ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 925/120/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Зуєва В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2025 (головуючий - Коротун О. М., судді: Майданевич А. Г., Сулім В. В.) у справі

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «ПОЖМАШИНА»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: (1) приватного нотаріуса Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Зеленського Сергія Миколайовича; (2) Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

(за участю представників: позивача - Григорчук І.О., відповідача - Мартинюк О.О.)

Історія справи

Обставини справи, встановлені судом

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «ПОЖМАШИНА» (далі - ТОВ «ПОЖМАШИНА», постачальник, відповідач) та Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАКО-Агро Інвест" (далі - ТОВ «ТАКО-Агро Інвест», покупець) уклали два договори поставки: від 07.12.2022 № 25/404/2207 (далі - договір № 25/404/2207) та від 19.12.2022 № 27/404/22 (далі - договір № 27/404/22), на виконання яких постачальник передав у власність покупцю дев`ять напівпричіпів-самоскидів НПС 2650 на загальну суму 15 950 000 грн.

2. Покупець не виконав зобов`язання за вказаними договорами поставки щодо оплати товару і сторони надали згоду про переведення боргу на нового боржника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ренкет» (далі - ТОВ «Ренкет»).

3. 08.05.2023 між ТОВ «ТАКО-Агро Інвест» (первісний боржник), ТОВ «Ренкет» (новий боржник) та ТОВ «ПОЖМАШИНА» (кредитор) укладений договір №21/04/23 (далі - договір №21/04/23) про переведення боргу на загальну суму 10 316 000 грн, що виник на підставі договорів №25/404/22 (3 466 000 грн) та №27/404/22 (6 850 000 грн).

4. Також 08.05.2023 між ТОВ «ПОЖМАШИНА», ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) та ОСОБА_2 (далі разом - поручителі) укладений нотаріально посвідчений договір поруки №220423 (далі - договір поруки), за умовами якого поручителі поручаються всім належним їм на праві власності майном та грошовими коштами перед кредитором за виконання ТОВ «Ренкет» зобов`язань за договором №21/04/23 на загальну суму 10 316 000 грн.

5. Оскільки ТОВ «Ренкет» не виконало умови договору №21/04/23, ТОВ «ПОЖМАШИНА» надіслало 27.09.2023 новому боржнику та поручителям вимогу про оплату суми боргу, яка отримана, зокрема позивачем 21.10.2023.

6. 08.03.2024 приватний нотаріус Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Зеленський Сергій Миколайович вчинив виконавчий напис за №407 на договорі поруки про солідарне стягнення з ТОВ «Ренкет» та поручителів на користь ТОВ «Пожмашина» 9 116 000 грн основного боргу (строк повернення якого настав 05.12.2023) 2 360 000 грн пені, 1 595 000 грн штрафу (далі - виконавчий напис).

Узагальнений зміст позовних вимог та підстав позову

7. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «ПОЖМАШИНА» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису про стягнення боргу з позивача на користь відповідача.

8. Позов обґрунтований тим, що нотаріус вчинив виконавчий напис не на оригіналі договору поруки; виконавчий напис не відповідає вимогам встановленим для виконавчого документа; нотаріус не пересвідчився у безспірності заборгованості позивача перед відповідачем.

Узагальнений зміст та обґрунтування рішення суду першої інстанції

9. Господарський суд Черкаської області рішенням від 23.05.2025 позов задовольнив. Визнав таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ПОЖМАШИНА».

10. Суд першої інстанції констатував, що розмір дійсної заборгованості, що підлягала стягненню з поручителя, не відповідає сумі, вказаній у виконавчому написі, оскільки відповідач нарахував штраф та пеню на суму боргу без урахування її часткового погашення боржником. Отже, нотаріус не перевірив безспірність заборгованості боржника за виконавчим написом, що є самостійною підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Узагальнений зміст та обґрунтування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції

11. Північний апеляційний господарський суд постановою від 04.09.2025 рішення суду першої інстанції скасував, ухвалив нове рішення про відмову в позові.

12. Апеляційний суд зазначив, що позивачка, стверджуючи про спірність заборгованості, не надала власного контррозрахунку боргу, а лише вказала, що їй не зрозумілий порядок обчислення відповідачем суми боргу. У зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що заборгованість за вчиненим виконавчим написом є спірною.

Касаційна скарга

13. Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивачка звернулася з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

14. Суд апеляційної інстанції неправильно застосував статті 87, 88 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон №3425-ХІІ), пункт 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (далі - Перелік № 1172), без урахування висновків Верховного Суду України в постанові від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17, Верховного Суду в постановах від 02.07.2019 у справі №916/3006/17, від 16.05.2018 у справі №320/8269/15-ц щодо того, що суд повинен установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Проте суд апеляційної інстанції не прийняв до уваги обґрунтування позивачки щодо спірності заборгованості та не врахував того, що розмір дійсної заборгованості, який підлягав стягненню з поручителя, не відповідає сумі, вказаній у виконавчому написі.

Позиція відповідача у відзиві на касаційну скаргу

15. Заперечує проти доводів касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, зазначає про наведення скаржницею нерелевантних правових висновків Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

16. Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

17. Верховний Суд констатує, що головним питанням цього спору на стадії касаційного перегляду є те, чи підтвердив стягувач безспірність вимоги, щодо якої виданий виконавчий напис.

18. Відповідаючи на це питання, Верховний Суд зазначає про таке.

19. Згідно зі статтею 87 Закону №3425-ХІІ (тут і надалі - в редакції станом на момент вчинення виконавчого напису) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

20. Статтею 88 цього Закону визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

21. Відповідно до пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 №20/5 (далі - Інструкція №20/5) нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком № 1172.

22. Згідно з пунктом 286 Інструкції №20/5 при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172.

23. За положеннями пункту 1 Переліку №1172 (у редакції, чинній на дату вчинення виконавчого напису) для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають, зокрема сплату грошових сум, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

24. За усталеними висновками Верховного Суду, наведеними зокрема у постановах Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі №6-887цс17 (на яку посилається заявник касаційної скарги), Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону №3425-ХІІ у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на час вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначено виключного переліку обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

25. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №320/8269/15-ц (на яку також посилається скаржник) наголосила, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення зазначеної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, наведеній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову.

26. Відтак при вирішенні спору про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, необхідно встановити обставини безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника; перевірити відповідність надання стягувачем документів, визначених Переліком №1172; дослідити питання щодо моменту виникнення права вимоги за кожною складовою заборгованості. Верховний Суд звертається до власних висновків у постанові від 25.11.2021 у справі № 906/230/20.

27. Відповідно до обставин цієї справи за змістом виконавчого напису стягнення проводиться на загальну суму 13 071 000 грн, з яких 9 116 000 грн основного боргу, 2 360 000 грн пені, 1 595 000 грн штрафу.

28. Однак суд першої інстанції, проаналізувавши у тому числі здійснений позивачем у відповіді на відзив розрахунок суми вказаного у виконавчому написі боргу, встановив, що відповідач при зверненні до нотаріуса невірно розрахував пеню та штраф.

29. Так, врахувавши графік сплати залишку вартості товару в сумі 3 466 000 грн згідно з умовами додаткової угоди №1 від 25.02.2023 до договору №25/404/22 та фактично сплачених боржником сум боргу за спірний період, суд першої інстанції констатував, що розмір пені складає 348 989, 67 грн (з наведенням детального розрахунку в тексті судового рішення).

30. Згідно з пунктом 2.1. договору №21/04/23 сума заборгованості за договором №25/404/22 становить 3 466 000 грн. Отже, з урахуванням умов пункту 5.4. договору №25/404/22 сума штрафу складає 346 600 грн.

31. Врахувавши передбачений умовами додаткової угоди від 25.02.2023 №1 до договору №27/404/22 графік виплати залишку вартості товару у сумі 6 850 000 грн та розмір фактично сплачених боржником сум боргу за спірний період, суд першої інстанції констатував, що розмір пені за вказаним договором складає 701 058, 33 грн (з наведенням детального розрахунку в тексті судового рішення).

32. Згідно з пунктом 2.2. договору №21/04/23 сума заборгованості, за договором №27/404/22 становить 6 850 000 грн. Отже, з урахуванням умов пункту 5.4. договору №27/404/22 штраф складає 685 000 грн.

33. У такий спосіб місцевий господарський суд констатував, що стягувач безпідставно при зверненні до нотаріуса вказав, що боржник та поручителі мають заборгованість перед стягувачем в сумі 13 071 000 грн, оскільки помилково нарахував пеню та штраф на первинну суму боргу без урахування його часткового погашення боржником.

34. Натомість суд апеляційної інстанції вказані висновки суду першої інстанції не спростував, наведений позивачем та судом першої інстанції розрахунок суми боргу не перевірив, обмежившись лише беззмістовним і таким, що спростовується фактичними обставинами справи посиланням на те, що позивач не надав контррозрахунок суми боргу.

35. Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції припустився помилки у застосуванні до спірних правовідносин норм статей 87, 88 Закону №3425-ХІІ, Переліку № 1172, не врахувавши наведені вище усталені правові висновки Верховного Суду про застосування цих норм щодо встановлення безспірності заявлених до примусового стягнення вимог.

36. Натомість місцевий господарський суд установив, що указані у виконавчому написі вимоги не були безспірними, оскільки розмір дійсної заборгованості, що підлягав стягненню з поручителя з урахуванням штрафу та пені не відповідає сумі, вказаній у виконавчому написі, що є самостійною підставою для задоволення заявленого позову.

37. Отже, доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

38. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині (пункту 4 частини першої статті 308 ГПК України).

39. Згідно зі статтею 312 ГПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

40. З огляду на викладене, виходячи із меж перегляду справи в касаційній інстанції та враховуючи, що суд апеляційної інстанції скасував судове рішення, яке відповідає закону, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Розподіл судових витрат

41. У зв`язку зі скасуванням постанови суду апеляційної інстанції та залишенням у силі рішення місцевого господарського суду, відповідно до статті 129 ГПК України Верховний Суд покладає на відповідача витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 306, 308, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2025 у справі № 925/120/25 скасувати.

3. Рішення Господарського суду Черкаської області від 23.05.2025 у справі № 925/120/25 залишити в силі.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «ПОЖМАШИНА» (Чернігівська обл., Прилуцький р-н, смт Ладан, вул. Миру, 100А; ідентифікаційний код 33742637) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 4 844, 80 грн судового збору за подання касаційної скарги.

5. Доручити Господарському суду Черкаської області видати наказ.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Зуєв В.А.