ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.01.2026м. ДніпроСправа № 904/6100/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., розглянув спір

за позовом Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Марсон", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у сумі 14 744 грн 83 коп.

Суддя Рудь І.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Марсон" заборгованість у сумі 73 260 грн 46 коп., з яких: 57 654 грн 99 коп.- основний борг, 3 605 грн 45 коп. - 3% річних, 1 468 грн 50 коп. - пені, 10 531 грн 52 коп. - інфляційних втрат.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання теплової енергії № 060833 від 14.04.2021 в частині своєчасної оплати вартості наданих позивачем послуг.

Ухвалою господарського суду від 03.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в матеріалах справи документами.

10.11.2025 від позивача до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Марсон" заборгованість у сумі 14 744 грн 83 коп., з яких: 3 605 грн 45 коп. - 3% річних, 607 грн 86 коп. - пені, 10 531 грн 52 коп. - інфляційних втрат.

В обґрунтування поданої заяви позивач вказує на те, що після подачі позову відповідачем було здійснено оплату основного боргу.

Крім того, відповідачем було додатково переплачено 860 грн 64 коп., що віднесено позивачем до оплати заборгованості за пенею.

Господарським судом прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, подальший розгляд справи здійснюється з її урахуванням.

Господарський суд наголошує на тому, що ухвала суду від 03.11.2025 завчасно надіслана відповідачу за його місцезнаходженням, згідно матеріалів справи та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

14.11.2025 на адресу суду повернувся конверт з копією ухвали від 03.11.2025, що направлялася на адресу відповідача, із відміткою відділення поштового зв`язку: адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За визначенням п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, господарським судом врахована правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Відповідач не скористався правом на надання відзиву на позов.

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 81, ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування є обставини, пов`язані із виконанням відповідачем обов`язку щодо повної та своєчасної оплати вартості послуг з теплопостачання нежитлового приміщення, власником якого він є.

Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (далі за текстом -КП «Теплоенерго», Позивач) впродовж періоду з листопада 2022 року по вересень 2025 року включно, надавало послуги з постачання теплової енергії Товариству з обмеженою відповідальністю «Марсон» (далі за текстом Відповідач, Споживач) за адресою: м. Дніпро, бульвар Слави, буд. 8, прим. 477, 478.

Відповідно до положень договору купівлі продажу № 2272 від 23.11.2020 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Лозенко В.В., Відповідач є власником нежитлових приміщень № 477, 478, що знаходяться за адресою: м. Дніпро, бульвар Слави, буд. 8.

В той же час, Позивач з листопада 2022 року по вересень 2025 року здійснював постачання теплової енергії до приміщення Відповідача, а Відповідач отримував теплову енергію до нерухомого майна, власником якого він є.

В подальшому, 30.06.2021 року, Відповідач звернувся до Позивача із заявою про укладення договору про постачання теплової енергії і такий договір було укладено між сторонами 14.07.2021 року.

Оскільки за приміщенням закріплено особовий рахунок 060833, Позивач обліковує відносини із Відповідачем як Договір № 060833 від 14.07.2021 року.

Таким чином, 14.07.2021 між Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (виконавець) та Товаристваом з обмеженою відповідальністю "Марсон" (споживач) укладено договір про надання послуг з постачання теплової енергії , відповідно до п. 1 якого Виконавець зобов`язується надавати Споживачеві послугу з постачання теплової енергії для потреб опалення (далі - послуга) відповід ної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження, а Споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати на дану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Вимоги до якості послуги (п. 2 договору):

1) температура теплоносія повинна відповідати показникам технологічного процесу теплопостачання в залежності від температури зовнішнього повітря (Додаток №1);

2) тиск теплоносія становить від 5 до 100 метрів водяного стовпа, що відповідає гідравлічному режиму теплової мережі.

Інформація про Споживача (п. 3 договору):

1) місце надання послуг з постачання теплової енергії: 49100, М.Дніпро, Б.Слави буд.8 прим.477,478

2) опалювана площа (об`єм) об`єкту, теплове навантаження на об`єкт теплоспоживання зазначені в Додатку №2 до договору.

У будівлі відсутній індивідуальний тепловий пункт (п. 4 договору).

Об`єкт теплоспоживання обладнано вузлом (вузлами) комерційного обліку теплової енергії.

Місце встановлення вузла (вузлів) обліку:в ж/будинку №8 по Б.Слави під. 13+14 (п. 5 договору).

Виконавець забезпечує постачання теплоносія з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску (п. 6 договору).

Надання послуги здійснюється безперервно, крім перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (п. 7 договору).

Постачання теплової енергії для потреб Споживача здійснюється в потрібних йому обсягах:

1) на опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону;

2) на технологічні потреби - відповідно з виробничої програмою Споживача.

Якщо обмеження або припинення послуги з постачання теплової енергії сталося через обмеження або припинення постачання Виконавцю енергоресурсів (газ, електроенергія) з боку постачальників енергоресурсів, то в такому разі температура мережної води в постачальному теплопроводі підтримується на рівні, який відповідає кількості наданого палива, що спалюється. При відсутності вузлів обліку Споживачеві проводиться перерахунок за фактично спожиту теплову енергію (п. 8 договору).

За приписами п.12 Договору, облік послуги з постачання теплової енергії здійснюється за показаннями вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315.

Споживач вносить плату Виконавцю, яка складається з плати за послуги, що розраховується виходячи з розміру затвердженого тарифу на послуги та обсягу спожитої послуги (п. 21 договору).

У відповідності до п. 22 договору, вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця.

У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті.

У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на послугу виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачу з посиланням на рішення відповідного органу.

Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця після одержання акту прийому-передачі та рахунку від Виконавця продовж 5 банківських днів, але не пізніше 25 числа місяця наступного за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (п. 25 договору).

Відповідно до п. 32 договору, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом року.

Умови цього договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 01 липня 2021 року до його підписання (Частина 3 ст. 631 Ц України та ст. 180 ГК України) (п. 40 договору).

Якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про припинення, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (п. 41 договору).

На виконання умов договору позивачем у період з листопада 2022 року по вересень 2025 року було надано послуги з теплопостачання на загальну суму 88 088 грн 11 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами надання послуг.

Відповідачем було здійснено часткові оплати за отримані послуги на загальну суму 30 433 грн 12 коп., в свою чергу на момент звернення позивача з даним позовом у відповідача була наявна заборгованість у сумі 57 654 грн 99 коп.

Під час розгляду справи позивачем було зменшення розмір позовних вимог, у зв`язку із сплатою відповідачем основного боргу у сумі 57 654 грн 99 коп.

Крім того, позивачем було зазначено, що відповідачем було додатково переплачено 860 грн 64 коп., що віднесено останнім до оплати заборгованості за пенею.

Таким чином, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, за порушення умов спірного договору, позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість у сумі 14 744 грн 83 коп., з яких: 3 605 грн 45 коп. - 3% річних за період з 26.12.2022 по 27.10.2025, 607 грн 86 коп. пеня за загальний період з 26.12.2022 по 27.10.2025, та 10 531 грн 52 коп. - інфляційних втрат за період з 26.12.2022 по 27.10.2025.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до статті 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Постачання теплової енергії - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

За приписами статей 3, 4 Закону України "Про теплопостачання" відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон № 2189-VIII).

Так, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч. 1 ст. 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до норм статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.

До повноважень Кабінету Міністрів України належить, зокрема, затвердження порядків формування тарифів на комунальні послуги, що встановлюються органами місцевого самоврядування (п. 4 частини першої ст. 4 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

У статті 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зазначено, що комунальні послуги це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Статтею 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Відповідно до частини другої ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавцем комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.

Індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (ч. 2 ст. 7 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги").

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги").

Надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно, крім часу перерв на міжопалювальний період для мереж (систем) опалення (теплопостачання) виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 16 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги").

Виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску.

Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом (ч. 2, 5, 7 ст. 21 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги").

Аналіз даного Закону дає підстави для висновку, що він є нормативним актом спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються також Законом України "Про теплопостачання" та іншими нормативно-правовими актами (ст. 3 Закону України "Про теплопостачання"). Зокрема, Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198; Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (далі Правила № 830).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830 затверджено "Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії".

Пунктом 34 Правил № 830 передбачено, що рахунок на оплату спожитої послуги надається споживачу на безоплатній основі щомісяця відповідно до статті 8 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання".

Рахунки на оплату спожитої послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів послуг, на основі показань вузлів комерційного обліку з урахуванням показань вузлів розподільного обліку відповідно до Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" та надаються споживачу (його представнику) у строк не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги, визначеного договором.

Згідно з пунктом 35 Правил № 830 розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.

Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором (п. 36 Правил № 830).

Частинами другою-четвертою статті 8 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" передбачено, що виконавець або визначена власником (співвласниками) інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, формує та надає споживачу (його представнику) рахунки на оплату наданої комунальної послуги щомісяця.

Рахунки на оплату комунальної послуги надаються споживачу на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунки можуть надаватися споживачу в електронному вигляді, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.

Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб (п. 39 Правил в редакції Постанови КМ України №1022 від 08.09.2021).

За приписами статті 19 Закону України "Про теплопостачання" теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Тобто, Закон не передбачає безоплатного споживання теплової енергії та зобов`язує споживачів здійснювати оплату за фактично отриману теплову енергію.

Укладання договору на постачання теплової енергії передбачено статтями 24, 25 Закону України "Про теплопостачання" та є обов`язковим для сторін на підставі закону.

Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Враховуючи викладене, відповідач не має правових підстав для ухилення від виконання обов`язку із здійснення своєчасної оплати отриманих за договором послуг.

Частиною шостою статті 25 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що в разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця після одержання акту прийому-передачі та рахунку від Виконавця продовж 5 банківських днів, але не пізніше 25 числа місяця наступного за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (п. 25 договору).

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

В установлений договором строк, відповідач свої зобов`язання не виконав, строк виконання зобов`язання з оплати наданих послуг є таким, що настав.

Відповідачем було здійснено оплату наданих послуг з порушенням строків, визначених в договорі, на підставі чого, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача заборгованість у сумі 14 744 грн 83 коп., з яких: 3 605 грн 45 коп. - 3% річних за період з 26.12.2022 по 27.10.2025, 607 грн 86 коп. пеня за загальний період з 26.12.2022 по 27.10.2025, та 10 531 грн 52 коп. - інфляційних втрат за період з 26.12.2022 по 27.10.2025.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтями 216-217, 230-231 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Як зазначено в частині першій ст. 230 та частині шостій ст. 231 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Відповідно до п. 34 договору у разі несвоєчасного здійснення платежів Споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі не більше 0,01 відсотка суми боргу за ко жен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Позивач нарахував пеню за зобов`язаннями, що виникли фактично з листопада 2022 року по вересень 2025 року (по кожному акту - рахунку окремо, застосовано 0,01% в межах шести місяців).

Перевіркою судом наданого розрахунку пені помилок не виявлено.

В свою чергу, позивачем з урахуванням здійсненої відповідачем оплати до стягнення заявлена пеня у розмірі 607 грн 86 коп., що є правом останнього.

Таким чином, стягненню на користь позивача підлягає пеня в сумі 607 грн 86 коп.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу зазначеної норми випливає, що нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Позивачем заявлено до стягнення 3% та інфляційні втрати по кожному акту - рахунку окремо.

Обчислення 3% річних та інфляційних втрат не потребує спеціальних знань, оскільки їх розмір визначається шляхом математичних розрахунків з урахуванням норм законодавства та умов договору, що віднесено до компетенції суду (правова позиція Верховного Суду в постанові від 02.07.2019 у справі 925/1641/17).

Наявний розрахунок позивача щодо 3% річних та інфляційних втрат, був перевірений судом на предмет правильності та обґрунтованості розрахунків, арифметичних та методологічних помилок чи невідповідностей приписам законодавства України та умовам Договору, виявлено не було.

За таких обставин, є обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі у розмірі 3 605 грн 45 коп. та інфляційних втрат у розмірі 10 531 грн 52 коп.

Враховуючи вищевикладене, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, стягненню з відповідача підлягає, пеня у розмірі 607 грн 86 коп., 3 % річних у розмірі 3 605 грн 45 коп., втрати від інфляції у розмірі 10 531 грн 52 коп.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на те, що позовні вимоги задоволено судом повністю, судовий збір покладається на відповідача у розмірі 2422 грн 40 коп.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 165, 232, 233, 236-238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Марсон" (49100, м. Дніпро, бульвар Слави, 8, оф. 477, ) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" (49081, м. Дніпро, просп. Слобожанський, буд. 29, оф. 504, ) пені у розмірі 607 грн 86 коп., 3 % річних у розмірі 3 605 грн 45 коп., втрати від інфляції у розмірі 10 531 грн 52 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 07.01.2026.

Суддя І.А. Рудь