості з орендної плати складає 2 779, 46 грн.

З огляду на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі у розмірі 2 779, 46 грн.

II. Предмет позову та підстави позову.

Предметом позову у справі є матеріально-правова вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 2 778, 46 грн.

Юридичними підставами позову є статті 525, 526, 549, 629, 759, 762 Цивільного кодексу України, стаття 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Фактичними підставами позову є не погашення відповідачем заборгованість по орендній платі, яка утворилась до припинення договору оренди №13/48-21 від 28.09.2021.

III. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договору №13/48-21 від 28.09.2021не погасив заборгованість по орендній платі, яка утворилась у відповідача до припинення вказаного договору оренди.

IV. Обґрунтування вирішення спору за наявними матеріалами справи.

У зв`язку з відсутністю у відповідача зареєстрованого електронного кабінету в ЄСІТС та з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 28.10.2025 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: м. Київ, вул. Полярна, буд. 19, офіс 4.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи повернення поштового відправлення, ухвала суду від 28.10.2025 була повернена до Господарського суду міста Києва 19.11.2025, у зв`язку «за закінченням терміну зберігання».

Згідно із частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Зі змісту пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали.

Також у відповідності до частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Окрім цього, в ухвалі від 28.10.2025 суд повідомив відповідача, що у відповідності до статті 6 та статті 42 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України № 3200-ХІ, що введений в дію 18.10.2023 відповідач зобов`язаний зареєструвати «Електронний кабінет» в ЄСІТС.

Однак відповідач не виконав вищезазначені вимоги.

Суд також зазначає, що у відповідності до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (частина 2 статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З урахуванням наведеного відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі №910/13127/25 у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідач правом на подання відзиву в даній справі не скористався.

Приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи викладене вище, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення відповідача про розгляд справи №910/13127/25, відтак, останній вважається повідомленим про розгляд справи належним чином, втім відзив або заяву про продовження/поновлення строку для його подання до суду не подав, а відтак, відповідач не скористався наданим йому правом на подання відзиву, з огляду на що суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

V. Оцінка судом доказів та висновки суду.

З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

- чи був порушений відповідачем обов`язок по здійсненню повної та своєчасної оплати орендної плати за користування об`єктом оренди по договору №13/48-21 від 28.09.2021?

- чи підлягають позовні вимоги задоволенню?

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають повному задоволенню з наступних підстав.

Договір, укладений між сторонами, є договором оренди (найму) комунального майна, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк (частина 1 стаття 759 Цивільного кодексу України).

Особливості найму (оренди) державного і комунального майна встановлюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна» (частина 3 стаття 759 Цивільного кодексу України).

Оренда - речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк (пункт 10 частина 1 стаття 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Об`єктами оренди за Законом України «Про оренду державного та комунального майна», зокрема, є нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення, а також їх окремі частини) (частина 1 стаття 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Суб`єктами орендних відносин є: орендар; орендодавець; балансоутримувач; уповноважений орган управління; представницький орган місцевого самоврядування або визначені ним органи такого представницького органу; Кабінет Міністрів України або орган державної влади, визначений Кабінетом Міністрів України (частина 1 стаття 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Як підтверджується матеріалами справи, 28.09.2021 між орендодавцем в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (позивач), орендарем в особі ТОВ «ЕКОСИСТЕМ-3000» (відповідач) та балансоутримувачем в особі ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №13/48-21, згідно умов якого позивач і балансоутримувач передають, а відповідач приймає у строкове платне користування майно (об`єкт оренди).

Об`єктом оренди за договором №13/48-21 від 28.09.2021 є частина цеху-крупки (картоплесховище) площею 1740,4 кв.м., розташованого за адресою: Чернігівська обл., Козелецький район, село Чемер, вулиця Промислова 10.

Позивач стверджує, а відповідач не заперечує, що останній на виконання пунктів 4.5., 9.4. Незмінюваних умов договору №13/48-21 від 28.09.2021 сплатив забезпечувальний депозит у розмірі встановленому пунктом 11 Змінюваних умов вказаного договору, а саме 16 000, 00 грн.

Відповідно до пункту 2.1. Незмінюваних умов договору №13/48-21 від 28.09.2021, орендар вступає у строкове платне користування майном у день підписання акта приймання-передачі майна. Акт приймання-передачі підписується між орендарем і балансоутримувачем одночасно з підписанням цього договору.

Судом встановлено, що балансоутримувач передав відповідачу об`єкт оренди, що підтверджується копією акта приймання-передачі в оренду нерухомого майна, що належить до державної власності від 28.09.2021.

За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна (частина 1, 3 стаття 762 Цивільного кодексу України).

Орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати. Якщо орендар отримав майно в оренду без проведення аукціону, відповідне коригування орендної плати на індекс інфляції здійснюється щомісячно (частина 5 стаття 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Умовами договору №13/48-21 від 28.09.2021 між сторонами узгоджено, що місячна орендна плата становить 8 000, 00 грн, яка сплачується до державного бюджету у розмірі 70% та балансоутримувачу у розмірі 30% щомісяця до 15 числа поточного місяця оренди (пункт 3.1., 3.3. Незмінюваних умов, пункт 9, 16 Змінюваних умов).

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (частина 1 стаття 763 Цивільного кодексу України).

Строк дії договору оренди №13/48-21 від 28.09.2021, згідно пункту 12.1. Незмінюваних умов становить 5 років з дати набрання чинності договору, а чинність договір набирає в день його підписання сторонами.

Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін (частина 2 стаття 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 стаття 651 Цивільного кодексу України).

Підпунктом 12.7.1. пункту 12.7. Незмінюваних умов договору №13/48-21 від 28.09.2021 передбачено, що договір можу бути достроково припинений на вимогу орендодавця. Якщо орендар допустив прострочення сплати орендної плати на строк більше трьох місяців або сумарна заборгованість з орендної плати більша, ніж плата за три місяці.

Підпунктом 12.6.6. пункту 12.6. Незмінюваних умов договору №13/48-21 від 28.09.2021 передбачено, що договір припиняється за згодою сторін на підстав договору про припинення з дати підписання акта повернення майна з оренди.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач листом вих.№50-11.7-1622 від 11.10.2024 повідомив відповідача про відмову від договору №13/48-21 від 28.09.2021, у зв`язку з порушенням відповідачем умов зазначеного договору в частині сплати орендних платежів.

У відповідності до пункту 4.3. Незмінюваних умов договору №13/48-21 від 28.09.2021, майно вважаться повернутим з оренди з моменту підписання балансоутримувачем та орендарем акта повернення з оренди орендованого майна.

Відповідач згідно приписів частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України та на виконання умов абзацу 1 пункту 4.1. Незмінюваних умов договору №13/48-21 від 28.09.2021 звільнив та повернув балансоутримувачу об`єкт оренди, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією акта повернення з оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 18.10.2024.

В подальшому, 20.12.2024 позивач, відповідач та балансоутримувач підписали договір про припинення договору №13/48-21 від 28.09.2021, в якому підтвердили, що договір оренди №13/48-21 від 28.09.2021 вважається достроково припиненим згодою з 18.10.2024.

Згідно пункту 3.10. Незмінюваних умов договору №13/48-21 від 28.09.2021, припинення договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи пеню та неустойку (за наявності).

Позивач стверджує, що здійснивши в порядку пункту 4.8. Незмінюваних умов договору №13/48-21 від 28.09.2021 зарахування забезпечувального депозиту щодо погашення пені та орендної плати у відповідача наявна заборгованість по орендній платі у розмірі 2 778, 46 грн. Позивачем до матеріалів справи додано відповідний розрахунок.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 525, 526, 599, 610, 629 Цивільного кодексу України).

Матеріали справи не містять доказів, що позивач погасив заборгованість перед позивачем по орендній платі за договором №13/48-21 від 28.09.2021.

Основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України).

Суд зазначає, що статтею 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 вказаного кодексу.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 1-4 стаття 13 Господарського процесуального кодексу України).

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.01.2021 по справі № 922/51/20).

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 20.08.2020 у справі №914/1680/18).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Проте, всупереч наведеного відповідачем доказів належного виконання своїх обов`язків за договором №13/48-21 від 28.09.202 надано не було, обставин наявності заборгованості перед позивачем у заявленому до стягнення розмірі не спростовано, контррозрахунок не надано.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням встановленого вище, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення 2 778, 46 грн є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

VI. Розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, суд покладає судовий збір за подання позовної заяви на відповідача.

Заяв та клопотань щодо розподілу інших судових витрат від позивача не надходило.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 73-77, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОСИСТЕМ-3000» про стягнення 2 778, 46 грн - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОСИСТЕМ-3000» (04201, м. Київ, вул. Полярна, буд. 19, офіс 4; ідентифікаційний код: 40470463) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26А; ідентифікаційний код: 43173325) заборгованість з орендної плати у розмірі 2 778 (дві тисячі сімсот сімдесят вісім) грн 46 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОСИСТЕМ-3000» (04201, м. Київ, вул. Полярна, буд. 19, офіс 4; ідентифікаційний код: 40470463) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26А; ідентифікаційний код: 43173325) судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.П. Бондаренко - Легких