ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року Справа № 926/3525/25
За позовом Чернівецької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Чернівецької обласної військової (державної) адміністрації

до відповідача Берегометська селищна рада Вижницького району Чернівецької області

третя особа, без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України

про витребування земельної ділянки

Суддя Проскурняк О.Г.

Секретар судового засідання Гончар А.Ю.

Представники сторін:

прокурор - Балицька Р.С.

від позивача Драпака А.В., Решетник В.Ф.

від відповідача не з`явився.

від третьої особи - не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: Чернівецька обласна прокуратура звернулась до Господарського суду Чернівецької області з позовом в інтересах держави в особі Чернівецької обласної військової (державної) адміністрації до відповідача Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області про витребування земельної ділянки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилається на те, що Берегометська селищна рада приймаючи рішення про прийняття спірної земельної ділянки з державної у комунальну власність та подальшої реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку площею 0,73 га за кадастровим номером :04:002:0015, відчужила її на свою користь без вираження на це волі власника держави, в особі Чернівецької ОВА (ОДА), що суперечить вимогам земельного та лісового законодавства, а незаконна реєстрація права комунальної власності на спірну земельну ділянку порушує виключне право власності держави на розпорядження землями лісового фонду, яке реалізується через відповідні органи державної виконавчої влади. Вказані обставини стали причиною для звернення прокурора із вказаним позовом до суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 жовтня 2025 року, справу № 926/3525/25 передано на розгляд судді Проскурняку О.Г.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2025 року позовну заяву залишено без руху; для усунення недоліків прокурору належало надати суду: докази, що підтверджують грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0015, площею 0,73 га та доплати судового збору в розмірі 1,5 відсотка від грошової оцінки вказаної земельної ділянки; встановлено строк для виправлення недоліків позовної заяви 10 днів з моменту отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

03 листопада 2025 року через систему Електронний суд від Чернівецької обласної прокуратури до суду надійшла письмова заява про усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання доказів, що підтверджують грошову оцінку спірної земельної ділянки в сумі 4 199 836,00 грн та докази доплати судового збору в розмірі 59 969,54 грн.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 04 листопада 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 25 листопада 2025 року; залучено до участі у справі третю особу, без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України.

19 листопада 2025 року через систему Електронний суд надійшли письмові пояснення позивача Чернівецької військової (державної) адміністрації, в яких останній підтримує позов прокурора та просить його задовольнити.

Крім цього представник позивача вказує, зо Чернівецької обласною державною адміністрацією розпорядження про вилучення земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0015 не приймалось.

На думку позивача, 17 липня 2025 року відбулось протиправне заволодіння земельною ділянкою державної власності лісового фонду площею 0,7369 га, кадастровий номер :04:002:0015 без вираження волі власника.

Ухвалою суду від 25 листопада 2025 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 22 грудня 2025 року.

10 грудня 2025 року через систему Електронний суд надійшов відзив відповідача на позовну заяву.

В даному відзиві представник відповідача зазначає, що вивчивши всі матеріали позовної заяви, Берегометська селищна рада приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Так, відповідач просить суд задовольнити позовні вимоги прокурора, а справу розглядати за відсутності представника селищної ради.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 22 грудня 2025 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; в судовому засіданні оголошено перерву до 05 січня 2026 року.

05 січня 2026 року через систему Електронний суд надійшло клопотання третьої особи про відкладення розгляду справи, у зв`язку з відсутністю укладеного договору про надання правової допомоги з представником. Таке укладання договорів відбувається за визначеною процедурою, що потребую додаткового часу.

Прокурор та представники позивача в підготовчому судовому засіданні 05 січня 2026 року заперечували щодо відкладення розгляду справи та просили задовольнити позов, з огляду на визнання позову відповідачем.

Відповідач та третя особа явку належних представників в підготовче засідання 05 січня 2026 року не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання.

Розглянувши клопотання третьої особи про відкладення розгляду справи, заслухавши учасників справи, суд вказує наступне.

Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України залучено до участі у справі як третя особа ухвалою суду від 04 листопада 2025 року про відкриття провадження у справі.

При цьому, представник третьої особи в судові засідання жодного разу не з`явився, своїм правом на подання письмових пояснень на позов не скористався.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Так, з огляду на неодноразову неявку представника третьої особи в судові засідання, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та здійснювати розгляд за відсутності представників відповідача та третьої особи.

Згідно частини 185 Господарського процесуального кодексу України (далі- ГПК України), за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

Дослідивши відзив відповідача на позов від 10 грудня 2025 року, суд розцінює прохання відповідача задовольнити позовні вимоги прокурора, як визнання позову.

Згідно частини 1, 4 статті 191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В порядку статей 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.

На виконання вимог статті 223 Господарського процесуального кодексу України, складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до статті 219 Господарського процесуального кодексу України, вступну та резолютивну частину рішення у даній справі проголошено у судовому засіданні 05 січня 2026 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши прокурора та представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини справи, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Щодо звернення прокурора за захистом інтересів держави.

Згідно положень статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції, прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає у тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до абзацу 1 частини 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Відповідно до абзаців 1-2 частини 4 статті 23 Закону України Про прокуратуру, наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Так, прокурором при поданні позовної заяви зазначено Чернівецьку обласну державну (військову) адміністрацію, як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Наявність інтересу і необхідність його захисту повинні базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і мати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не обмежується тільки зазначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати наявності права на таке представництво або, інакше кажучи, вимагає пояснити (засвідчити, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор. Знову ж таки, це має бути засновано на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію у динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний самостійно реалізувати своє право на судовий захист.

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити та описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а й виокремити ті ознаки, за якими його можна вважати винятком, повинен зазначити, що відбулося порушення або є загроза порушення економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Статтею 14 Конституції України та статтею 373 ЦК України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до статті 1 Лісового кодексу України, ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Поняття «інтереси держави» на даний час в законі не закріплене, проте таке визначення міститься в рішенні Конституційного суду України від 08.04.1999 № 3 рп/99, згідно якого поняття «інтереси держави» є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор або його заступник самостійно визначає, з посиланням на законодавство, підстави подання позову, вказує в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Так, пунктом 3 вказаного Рішення суд в загальному, не пов`язуючи поняття з конкретними нормами, які підлягають тлумаченню, вказує, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих за захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Втручання держави в право власності та користування юридичної особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого надається державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння та користування майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності

Так, на думку прокурора, з урахуванням положень Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності від 06 вересня 2012 року, належним власником та розпорядником земельної ділянки з кадастровим номером :33:002:0030 є Чернівецька обласна військова (державна) адміністрація.

Проте, посадовими особами Чернівецької обласної військової (державної) адміністрації впродовж тривалого часу не вжито заходів претензійно-позовного характеру щодо визнання незаконним і скасування рішення Чернівецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області, скасування державної реєстрації та припинення права комунальної власності на земельну ділянку, визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна та повернення земельної ділянки в державну власність.

Крім цього, Чернівецька обласна військова (державна) адміністрація листом № 01.46/23-4118 від 25 червня 2025 року повідомила прокуратуру, що вживати заходи стосовно пред`явлення позовної заяви із вимогою про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна та визнання договору оренди землі недійсним не буде та не заперечує щодо представництва Чернівецькою окружною прокуратурою інтересів держави, шляхом звернення із позовною заявою до суду.

"Нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка, проте, є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду у справах № 924/1237/17, № 910/4345/18.

Враховуючи те, що Чернівецькою обласною державною (військовою) адміністрацією заходів до виявлення та усунення порушень земельного законодавства України при вилученні земельної ділянки державної форми власності та наступного її надання в незаконне користування на поза конкурентних засадах не вжито, прокурор правомірно звернувся з цим позов до суду в інтересах держави в особі Чернівецької обласної державної (військової) адміністрації.

По суті спору.

Згідно частини 1 статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частинами 2, 3 статті 1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що право на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися, розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, ЗК України, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Так, 19 листопада 2007 року між Вижницькою районною державною адміністрацією (далі Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Факел-1 (далі Орендар) укладено Договір оренди земельної ділянки.

Згідно умов даного Договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться на території Мигівської сільської ради, Вижницького району, Чернівецької області, загальною площею 0,7369 га для будівництва оздоровчого комплексу.

16 грудня 2021 року Берегометська селищна рада рішенням Х сесії VIII скликання № 10 12-21/37/1 прийняла в комунальну власність Берегометської селищної територіальної громади, в особі Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області земельну ділянку державної власності площею 0,73 га за кадастровим номером :04:002:0015, цільове призначення якої землі рекреаційного призначення.

В подальшому, 18 грудня 2023 року між Берегометською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю Факел-1 укладено Додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки від 19 листопада 2007 року.

В даній додаткові угоду Сторонами визначено кадастровий номер орендованої земельної ділянки :04:002:0015 та змінено розмір орендної плати.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав, 17 лютого 2025 року Берегометська селищна рада зареєструвала право комунальної власності на вказану земельну ділянку.

Підставою для реєстрації земельної ділянки зазначено Закон України № 5245-6 від 06 вересня 2012 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності

21 квітня 2025 року між Берегометською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю Факел-1 укладено Угоду про припинення договору оренди земельної ділянки.

Згідно умов зазначеної вище угоди, сторони домовились припинити Договір оренди земельної ділянки від 19 листопада 2007 року.

Філія Берегометське лісомисливське господарство ДП Ліси України у листі № 1032/25 від 23 вересня 2024 року зазначила, що земельна ділянка за кадастровим номером :04:002:0015, площею 0,73 га, відповідно до матеріалів базового лісовпорядкування 2020 року розташована на землях лісового фонду філії, кВ. 38 вид.7 Мигівського лісництва.

Як вбачається з фрагменту накладки на ортофотоплан межі кв. 38 Мигівського лісництва Берегометське лісомисливське господарство ДП Ліси України, надану Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням ВО Укрдержліспроект, відповідно до матеріалів базового лісовпорядкування 2020 року земельна ділянка за кадастровим номером :04:002:0015 накладається на землі Мигівського лісництва Берегометське лісомисливське господарство ДП Ліси України.

Крім цього, в листах № 3900/38-9-2-2025 від 14 квітня 2025 року та № 6374/38-9-2-2025 від 26 червня 2025 року, Філія Подільский лісовий офіс ДП Ліси України повідомила, що згідно матеріалів базового лісовпорядкування спірна земельна ділянка, на даний час, накладається на 560 квартал (виділ 7.1) Мигівського лісництва Берегометського надлісництва філії Подільський лісовий офіс Державного спеціалізованого господарства Ліси України. Будівлі та споруди на вказаній ділянці відсутні. Інформація про вилучення земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0015 у філії відсутня, тому згідно матеріалів лісовпорядкування 2020 року вона перебуває в постійному користуванні ДП Ліси України.

Як вбачається з листа Вижницької РВА № 01/40в-397 від 24 квітня 2025 року, Вижницькою РВА вилучення земельної ділянки площею 0,73 га за кадастровим номером :04:002:0015 нею не проводилося.

Відповідно до статті 149 ЗК України (в редакції на 19.11.2007) землі, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання, ведення водного господарства та для будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті.

Обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті. Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

З урахуванням вищезазначеного, вилучати спірну земельну ділянку, яка перебувала в постійному користуванні Берегометського ДЛМГ наділена обласна державна адміністрація.

Однак, як вбачається з листа Чернівецької ОВА № 8604 від 22 квітня 2025 року, розпорядження про вилучення земельної ділянки площею 0,73 га за кадастровим номером :04:002:0015 із земель Мигівського лісництва Берегометського ДЛМГ не приймалося.

Відповідач - Берегометська селищна рада у своєму відзиві на позов від 10 грудня 2025 року приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі та визнає помилковість прийняття спірної земельної ділянки в комунальну власність.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить, як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричинення цими діяннями наслідкам. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц прийшла до висновку про те, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку ст. 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності. Вказану правову позицію підтверджено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17.

Власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є його набувачем.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц зазначила: відсутність спрямованого на відчуження земельної ділянки рішення повноважного органу державної влади Миколаївської ОДА - означає, що держава як власник волю на відчуження цієї ділянки не виявила. Земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею - без прийняття ним відповідного рішення. Оскільки держава в особі Миколаївської ОДА не розпорядилася земельною ділянкою у передбачений законом спосіб, Миколаївська міська рада відчужила її без вираження на це волі власника.

З урахуванням вищевикладеного, земельна ділянка площею 0,73 га за кадастровим номером :04:002:0015 вибула з володіння держави поза її волею, без прийняття рішення Чернівецькою ОВА (ОДА) про її вилучення з постійного користування державного підприємства та передачі у комунальну власність.

Таким чином, Берегометська селищна рада приймаючи рішення про прийняття спірної земельної ділянки з державної у комунальну власність та подальшої реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку площею 0,73 га за кадастровим номером :04:002:0015, відчужила її на свою користь без вираження на це волі власника держави, в особі Чернівецької ОВА (ОДА).

Відповідно до частини 1 статті 117 ЗК України, передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Згідно частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку позов задовольнити.

Щодо судових витрат.

Відповідно до норм статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справ.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач за звернення із відповідною позовною заявою сплатив судовий збір у сумі 62 997,54 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 1821 від 10 жовтня 2025 року та № 1951 від 29 жовтня 2025 року.

Відповідно до приписів частини 3 статті 7 Закону України Про судовий збір та статті 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на визнання відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету сплачений судовий збір в розмірі 31 498,77 грн, решту судового збору покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 13, 73 79, 86, 123, 129, 130, 191, 194, 219, 222 - 240 Господарського процесуального кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Витребувати з незаконного володіння комунальної власності Берегометської селищної ради (59233, Чернівецька обл., Вижницький р-н, селище Берегомет, вул. Центральна, буд. 20, ) на користь держави, в особі Чернівецької обласної військової (державної) адміністрації (58002, Чернівецька обл., Чернівецький р-н, м. Чернівці, вул. Грушевського Михайла, буд. 1, ) земельну ділянку площею 0,73 га за кадастровим номером :04:002:0015.

3. Стягнути з відповідача на користь Чернівецької обласної прокуратури (р/р UA0004946 ДКСУ м. Київ, ) сплаченого судового збору в сумі 31 498,77 грн за подачу позову.

4. Повернути Чернівецькій обласній прокуратурі (р/р UA0004946 ДКСУ м. Київ, ) з Державного бюджету України 31 498,77 грн судового збору, сплаченого платіжними інструкціями № 1821 від 10 жовтня 2025 року та № 1951 від 29 жовтня 2025 року до Господарського суду Чернівецької області за подання позову.

Повний текст рішення складено та підписано 09 січня 2026 року

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Г. Проскурняк