ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2026 р. Справа № 910/9349/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Буравльова С.І.

Євсікова О.О.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДМС Рішення"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025

у справі № 910/9349/25 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДМС Рішення"

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - позивач; АТ «Державний ощадний банк України»; Банк) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДМС Рішення» (надалі - відповідач; ТОВ «ДМС Рішення»; Товариство; апелянт; скаржник) про стягнення 199 092,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору про надання послуг № 14/3-11/2018-ДМС від 20.11.2018, позивачем було здійснено оплату на загальну суму 299 250,00 грн у два етапи на підставі виставлених рахунків № 35 від 21.11.2018 та № 21 від 24.05.2019, що підтверджується платіжним дорученням та меморіальним ордером. Однак відповідач надав послуги лише частково на суму 199 500,00 грн, що підтверджується актом про надання послуг № 14 від 27.05.2019. У зв`язку з тим, що відповідачем зобов`язання за договором виконано не в повному обсязі, позивач направив претензію № 14/3-1347/24947/2020-00/вих від 08.04.2020, в якій повідомив про розірвання договору з 28.02.2020 та вимогою повернути авансові кошти в сумі 99 750,00 грн. Листом № 20/02-Л-01 від 18.02.2020 відповідач відмовив у задоволенні цієї вимоги та закликав здійснити розрахунок за послуги в повному обсязі, оскільки вважає, що виконав свої зобов`язання за договором в повністю. Позивач листом № 1347/24947/2020-00/вих від 08.04.2020 знову звернувся до відповідача з вимогою про повернення авансових коштів, на яку отримав відмову листами № 20/02-Л-02 від 16.04.2020 та № 14/3-2002/35104/2020-00/вих від 27.06.2020. Враховуючи викладене, позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача 199 092,62 грн, з яких 99 750,00 грн основного боргу, 88 181,80 грн інфляційних втрат та 16 160,82 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДМС Рішення" на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" 99 750 (дев`яносто дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят) грн. попередньої оплати, 83 181 (вісімдесят три тисячі сто вісімдесят одну) грн 80 коп. інфляційних втрат, 16 160 (шістнадцять тисяч сто шістдесят) грн 82 коп. 3% річних та 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн витрат по сплаті судового збору.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд вказав, що за відсутності визначеного умовами договору документального підтвердження наданих послуг позивачу в повному обсязі, у відповідача наявне зобов`язання повернути позивачу суму попередньої оплати в розмірі 99 750,00 грн.

Крім того, суд першої інстанції погодився з визначеним позивачем початком періоду прострочення нарахування інфляційних втрат та 3% річних з 29.02.2020, оскільки позивачем у повідомленні про розірвання договору встановлено строк для повернення коштів - протягом 10 днів з дати його отримання. При цьому, враховуючи, що відповідачем надано відповідь на відповідне повідомлення 18.02.2020, останній, на думку суду 1-ої інстанції, мав повернути кошти позивачу у строк до 28.02.2020 включно, а тому вірним є здійснення обрахування строку для виконання відповідачем вимоги щодо повернення коштів саме з 29.02.2020 (перший день початку прострочення зобов`язання з повернення коштів). З цих підстав місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 83 181,80 грн інфляційних втрат та 16 160,82 грн 3% річних.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ "ДМС Рішення" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/9349/25 та постановити нове, яким відмовити АТ "Державний ощадний банк України" у задоволенні позовних вимог про стягнення 199 092,62 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до її неправильного вирішення.

Апелянт зазначає, що здійснивши перший платіж у розмірі 199 500 грн Банк, у порушення п. 2 Додатку № 1, не забезпечив готовність тестового середовища.

Також скаржник вказав, що відсутність доступу до облікових записів у тестовому середовищі фактично позбавило ТОВ «ДМС Рішення» можливості дотриматися обумовлених Додатком № 1 строків надання послуг, що унеможливило розробку, перевірку якості, повноти та працездатності програмного продукту, а отже - належне виконання умов договору.

Як вважає відповідач, порушення ТОВ «ДМС Рішення» строків надання послуг було обумовлене неналежною поведінкою замовника - АТ «Ощадбанк», який незважаючи на численні звернення відповідача, підтверджені наданим листуванням, не надав необхідних доступів, чим створив об`єктивні перешкоди для виконання договору.

Відповідач підкреслює, що програмний продукт автоматизація бізнес-процесу «Пошук юридичної справи» було розроблено ТОВ «ДМС Рішення», що підтверджується успішним його тестуванням, факт якого зафіксовано електронним листом замовника в особі І.В. Забудської від 9 квітня 2019 року, тобто зазначені послуги, обумовлені п. 1 Додатку № 1 до договору про надання послуг № 14/3-11/2018-ДМС від 20.11.2018, фактично надані. ТОВ «ДМС Рішення» у відповідності п. 4.1. договору склало та направило на адресу AT «Ощадбанк» акт наданих послуг № 5 від 18.02.2020 на суму 99 750,00 грн та рахунок на оплату № 4 від 18.02.2020 на здійснення післяплати. Зазначений акт було направлено на електрону пошту AT «Ощадбанк», що підтверджується наданим до суду скрін-шотом відповідного листа з електронної пошти, а також засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта», що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке містить підпис уповноваженого працівника позивача і свідчить про належне вручення поштового відправлення.

На думку апелянта, навіть якщо замовник скористався правом на одностороннє розірвання договору, він не звільняється від обов`язку оплатити послуги, які були виконані частково або повністю.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2025 апеляційна скарга у справі № 910/9349/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Буравльов С.І., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДМС Рішення" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/9349/25, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/9349/25.

Про перегляд справи в апеляційному порядку сторони повідомлялись шляхом надіслання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у передбачений законом спосіб, що підтверджується довідками про доставку електронного документа до електронних кабінетів сторін.

До апеляційного господарського суду від АТ «Державний ощадний банк України»» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу ТОВ «ДМС Рішення» на рішення Господарського суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року у справі № 910/9349/25 за позовом АТ «Ощадбанк» до ТОВ «ДМС Рішення» про стягнення 199 092,62 грн залишити без задоволення, а рішення від 06.10.2025 у справі № 910/9349/25 - без змін.

Позивачем зазначається, що на підставі акта та відповідно до умов договору АТ «Ощадбанк», виставленого виконавцем рахунку на оплату № 21 від 24.05.2019, здійснено доплату залишку вартості послуги в розмірі 50%, що підтверджується меморіальним ордером від 14.06.2019 № 3950 (№ 01).

Водночас, послуга «Розробка та постачання програмної продукції, що передбачає автоматизацію бізнес-процесу «Пошук юридичної справи» на основі отриманих вимог та даних» не була надана на користь АТ «Ощадбанк», відповідне програмне забезпечення не розроблене і права на нього не передані замовнику.

АТ «Державний ощадний банк України» звернуло увагу й на те, що інформація щодо неможливості виконання своїх зобов`язань за договором від ТОВ «ДМС Рішення» не надходила на адресу АТ «Ощадбанк», що свідчить про те, що відповідач мав закінчити виконання вказаної послуги своєчасно, а саме до 27.12.2018 включно. Однак відповідач свої зобов`язання не виконав.

Додатково позивач наголосив, що договором та його додатками не передбачено обов`язку саме замовника (АТ «Ощадбанк») будь-яким чином формально повідомляти відповідача про готовність до виконання послуг після сплати авансу або необхідності підтверджувати цю обставину сторонами. Саме виконавець, що є зацікавленою стороною, мав би якомога швидше виконати послуги та отримати за них повну оплату, ініціювати надання йому відсутніх умов для виконання договору, якщо такі умови дійсно були відсутні на момент початку виконання послуг. У період з 21.11.2018 по 28.11.2018 так і після цієї дати, відповідач не звертався з будь-якими повідомленнями до позивача щодо неготовності тестового середовища чи стосовно інших обставин, які унеможливлювали початок виконання робіт (згідно п. 5.1.3. договору), тому саме з 29.11.2018 розпочався строк виконання робіт, передбачений п. 2 Додатку № 1, який закінчився 27.12.2018. З огляду на наведене позивач акцентує, що матеріали справи не містять доказів будь-яких дій відповідача, спрямованих на належне виконання даної послуги, приймання-передачу результатів послуг «розробка та постачання програмної продукції, що передбачає автоматизацію бізнес-процесу «Пошук юридичної справи», ні до завершення строку виконання, встановленого договором (27.12.2018), ні до моменту повідомлення про розірвання договору (11.02.2020).

Окремо Банк зауважив, що дослівне тлумачення п. 4.1 договору вказує на те, що акт наданих послуг може бути направлено виключно засобами поштового або кур`єрського зв`язку, а саме у 2 (двох) примірниках, кожен з яких призначається для відповідної сторони. Скріншот, що нібито підтверджує надсилання 20 лютого (рік не вказано) скан-копій документів на електронні адреси (e-mail адреси на скріншоті не вказано), не є належним доказом надсилання акта після завершення надання послуг і не відповідає вимогам договору, а відтак не може вважатися допустимим доказом у справі. Таким чином, позивач вважає, що відповідачем не доведено направлення позивачу 20.02.2020 документів «рахунок на оплату № 4 від 18.02.2020 та акт надання послуг № 5 від 18.02.2020» належним чином, оскільки надані на підтвердження цієї обставини докази не доводять направлення відповідачем та вручення позивачу документів.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДМС Рішення» надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій відповідач зазначав таке.

Підтвердження АТ «Ощадбанк» успішного тестування розробленого відповідачем процесу «Пошук юридичної справи» за Донецьким і Миколаївським РУ свідчить, що програмний продукт було розроблено, що також спростовує викладені у відзиві твердження позивача, оскільки успішне тестування програмного продукту за відсутності розробленого програмного продукту було б неможливим.

Окрім того, на переконання апелянта, безпідставними є посилання позивача на ту обставину, що у період з 21.11.2018 по 28.11.2018, так і після цієї дати, відповідач не звертався з будь-якими повідомленнями до позивача щодо неготовності тестового середовища чи стосовно інших обставин, які унеможливлювали початок виконання робіт, оскільки у період з 21.11.2018 (дата виставлення рахунку № 35 від 21.11.2018 на оплату) по 28.11.2018 (дата сплати зазначеного рахунку), оскільки у зазначений період у відповідача був відсутній обов`язок надавати послуги за договором, так як відлік строку надання послуг - 20 робочих днів відповідно до п. 2 Додатку № 1 до договору про надання послуг № 14/3-11/2018-ДМС почався з дати зарахування першого платежу, тобто з 29.11.2018. Отже, навіть якщо Замовник скористався правом на одностороннє розірвання договору, він не звільняється від обов`язку оплатити послуги, які були виконані частково або повністю.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДМС Рішення» надійшла заява про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи, в якій апелянт просить стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судові витрати в загальному розмірі 64 042,00 грн, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 59 500,00 грн, судового збору в розмірі 4 542,00 грн, при ухваленні рішення на користь ТОВ «ДМС Рішення».

Через підсистему «Електронний суд» від Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» надійшли заперечення на заяву про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи в яких останнє просить відмовити ТОВ «ДМС Рішення» у стягненні судових витрат згідно заяви від 08.11.2025 в загальному розмірі 64 042,00 грн, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 59 500,00 грн, судового збору в розмірі 4542,00 грн.

Через підсистему «Електронний суд» від Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» надійшла заява про залишення без розгляду відповіді на відзив на апеляційну скаргу, в обґрунтування якої позивач вказує, що ним подано відзив на апеляційну скаргу, у якому заявлено вимогу відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідачем засобами ЄСІТС направлено до суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу. Позивач просить залишити відповідь на відзив на апеляційну скаргу без розгляду, оскільки подання на стадії апеляційного провадження будь-яких інших процесуальних документів по суті справи, у тому числі «відповіді на відзив на апеляційну скаргу», процесуальним законом не передбачено.

Через підсистему «Електронний суд» від АТ «Ощадбанк» надійшли заперечення на заяву про залишення без розгляду відповіді на відзив на апеляційну скаргу, в якій відповідач зазначає, що стаття 42 ГПК України закріплює загальний процесуальний принцип права учасників справи подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Скаржник підкреслює, що оскільки в межах апеляційного розгляду відзив на апеляційну скаргу подавався позивачем - Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», то і відповідь на цей відзив із своїми доводами і запереченнями має надавати саме відповідач - ТОВ «ДМС Рішення».

Дослідивши відповідні заяву та заперечення на неї, колегія суддів вказує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 2 ст. 13 ГПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

У постанові Верховного Суду від 04.06.2024 у справі № 916/3724/21 зазначено, що надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства вважається неправомірним обмеженням права на доступ до суду і що застосування процесуальних заборон має бути спрямоване на порядок, а не на формальне "відсікання" прав сторін.

На переконання судової колегії, суд апеляційної інстанції має враховувати принципи змагальності та диспозитивності, які визначені загальними засадами господарського судочинства, закріпленими у статтях 2, 13, 14 та 42 ГПК України, та діють на всіх стадіях судового процесу, зокрема під час апеляційного перегляду, забезпечуючи право сторін на подання пояснень, доводів і заперечень проти позиції інших учасників справи.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви АТ «Державний ощадний банк України» про залишення без розгляду відповіді на відзив на апеляційну скаргу.

Через підсистему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДМС Рішення» надійшли заперечення на заперечення позивача на заяву про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 20.11.2018 між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДМС Рішення» (виконавець) було укладено договір про надання послуг № 14/3-11/2018-ДМС (скорочено - договір).

Відповідно до п. 2.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується надати послуги з розробки та постачання Програмної продукції, а також надати невиключне право на використання Програмної продукції (надалі - послуги), опис якої наведено у додатку № 1 «Опис, вартість та строки надання Послуг» до цього договору, що є його невід`ємною частиною, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити належним чином надані послуги.

Згідно з п. 2.2 договору вартість та строки надання послуг наведені у додатку № 1 «Опис, вартість та строки надання Послуг» до цього договору.

За п. 3.1 договору загальна вартість послуг за цим договором складається з вартості наданих послуг та невиключного права на використання Програмної продукції по ньому, згідно з додатком № 1 до договору, та становить 399 000,00 грн.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що замовник здійснює оплату вартості послуг та невиключного права на використання Програмної продукції згідно з графіком платежів, зазначеним в додатку № 1 до цього договору.

У додатку № 1 до договору визначено, що 1-й платіж, що складає 50% від загальної вартості послуг в сумі 199 500,00 грн сплачується протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту (дати) отримання від виконавця оригіналу рахунку на оплату: 2-й платіж, що складає 50% від загальної вартості послуг в сумі 199 500,00 грн сплачується протягом 5 (п`яти) банківських днів після закінчення надання послуг та підписання уповноваженими представниками сторін акта наданих послуг на підставі виставленого рахунку-фактури.

За п. 3.3 договору замовник здійснює оплату за цим договором в безготівковому порядку шляхом переказу відповідної суми коштів на поточний рахунок виконавця, що зазначений в розділі 15 цього договору, на підставі надісланого виконавцем на адресу замовника оригіналу рахунку-фактури засобами поштового або кур`єрського зв`язку.

Відповідач виставив позивачу рахунок № 35 від 21.11.2018 на оплату послуг за договором (50% передплата) від вартості договору на суму 199 500,00 грн.

Позивач перерахував на рахунок відповідача кошти в розмірі 199 500,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 6749 від 28.11.2018 в призначенні платежу якої зазначено «Зг. рах. № 35 від 21.11.2018, дог. № 14/3-11/2018 ДМС від 20.11.2018 розробка та постач. ПП, що передбачає автомат. бізнес-процесу «Пошук юридичної справи» та Вивірка транзитних рахунків 2924» на основі отриманих вимог та даних, без ПДВ».

Згідно з додатком № 1 від 21.11.2018 до договору відповідач у строк 20 робочих днів з дати зарахування першого платежу та при умові готовності тестового середовища повинен був виконати всі зобов`язання з «Розборки та постачання Програмної продукції, що передбачає автоматизацію бізнес-процесів «Пошук юридичної справи» та «Вивірка транзитних рахунків 2924» на основі отриманих вимог та даних».

Відповідно до п. 4.1 договору після завершення надання послуг виконавець надсилає замовнику засобами поштового або кур`єрського зв`язку 2 (два) примірники акта наданих послуг (надалі - акт).

За п. 4.2 договору протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання примірників акта замовник підписує їх та повертає один примірник акта виконавцю, або у цей же строк надає вмотивовану відмову від підписання акта. В цьому випадку сторони складають та підписують акт про невідповідність з переліком зауважень. Виконавець повинен усунути за власний рахунок всі зауваження згідно акта про невідповідність в строки, що визначені сторонами в акті про невідповідність. Після усунення зауважень сторони підписують акт.

27.05.2019 між сторонами підписано та скріплено їх печатками акт про надання послуг № 14 від 27.05.2019, відповідно до якого виконавцем було надано заявнику послугу «розробка та постачання програмної продукції, що передбачає автоматизацію бізнес-процесу «Вивірка транзитних рахунків 2924», вартістю 199 500,00 грн

Відповідач виставив позивачу рахунок № 21 від 24.05.2019 на оплату послуг за договором від вартості договору на суму 99 750,00 грн, який 14.06.2019 оплачений Банком, що підтверджується меморіальним ордером № 3950.

З огляду на фактичні обставини справи судовою колегію зазначається таке.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

За ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до пп. 5.1.3 п. 5.1 договору виконавець зобов?язується повідомляти замовника про неможливість надання Послуг в передбачені цим Договором строки або про будь-які обставини, що загрожують якості надання Послуг протягом 1 (одного) робочого дня з моменту виявлення таких обставин по телефону/факсу чи e-mail: .

З огляду на відповідні положення договору судова колегія вважає необґрунтованим посилання апелянта щодо порушення позивачем п. 2 Додатку № 1, а саме: не забезпечення готовності тестового середовища та відсутність доступу до облікових записів у тестовому середовищі, що фактично позбавило ТОВ «ДМС Рішення» можливості дотриматися обумовлених Додатком № 1 строків надання послуг, що унеможливило розробку, перевірку якості, повноти та працездатності програмного продукту, з огляду на те, що матеріали справи не містять повідомлення відповідачем позивача про неможливість надання Послуг в передбачені цим договором строки або про будь-які обставини, що загрожують якості надання Послуг протягом 1 (одного) робочого дня з моменту виявлення таких обставин.

Тому, підлягають відхиленню твердження апелянта про те, що порушення ТОВ «ДМС Рішення» строків надання послуг було обумовлене неналежною поведінкою замовника - АТ «Ощадбанк».

Відповідно до п. 12.2 договору будь-які повідомлення, які направляються сторонами одна одній в рамках цього договору, повинні бути здійснені в письмовій формі та будуть вважатись поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або доставлені особисто на адресу сторін. З метою виконання умов цього договору сторони, для вчинення дій, які не носять юридичного характеру, мають право використовувати інші канали зв`язку, ніж зазначені в цьому пункті договору (телефон, e-mail тощо). Будь-які повідомлення та документи, необхідні для виконання умов цього договору, направляються за рахунок відправника.

Так, доводи скаржника щодо відсутності підпису позивача на актах приймання-передачі та не надання жодних письмово оформлених вмотивованих зауважень, що свідчить про фактичне прийняття результатів робіт без зауважень, - відхиляються колегією суддів з огляду на порушення відповідачем п.п. 4.1, 12.2 договору способу надіслання актів (документів юридичного характеру; за відсутності опису вкладення в поштове повідомлення № 293; ініціалів підписанта отримувача) на поштову адресу позивача, тому відсутні підстави вважати, що ці акти є прийнятими позивачем в силу п. 4.2 договору.

На це, за висновками судової колегії, слушно звертав увагу й позивач.

Як вбачається з матеріалів справи, листом № 14/3-566/10979/2020-00/вих від 11.02.2020 «Щодо розірвання договору», враховуючи той факт, що взаємодія замовника з виконавцем в частині впровадження бізнес-процесу «Пошук юридичної справи» на основі отриманих вимог та даних не здійснюється та виконавцем не виконано в повному обсязі роботи щодо реалізації даного процесу, керуючись п. 12.3. договору, позивач повідомив відповідача про розірвання договору з 28.02.2020; позивач зазначив про необхідність у 10-денний термін з дати отримання повідомлення повернути авансові кошти, сплачені позивачем в сумі 99 750,00 грн (вартість відповідних послуг).

Відповідач у відповідь листом № 20/02-Л-01 від 18.02.2020 повідомив позивача, що виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі та керуючись п.п. 2.1, 5.2.1, 5.3.1,12.4 договору просив погасити заборгованість, яка складає 99 750,00 грн, протягом 10 (десяти) робочих днів.

У ч. 1 ст. 651 ЦК України зазначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з цим, частиною 3 статті 651 ЦК України передбачено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

З огляду на викладене, судова колегія вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що договір є розірваним з 28.02.2020.

Надалі позивачем було надіслано відповідачу претензію № 14/3-1347/24947/2020-00/вих від 08.04.2020, в якій повідомлено, що договір розірвано з 28.02.2020. Банк вимагав протягом 10 (десяти) робочих днів з дати одержання цієї претензії провести у разі необхідності звірку взаєморозрахунків та провести розрахунки з позивачем за ненадані послуги за договором та повернути авансові кошті, сплачені позивачем за договором у сумі 99 750,00 грн.

Відповідач листом № 20/02-Л-02 від 16.04.2020 повідомив позивача, що він виконав свої зобов`язання перед замовником за договором в повному обсязі та просив позивача погасити свою заборгованість, яка складає 99 750,00 грн протягом 10 (десяти) робочих днів.

Позивач листом №. 14/3-2002/35104/2020-00/вих від 27.05.2020 «Щодо виконання зобов`язання за договором» відмовив у задоволенні вимоги відповідача про сплату 99 750,00 грн, та вкотре наголосив на необхідності повернення авансу в сумі 99 750,00 грн.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України («Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави») застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (пункти 63 - 66).

Правовий аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов:

1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи;

2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Наведений висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб із метою виникнення у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто, в разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Узагальнюючи викладене можна дійти висновку, що строк дії договору закінчився, що свідчить про припинення в установленому законом порядку існування підстави для збереження відповідачем у себе грошових коштів, сплачених на його користь позивачем у рахунок надання послуги, якої фактично не надано.

Дане, за висновками колегії суддів, вмотивовано зазначено місцевим господарським судом.

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача авансованої суми у розмірі 99 750,00 грн, і таких же аналогічних правомірних висновків дійшов й суд першої інстанції.

У зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення з повернення попередньої оплати позивач на підставі ст. 625 ЦК України просив стягнути з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

В межах фактичних обставин справи судовою колегією враховано визначений позивачем початок періоду прострочення нарахування з 29.02.2020, оскільки позивачем у повідомленні про розірвання договору встановлено строк для повернення коштів - протягом 10 днів з дати його отримання, проте не подано жодних доказів надіслання та отримання відповідачем цього повідомлення.

Однак, враховуючи те, що відповідачем надано відповідь на це повідомлення 18.02.2020, суд першої інстанції, на переконання судової колегії, обґрунтовано вважав вірним здійснення обрахування строку для виконання відповідачем вимоги щодо повернення коштів саме з цієї дати, а отже відповідач мав повернути кошти позивачу у строк до 28.02.2020 включно, та відповідно першим днем прострочення їх повернення є 29.02.2020.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів). Якщо майно набуте на підставі правочину, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або її не було взагалі. Винятком є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку із зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов.

Норма вказаної статті регулює відносини, коли у боржника існує обов`язок, але строк його виконання не встановлений, тоді такий обов`язок боржник має виконати у семиденний строк від дня пред`явлення кредитором йому вимоги. Ця норма зазвичай застосовується у договірних відносинах, коли сторони в договорі встановлюють певний обов`язок, але не визначають строк його виконання. У такому випадку кредитор, направляючи вимогу боржнику, повідомляє про готовність прийняти виконання від боржника.

Проте у статті 1212 ЦК України врегульовані недоговірні відносини, коли особа набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). З моменту безпідставного набуття такого майна або з моменту, коли підстава його набуття відпала, утримання особою такого майна є неправомірним. Тому зобов`язання з повернення потерпілому такого майна особа повинна виконати відразу після його безпідставного набуття або відпадіння підстави набуття цього майна».

У разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей на підставі статті 1212 ЦК України, відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 року в справі № 910/10156/17 (провадження №12-14гс18).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у пункті 85 постанови від 01 вересня 2022 року в cправі № 910/9544/19 стосовно вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних, які нараховані на суму безпідставно утримуваних коштів, зазначив, що стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, отже вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини щодо виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт (Аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц).

У випадках, передбачених частиною третьою статті 1212 ЦК України, юридичним фактом, який породжує кондикційне зобов`язання, як правило, є рішення суду. Тому саме в момент набрання рішенням суду законної сили особа дізнається про володіння чужим майном без достатньої правової підстави і обов`язок повернути це майно іншій особі. У такій правовій ситуації суд у власному рішенні констатує безпідставність набуття особою майна та підтверджує відсутність юридичних підстав для його збереження такою особою надалі, а тому з моменту набрання ним законної сили особа в конкретному випадку достеменно може вважатися обізнаною про своє володіння чужим майном без достатньої правової підстави і обов`язок повернути майно іншій особі.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22, нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача. Зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає у особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або коли підстава набуття цього майна (коштів) згодом відпала. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно.

Перевіривши здійснений позивачем за період з 29.02.2020 по 24.07.2025 розрахунок 3% річних, що становить: 16 160,82 грн та розрахунок втрат від інфляції за період з лютого 2020 року по червень 2025 року (включно), що склав - 83 181,80 грн, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду 1-ої інстанції, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню, оскільки ґрунтується на відповідних приписах норм матеріального права та вважає такі розрахунки арифметично вірними, зокрема, які становлять:

а) розрахунок втрат від інфляції:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

......

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період

IIc (100,80 : 100) (100,80 : 100) (100,30 : 100) (100,20 : 100) (99,40 : 100) (99,80 : 100) (100,50 : 100) (101,00 : 100) (101,30 : 100) (100,90 : 100) (101,30 : 100) (101,00 : 100) (101,70 : 100) (100,70 : 100) (101,30 : 100) (100,20 : 100) (100,10 : 100) (99,80 : 100) (101,20 : 100) (100,90 : 100) (100,80 : 100) (100,60 : 100) (101,30 : 100) (101,60 : 100) (104,50 : 100) (103,10 : 100) (102,70 : 100) (103,10 : 100) (100,70 : 100) (101,10 : 100) (101,90 : 100) (102,50 : 100) (100,70 : 100) (100,70 : 100) (100,80 : 100) (100,70 : 100) (101,50 : 100) (100,20 : 100) (100,50 : 100) (100,80 : 100) (99,40 : 100) (98,60 : 100) (100,50 : 100) (100,80 : 100) x (100,50 : 100) (100,70 : 100) (100,40 : 100) (100,30 : 100) (100,50 : 100) (100,20 : 100) (100,60 : 100) (102,20 : 100) (100,00 : 100) (100,60 : 100) (101,50 : 100) (101,80 : 100) (101,90 : 100) (101,40 : 100) (101,20 : 100) x (100,80 : 100) (101,50 : 100) (100,70 : 100) (101,30 : 100) (100,80 : 100) = 1.83390279

Інфляційне збільшення:

99 750,00 x 1.83390279 - 99 750,00 = 83 181,80 грн;

б) 3% річних:

з 29/02/2020 до 31/12/2020

99 750,00 x 3 % x 307 : 366 : 100 = 2 510,10 грн;

з 01/01/2021 до 31/12/2023

99 750,00 x 3 % x 1095 : 365 : 100 = 8 977,50 грн;

з 01/01/2024 до 31/12/2024

99 750,00 x 3 % x 366 : 366 : 100 = 2 992,50 грн;

з 01/01/2025 до 24/07/2025

99 750,00 x 3 % x 205 : 365 : 100 = 1 680,72 грн.

Всього: 16 160,82 грн.

Отже, враховуючи наведені висновки стосовно правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за відповідні періоди, зважаючи на прострочення виконання останнім грошового зобов`язання з повернення попередньої оплати за договором, - колегією суддів критично оцінюються заперечення апелянта у цих межах.

Щодо заяви апелянта про розподіл судових витрат, а саме стягнення з позивача 64 042,00 грн, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 59 500,00 грн, судового збору у розмірі 4542,00 грн, то розподіл таких судових витрат, з урахуванням правил ст. 129 ГПК України, та зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, - не здійснюється.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК України).

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За висновками колегії суддів, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного її вирішення, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/9349/25 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення у розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається.

Апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків місцевого господарського суду.

В свою чергу, викладені у відзиві на апеляційну скаргу твердження позивача знайшли своє підтвердження в спростування викладених відповідачем в апеляційні скарзі доводів у цілому.

Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника (відповідача в справі).

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДМС Рішення" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/9349/25 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/9349/25 ? залишити без змін.

3.Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ДМС Рішення".

4. Справу № 910/9349/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді С.І. Буравльов

О.О. Євсіков