ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2026 р. Справа № 910/6908/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Владимиренко С.В.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання: Мельничука О.С.

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВМІСЬКБУД"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2025 (повний текст складено 04.08.2025) (суддя Пукшин Л.Г.)

у справі № 910/6908/25 Господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АКУЛА ТРЕЙД"

до Приватного акціонерного товариства "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВМІСЬКБУД"

про стягнення 998 789,25 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АКУЛА ТРЕЙД" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВМІСЬКБУД" (відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 998 789, 25 грн, з яких: 631 019,88 грн - основний борг; 306 530,86 грн - інфляційні втрати, 61 238,51 грн - 3 % річних, нараховані за загальний період з 12.02.2022 по 30.05.2025. Також, позивач просив суд зобов`язати орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, проводити нарахування 3 % річних та інфляційних втрат (нарахувань) за прострочення виконання грошового зобов`язання, починаючи з 31.05.2025, до повної його сплати за формулами, наведеними в позовній заяві.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором поставки № 923/з від 27.10.2021, укладеним між Приватним акціонерним товариством "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВМІСЬКБУД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "САНПОЛ" (первісний кредитор) (далі - Договір поставки), у частині повної та своєчасної оплати отриманого товару, у зв`язку із чим у відповідача виникла заборгованість перед первісним кредитором у розмірі 631 019,88 грн. Надалі, 19.03.2024 право вимоги за Договором поставки було відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю "АКУЛА ТРЕЙД" (новий кредитор) на підставі договору про відступлення права вимоги.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.08.2025 у справі № 910/6908/25 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АКУЛА ТРЕЙД" задоволено та стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВМІСЬКБУД" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АКУЛА ТРЕЙД" суму основного боргу у розмірі 631 019,88 грн, інфляційні втрати у розмірі 306 530,86 грн, 3 % річних у розмірі 61 238,51 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 11 985,48 грн. Постановлено органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2025 у справі № 910/6908/25, в порядку частини десятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) нараховувати 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, починаючи з 31.05.2025, до повної його сплати за формулою: [Розмір 3% річних] = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума неоплаченої основної заборгованості Д - кількість днів прострочення.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач своїх обов`язків щодо оплати у встановлені строки поставленого товару не виконав. Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за заявлений період, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, правильність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства.

Розглядаючи клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення сум 3 % річних та інфляційних втрат, місцевий господарський суд не встановив винятковості обставин для зменшення розміру 3 % річних та законодавчих підстав для зменшення інфляційних втрат.

Також, суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про застосування позовної давності з огляду на приписи статей 256, 257 пунктів 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 04.08.2025 у справі № 910/6908/25, Приватне акціонерне товариство "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВМІСЬКБУД" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме ст. 256, 257, 267 ЦК України, та відмовити у позові повністю.

При цьому скаржник зазначає, що позивачем на підтвердження заборгованості надано не повний пакет документів, передбачений пунктом 5.4 Договору поставки; позивачем не надано доказів несплати заборгованості відповідачем; позивачем не обґрунтовано причини несвоєчасного звернення до суду з даним позовом. Скаржник наводить в апеляційній скарзі правові позиції Верховного Суду з питань поновлення пропущеного строку для звернення до суду з позовом; суд першої інстанції не застосував позовну давність.

Також скаржник вказує, що невиконання чи/або прострочення зобов`язань Приватним акціонерним товариством "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВМІСЬКБУД" сталося чи могло статися з незалежних обставин, які визнані форс-мажорними обставинами (обставиною непереборної сили) листом Торгово-промислової палати України вих. № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, який був опублікований на офіційному вебсайті та в якому повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

На переконання скаржника, відсутні підстави для нарахування згідно зі ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, оскільки такі є надмірним тягарем для компанії, складним фінансовим навантаженням для діяльності відповідача, та в той же час не є прямими збитками позивача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2025 (колегія суддів у складі: головуючого Демидової А.М., суддів Владимиренко С.В., Ходаківської І.П.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВМІСЬКБУД" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2025 у справі № 910/6908/25; розгляд апеляційної скарги призначено на 25.11.2025 о 10:00; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 10.10.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВМІСЬКБУД" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2025 у справі № 910/6908/25; розгляд апеляційної скарги відкладено на 13.01.2026 о 10:15.

Позиції учасників справи

Позивач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що в апеляційній скарзі відсутнє обґрунтування, в чому полягає порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, а також, які обставини справи судом не з`ясовано повно, об`єктивно та всебічно; апеляційна скарга не містить належного обґрунтування згідно з п. 5 ч. 2 ст. 258 ГПК України, у чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного судового рішення; відповідачем в апеляційній скарзі не спростовано жодного висновку суду першої інстанції, наведеного в оскаржуваному рішенні, з посиланням на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Позивач також наголошує на тому, що доводи скаржника про відсутність документів є надуманими та не мають значення для вирішення спору; відсутні докази того, що відповідач звертався до постачальника з вимогами про передачу документів, а останній їх не виконав; відсутні правові підстави для застосування позовної давності, оскільки позовна давність продовжується та не пропущена; відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 ГПК України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем за Договором, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором, які настали до цієї події.

Також у відзиві на апеляційну скаргу позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом цієї справи в суді апеляційної інстанції, що орієнтовно складають 20 000,00 грн. Повідомлено, що відповідно до абз. 2 ч. 8 ст. 129 ГПК України докази (документи) на підтвердження судових витрат, фактично понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, а також докази на підтвердження обсягу послуг із надання професійної правничої допомоги будуть надані після їх здійснення і підписання актів приймання-передачі правової допомоги.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 13.01.2026 представники позивача та відповідача не з`явились.

Усі учасники справи належним чином повідомлені судом про дату, час та місце судового засідання.

Станом на час судового засідання клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду не надходило.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а неявка в судове засідання представників позивача та відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи аргументи апеляційної скарги і доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає за можливе здійснити перегляд оскаржуваного судового акта в апеляційному порядку без участі в судовому засіданні представників сторін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 27.10.2021 між Приватним акціонерним товариством "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВМІСЬКБУД" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "САНПОЛ" (постачальник) укладено договір поставки № 923/з (Договір поставки), за умовами якого постачальник в порядку і на умовах, передбачених даним Договором, протягом 2021-2022 років, зобов`язується поставити та передати у власність замовника ізоляційні та полімерні матеріали для об`єктів замовника (далі - товар), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити його вартість, відповідно до умов даного Договору.

Пунктом 1.4 Договору поставки сторони погодили, що одержувачами товару можуть бути підприємства замовника. Найменування одержувачів замовник надсилає листом-повідомленням.

Згідно з пунктом 4.1 Договору поставки замовник здійснює оплату товару шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок постачальника у строк не пізніше 20 (двадцять) банківських днів після дати поставки партії товару постачальником на умовах, передбачених в п. 5.4 даного Договору.

Відповідно до пункту 5.4 Договору поставки датою поставки товару вважається день, в який товар фактично переданий від постачальника до замовника на місце поставки, визначене замовником у заявці, в належній якості, кількості та з необхідним пакетом документів, до якого входять:

товарно-транспортна накладна;

сертифікат (паспорт) якості виробника;

видаткова накладна;

гарантійні документи та документи, що гарантують якість та відповідність поставленого.

За умовами пункту 5.6 Договору поставки наявність виявлених на день поставки товару недоліків, причини і терміни їх усунення фіксуються двостороннім актом між постачальником і замовником в день приймання товару. Товар оглядається уповноваженими представниками сторін. У разі виявлення недоліків та браку товару при подальшому розпакуванні, замовник викликає представника постачальника для фіксації зауважень у відповідному двосторонньому акті та встановлює терміни їх усунення на умовах, передбачених даним Договором.

Цей Договір набирає чинності з дати його укладання обома сторонами і діє до 31.12.2022, але у будь-якому випадку, до повного виконання сторонами взятих на себе за цим Договором зобов`язань (пункт 11.1 Договору поставки).

На виконання Договору поставки постачальник передав підприємствам замовника товар на суму 631 019,88 грн, що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими печатками копіями видаткових накладних: № 41 від 14.01.2022, № 42 від 14.01.2022, № 43 від 14.01.2022, № 61 від 17.01.2022, № 74 від 18.01.2022, № 108 від 20.01.2022, № 109 від 20.01.2022, № 131 від 21.01.2022, № 132 від 21.01.2022, № 136 від 21.01.2022, № 137 від 21.01.2022, № 181 від 26.01.2022, № 206 від 27.01.2022, № 207 від 27.01.2022, № 208 від 27.01.2022, № 299 від 03.02.2022, № 370 від 10.02.2022, № 393 від 14.02.2022, № 427 від 15.02.2022, № 451 від 16.02.2022, № 455 від 16.02.2022, № 475 від 17.02.2022, № 476 від 17.02.2022, № 482 від 18.02.2022, № 483 від 18.02.2022, № 498 від 21.02.2022, № 494 від 21.02.2022, № 502 від 21.02.2022, № 504 від 21.02.2022, № 509 від 21.02.2022, № 512 від 21.02.2022, № 514 від 21.02.2022, № 516 від 21.02.2022, № 525 від 22.02.2022, № 528 від 22.02.2022, № 503 від 21.02.2022, № 510 від 21.02.2022, а також відповідними актами приймання-передач та товарно-транспортними накладними.

Утім, як зазначає позивач, замовник порушив умови Договору поставки в частині своєчасного проведення розрахунків за товар.

19.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "САНСТОР" (попередня назва Товариство з обмеженою відповідальністю "САНПОЛ") (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКУЛА ТРЕЙД" (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (далі - Договір про відступлення права вимоги), за умовами якого первісний кредитор відступає вимоги, що належать первісному кредитору, до Приватного акціонерного товариства "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВМІСЬКБУД", у тому числі за видатковими накладними: № 41 від 14.01.2022, № 42 від 14.01.2022, № 43 від 14.01.2022, № 61 від 17.01.2022, № 74 від 18.01.2022, № 108 від 20.01.2022, № 109 від 20.01.2022, № 131 від 21.01.2022, № 132 від 21.01.2022, № 136 від 21.01.2022, № 137 від 21.01.2022, № 181 від 26.01.2022, № 206 від 27.01.2022, № 207 від 27.01.2022, № 208 від 27.01.2022, № 299 від 03.02.2022, № 370 від 10.02.2022, № 393 від 14.02.2022, № 427 від 15.02.2022, № 451 від 16.02.2022, № 455 від 16.02.2022, № 475 від 17.02.2022, № 476 від 17.02.2022, № 482 від 18.02.2022, № 483 від 18.02.2022, № 498 від 21.02.2022, № 494 від 21.02.2022, № 502 від 21.02.2022, № 504 від 21.02.2022, № 509 від 21.02.2022, № 512 від 21.02.2022, № 514 від 21.02.2022, № 516 від 21.02.2022, № 525 від 22.02.2022, № 528 від 22.02.2022, № 503 від 21.02.2022, № 510 від 21.02.2022.

Пунктом 1.4 Договору про відступлення права вимоги встановлено, що до нового кредитора переходить також право на стягнення штрафних санкцій та інших компенсаційних платежів, право на нарахування та стягнення яких передбачено законодавством за порушення строку сплати грошових зобов`язань Приватного акціонерного товариства "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВМІСЬКБУД".

Відповідно до пункту 1.5 Договору про відступлення права вимоги одночасно з переходом права вимоги до нового кредитора переходять також права пов`язані з фактом переходу права вимоги, включаючи право нового кредитора бути позивачем в судах по стягненню грошових зобов`язань з боржника, вказаних в п. 1.1.

Даний Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до моменту виконання сторонами всіх своїх зобов`язань (п. 6.1 Договору про відступлення права вимоги).

Отже, починаючи з 19.03.2024, кредитором у договірному зобов`язанні за Договором поставки за спірними видатковими накладними є Товариство з обмеженою відповідальністю "АКУЛА ТРЕЙД".

Позивач звернувся до відповідача з претензією вих. № 20/03-1 від 20.03.2024, в якій просив сплатити наявну заборгованість, зокрема, за спірними видатковими накладними, гарантуючи ненарахування пені, 3 % річних та інфляційних на суму боргу в разі оплати претензії у строк 10 календарних днів.

Докази отримання даної претензії відповідачем, як і результати її розгляду, в матеріалах справи відсутні.

Оскільки заборгованість у розмірі 631 019,88 грн не погашена, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Також позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача суми 3 % річних у розмірі 61 238,51 грн та інфляційних втрат у розмірі 306 530,86 грн за загальний період з 12.02.2022 по 30.05.2025.

При цьому, позивач просив до моменту виконання рішення суду:

проводити нарахування трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, починаючи з 31.05.2025, до повної його сплати за формулою: [Розмір 3 % річних] = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума неоплаченої основної заборгованості Д - кількість днів прострочення;

проводити нарахування інфляційних втрат (нарахувань) за прострочення виконання грошового зобов`язання, починаючи з 31.05.2025, до повної його сплати за формулою: [Інфляційні нарахування] = С ? ІІС / 100 % - С, де С - сума неоплаченої основної заборгованості ІІС - сукупний індекс інфляції, який, своєю чергою, розраховується за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100) x ... ( ІІZ : 100 ), де ІІ1, ІІ2, ІІ3.. - індекс інфляції за кожен місяць прострочення (крім останнього місяця прострочення), ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Відповідач, заперечуючи проти позову, наголошував на тому, що позивачем на підтвердження заборгованості не надано повного пакета документів, передбаченого пунктом 5.4 Договору поставки; надані до матеріалів справи копії видаткових накладних, товарно-транспортних накладних не в повній мірі відповідають веденню бухгалтерського обліку; невиконання зобов`язань Приватним акціонерним товариством "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВМІСЬКБУД" сталося з незалежних від відповідача обставин - військової агресії РФ проти України; позивачем не надано доказів несплати заборгованості компанії.

Також, відповідач просив суд застосувати позовну давність, оскільки позивачем пропущено трирічний строк для звернення до суду з вимогами, а в разі задоволення позовних вимог, зменшити нараховані 3 % річних та інфляційні втрати, оскільки вказані суми є надмірним тягарем для компанії та не є прямими збитками позивача.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно із частиною першою статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом та не спростовано скаржником, відповідач свої обов`язки щодо оплати поставленого товару у встановлені в Договорі поставки строки не виконав.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Перевіряючи доводи скаржника про наявність у Приватного акціонерного товариства "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВМІСЬКБУД" форс-мажорних обставинам, підтверджених листом Торгово-промислової палати України вих. № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, який був опублікований на офіційному вебсайті Торгово-промислової палати України та в якому повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили), колегія суддів зазначає таке.

У статті 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні" вказано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Настання форс-мажорних обставин, у кожному окремому випадку, засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами шляхом видачі сертифіката про такі обставини.

Згідно з п. 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44 (5) (далі - Регламент), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Відкритий лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, на який посилається скаржник, адресований всім кого це стосується. Це означає, що кожному, кого це стосується, слід доводити причинний зв`язок між війною і неможливістю виконати свої (в тому числі й грошові) зобов`язання. Адже обставини для суб`єктів господарювання суттєво різняться в залежності від того, де знаходиться їх виробництво: на лінії фронту, на тимчасово окупованих територіях чи в тилу.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 922/2394/21 (постанова від 14.06.2022) вказав, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується і Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21.

Дослідивши наведені скаржником пояснення в обґрунтування наявності у нього форс-мажорних обставин, колегія суддів виснує, що апелянтом не доведено наявності конкретних обставин, пов`язаних із повномасштабною військовою агресією (перебування на окупованій території, в районі активних бойових дій, руйнування виробничих потужностей тощо), які унеможливили саме для юридичної особи відповідача виконувати свої господарські зобов`язання за Договором поставки.

При цьому, суд звертає увагу відповідача на те, що не вважаються форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) фінансова та економічна криза, дефолт, зростання офіційного та комерційного курсів іноземної валюти до національної валюти, недодержання/порушення своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів тощо (п. 3.2 Регламенту).

Перевіряючи доводи скаржника про ненадання позивачем доказів несплати відповідачем заборгованості, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень у господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять до предмета доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Суд звертається до правової позиції, наведеної у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.

При цьому одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає у тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).

Відтак обов`язок доведення відсутності заборгованості покладено саме на відповідача, а не, як помилково твердить скаржник, на позивача, у зв`язку із чим такі доводи скаржника відхиляються судом апеляційної інстанції.

Також колегією суддів відхиляються за неспроможністю доводи скаржника щодо ненадання позивачем повного пакета документів, передбаченого пунктом 5.4 Договору поставки, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено місцевим господарським судом, усі видаткові накладні, які є належними доказами факту поставки товару, підписані представниками обох сторін без зауважень, скріплені печатками та відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Разом із тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача з питань надання повного пакета документів, передбаченого пунктом 5.4 Договору поставки.

Перевіряючи доводи скаржника про не застосування судом першої інстанції позовної давності, колегія суддів встановила таке.

Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 256 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за грошовим зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання зобов`язання.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, початком періоду прострочення є 12.02.2022. Відтак загальна позовна давність тривалістю у три роки починає перебіг 13.02.2022 і спливала б 13.02.2025.

Однак, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 відмінено з 30.06.2023.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.".

Крім того, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 № 2120-ІХ доповнено розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 19 (положення цього пункту діяли до 04.09.2025), за яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Оскільки Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який станом на момент розгляду судом першої інстанції спору не є скасованим, відтак позовну давність було продовжено та, відповідно, позивачем не пропущено.

У зв`язку із цим, колегією суддів відхиляються доводи скаржника про відсутність обґрунтування позивачем причин несвоєчасного звернення до суду з даним позовом, а цитовані скаржником в апеляційній скарзі правові позиці Верховного Суду з питань поновлення пропущеного строку для звернення до суду з позовом не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відтак суд першої інстанції правомірно відмовив відповідачу у застосуванні позовної давності.

Перевіряючи доводи скаржника про відсутність підстав для нарахування згідно зі ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, оскільки такі є надмірним тягарем для компанії, складним фінансовим навантаженням для її діяльності, не є прямими збитками позивача, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні втрати (індекс споживчих цін) - це показник, який характеризує зміни загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничого споживання (постанова Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 341/915/16-ц).

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17).

Таким чином, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Такі висновки викладено і в постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що визначене частиною другою статті 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і 3 % річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Разом із тим, у справі № 902/417/18 зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити лише розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України. При цьому, Велика Палата Верховного Суду не зазначала про можливість зменшення інфляційних втрат.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 сформувала висновки про те, що три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних. Відтак розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.

Відтак, дослідивши наведені скаржником підстави для звільнення відповідача від стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів дійшла висновку про їх необґрунтованість.

З огляду на викладене правомірним є висновок місцевого господарського суду про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що в даній справі надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного в даній справі судового рішення відсутні.

За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за її розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "КИЇВМІСЬКБУД" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2025 у справі № 910/6908/25 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 14.01.2026.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

І.П. Ходаківська