ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 січня 2026 року Справа № 903/1009/25

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справу №903/1009/25

за позовом Акціонерного товариства Оснастка, м. Нововолинськ

до Державного підприємства Волиньвугілля, м. Нововолинськ

про стягнення 23613,37 грн.,

в с т а н о в и в:

28.10.2025 зареєстровано у Господарському суді Волинської області позовну заяву Акціонерного товариства Оснастка до Державного підприємства Волиньвугілля про стягнення 17568,18 грн. заборгованості по орендній платі за договором оренди майна(обладнання) №06/10-20 від 01.01.2020, 5502,90 грн. пені, 542,29 грн. процентів річних, а всього 23613,37 грн.

Ухвалою суду від 03.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи; постановлено позивачу в строк до 19.11.2025 подати для огляду оригінал договору № 06/10-20 від 01.01.2020.

Ухвалу суду від 03.11.2025 було надіслано позивачу та відповідачу до їх електронних кабінетів.

Відповідачу ухвала суду від 03.11.2025 було доставлено до електронного кабінету 03.11.2025.

06.11.2025 від позивача надійшли оригінали договору № 06/10-20 від 01.01.2020 та додаткових угод до договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Як передбачено ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач відзиву на позов не подав.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач відзиву на позов не подав, справу на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України розглянуто за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступні обставини.

01.01.2020 між позивачем як орендодавцем та Відокремленим підрозділом «Волиньвантажтранс» Державного підприємства «Волиньвугілля» як орендарем було укладено договір №06/10-20 оренди майна (обладнання), згідно п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове користування верстат токарний моделі TUR-50. інв. №2153.

Відповідно до п.п. 5.1. 5.4. договору розмір орендної плати становить 1952,02 грн., в т.ч. ПДВ. Орендна плата сплачується грошовими коштами на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 5 (п`ятого) числа поточного місяця. Кожна сторона зобов`язана провести звірку взаємних розрахунків на вимогу іншої сторони та повернути підписаний акт звірки в 5-денний термін. Орендар має право вносити орендну плату наперед за будь-який термін у розмірі, що визначається на момент оплати.

Орендар несе наступну відповідальність за даним договором: у випадку прострочення по сплаті орендних платежів нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент проведення розрахунків та 3% річних від простроченої суми за кожен день прострочення. Сума пеня виставляється в рахунку за наступний період і є обов`язковою до сплати (п. 9.1. договору).

Термін дії договору встановлюється з 01.01.2020 по 31.12.2020 (п. 4.1. договору).

Пунктом 4.2. договору узгоджено, що у разі коли за місяць до закінчення дії договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається продовженим на наступний рік.

Договір підписаний та скріплений печатками підприємств.

31.12.2021 сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору оренди обладнання №06/10-20 від 01.01.2020, якою п. 4.1. розділу 4 викладено в наступній редакції: « Термін дії договору оренди встановлюється з 01.01.2022 по 31.12.2022.»

Відповідно до п. 2 додаткової угоди №1 від 31.12.2021 інші умови договору залишаються незмінними та сторони підтверджують по них свої зобов`язання.

Додаткова угода №1 від 31.12.2021 до договору оренди обладнання №06/10-20 від 01.01.2020 підписана та скріплена печатками підприємств.

02.01.2023 сторонами було укладено додаткову угоду №2 до договору оренди обладнання №06/10-20 від 01.01.2020р., якою п. 4.1. розділу 4 викладено в наступній редакції: « Термін дії договору встановлюється з 01.01.2023 по 31.12.2023.»

Відповідно до п. 2 додаткової угоди №2 від 02.01.2023 інші умови договору залишаються незмінними та сторони підтверджують по них свої зобов`язання.

Додаткова угода №2 від 02.01.2023 до договору оренди обладнання №06/10-20 від 01.01.2020 підписана та скріплена печатками підприємств.

01.01.2024 сторонами було укладено додаткову угоду №3 до договору оренди обладнання №06/10-20 від 01.01.2020р., в якій п. 4.1. розділу 4 викладено в наступній редакції: « Термін дії договору оренди встановлюється з 01.01.2024 по 31.12.2024.»

Відповідно до п. 2 додаткової угоди №3 від 01.01.2024 інші умови договору залишаються незмінними та сторони підтверджують по них свої зобов`язання.

Додаткова угода №3 від 01.01.2024 до договору оренди обладнання №06/10-20 від 01.01.2020 підписана та скріплена печатками підприємств.

У зв`зку з невиконанням договірних зобов`язань та неоплатою у повному обсязі вартості оренди майна за Відокремленим підрозділом «Волиньвантажтранс» Державного підприємства «Волиньвугілля» як орендарем утворилась заборгованість за договором оренди обладнання №06/10-20 від 01.01.2020, яка станом на час розгляду справи становить 17568,18 грн.

Позивач звернувся з позовом про стягнення суми заборгованості із Державного підприємства «Волиньвугілля», хоча договір оренди майна (обладнання) №06/10-20 від 01.01.2020 було укладено з Відокремлений підрозділ «Волиньвантажтранс» Державного підприємства «Волиньвугілля».

Відповідно до ст. 45 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

У статті 4 ГПК України вказано, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 95 Цивільного кодексу України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Отже, обсяг повноважень відособленого підрозділу юридичної особи на здійснення у господарському суді повноважень сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відособлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу.

Юридичну особу в господарських відносинах може представляти її відокремлений підрозділ. При цьому, стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відокремлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу.

Сукупність вказаних норм законів унеможливлює визначення філії, як учасника господарської справи, через відсутність в останньої належної самостійної правоздатності.

Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Відокремлений підрозділ «Волиньвантажтранс» Державного підприємства «Волиньвугілля» () не має статусу юридичної особи, а є філією (інший відокремлений підрозділ) Державного підприємства «Волиньвугілля» ().

Таким чином, Відокремлений підрозділ «Волиньвантажтранс» Державного підприємства «Волиньвугілля» не може бути відповідачем у господарській справі, оскільки він є відокремленим підрозділом без права юридичної особи.

А відтак, належним відповідачем є Державне підприємство «Волиньвугілля», яке є юридичною особою.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як передбачено ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 202 Цивільного Кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Як передбачено ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

За своє правовою природою договір оренди майна (обладнання) є договором оренди.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цих Кодексом (ч. 6 ст. 289 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У звя`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання за договором оренди обладнання №06/10-20 від 01.01.2020 та неоплатою у повному обсязі вартості оренди майна підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача 17568,18 грн. заборгованості.

Відповідач у процесі розгляду справи доказів оплати суми заборгованості або доказів на спростування обов`язку її сплати суду не подав, не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, не оспорив суми заборгованості, не спростував у встановленому законом порядку доводів позивача, викладених у позовній заяві.

Крім суми заборгованості позивач нарахував та пред`явив до стягнення з відповідача 5502,90 грн. пені за період з 01.01.2025 по 23.10.2025 та 542,29 грн. процентів річних за період з 01.01.2025 по 23.10.2025.

Як узгоджено сторонами у п. 9.1. договору оренди орендар несе наступну відповідальність за даним договором: у випадку прострочення по сплаті орендних платежів нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент проведення розрахунків та 3% річних від простроченої суми за кожен день прострочення.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).

Частиною 1 ст. 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені та процентів річних, суд встановив їх правильність та арифметичну вірність, а також відповідність вимогам чинного законодавства України та умовам укладеного сторонами договору.

У зв`язку з порушенням відповідачем строку оплати, встановленого п. 5.2 договору, підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача 5502,90 грн. пені за період з 01.01.2025 по 23.10.2025 та 542,29 грн. процентів річних за період з 01.01.2025 по 23.10.2025.

У зв`язку із задоволенням позову на відповідача на підставі ст.129 ГПК України слід покласти витрати позивача, пов`язані з оплатою судового збору, у розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Волиньвугілля» (45400, Волинська область, м. Нововолинськ, вул. Луцька, будинок 1, ) на користь Акціонерного товариства Оснастка (45400, Волинська область, м. Нововолинськ, вул. Луцька, буд. 25, )

- 17568 грн. 18 коп. заборгованості;

- 5502 грн. 90 коп. пені;

- 542 грн. 29 коп. процентів річних;

- 2422 грн. 40 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду впродовж 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено і підписано 05.01.2026.

Суддя І. О. Якушева