ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2026 р. Справа № 911/3327/25

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика"

до фізичної особи-підприємця Вільчинської Карини Рулоївни

про стягнення 108034,28 грн,

без виклику учасників справи

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області через підсистему «Електронний суд» із позовною заявою від 29.10.2025 до фізичної особи-підприємця Вільчинської Карини Рулоївни (далі - відповідач) про стягнення 108034,28 грн, з яких: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 39000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 63184,28 грн; суми прострочених платежів за комісією - 5850,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачкою грошових зобов`язань за Договором № 477823-КС-004 від 02.05.2024 про надання кредиту та Додатковою угодою №1 до нього.

Разом з позовною заявою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" виклало клопотання про витребування в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" письмових доказів, які становлять банківську таємницю, а саме:

- письмового доказу у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуску банківської картки № НОМЕР_1 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я Вільчинська Карина Рулоївна (РНОКПП НОМЕР_2 );

- письмового доказу у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_1 за період з 02.05.2024 (дата видачі кредиту) по 22.08.2024 (дата закінчення терміну кредитування).

Обґрунтовуючи клопотання, позивач зазначає, що надання банком зазначених вище доказів змогло б додатково підтвердити або спростувати факт виконання позивачем свого обов`язку за кредитним договором щодо перерахування за наданими позичальником під час укладення кредитного договору реквізитами кредитних коштів у розмірі, який передбачений кредитним договором.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.11.2025 року відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи); сторонам встановлено строки для вчинення процесуальних дій у справі. Клопотання позивача було задоволено та витребувано в Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» вказану вище інформацію, що містить банківську таємницю.

11.11.2025 через підсистему «Електронний суд» від ФОП Вільчинська Карина Рулоївна надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка не заперечила факт отримання кредитних коштів в розмірі 39000,00 грн та зобов`язалась їх повернути.

При цьому, зазначила, що нараховані позивачем відсотки та комісія в загальному розмірі 69034,28 грн є надмірними в порівнянні з сумою основного боргу, як наслідок, в прохальній частині відзиву просила визначити вимоги неправомірними стосовно стягнення відсотків, комісії та штрафу, та зменшити суму позову до розміру фактично отриманих коштів, тобто до 39000,00 грн.

18.11.2025 до Господарського суду Київської області від АТ КБ "Приватбанк" надійшов лист №20.1.0.0.0./7-251104/98155-БТ від 12.11.2025 (вх. № 7049/25 від 18.11.2025), який містить запитувану судом інформацію стосовно Вільчинської Карини Рулоївни та виписку по рахунку № НОМЕР_3 за період з 02.05.2024 по 22.08.2024 включно.

Через підсистему «Електронний суд» від ТОВ «Бізнес Позика» надійшли додаткові пояснення у справі з урахуванням поданого відповідачкою відзиву, в якому позивач просить позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з відповідачки загальну суму невиконаних грошових зобов`язань за договором в сумі 108034,28 грн.

В додаткових поясненнях представник позивача обґрунтував власну позицію з посиланням на укладений між сторонами Договір № 477823-КС-004 від 02.05.2024 та Додаткову угоду № 1 до Договору від 02.05.2024, зокрема, стосовно правомірності нарахування комісії та процентів за користування грошовими коштами, які нараховані у відповідності до умов укладеного Договору.

Крім того, позивач навів правові позиції, з урахуванням норм Цивільного законодавства та вказує, що прострочені платежі по процентам - це погоджені сторонами в Договорі проценти, які нараховуються протягом строку кредитування у відповідності до норм ЦК України, що не є тотожним із відсотками, які нараховуються за порушення грошового зобов`язання в порядку ст. 625 ЦК України. Відтак заявлені грошові вимоги поряд з основним боргом у вигляді відсотків та комісії не можуть бути зменшені, або в задоволенні яких може бути відмовлено з підстав неспівмірності чи надмірності порівняно із сумою основного боргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

02.05.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес П озика» (далі - позивач, ТОВ «Бізпозика) та Фізичною особою - підприємцем Вільчинська Карина Рулоївна (далі - позичальник) укладено Договір № 477823-КС-004 про надання кредиту (далі - Договір кредиту, Договір позики, Договір) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

ТОВ «Бізнес позика» 02.05.2024 року направлено Фізичній особі - підприємцю Вільчинська Карина Рулоївна, пропозицію (оферту) укласти Договір № 477823-КС-004 про надання кредиту.

02.05.2024 року Фізична особа - підприємець Вільчинська Карина Рулоївна, прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 477823-КС-004 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.

Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес позика» направлено Фізичній особі - підприємцю Вільчинська Карина Рулоївна, через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-7427, на номер телефону НОМЕР_4 (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено.

Таким чином, 02.05.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та Фізичною особою - підприємцем Вільчинська Карина Рулоївна було укладено Договір № 477823-КС-004 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «Бізпозика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 32000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором та Правил про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям (надалі - Правила, а разом - Договір).

Комісія за надання кредиту - 4800,00 грн. Термін дії Договору до 22.08.2024 (п. 1 Договору).

Також, 02.05.2024 року між ТОВ «Бізпозика» та Вільчинська Карина Рулоївна укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 477823-КС-004 про надання кредиту (далі - Додаткова угода), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаним у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов Додаткової угоди ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику додатково кредит в сумі 7 000,00 грн.

Комісія за надання додаткової суми кредиту - 1050,00 грн (п. 5 Додаткової угоди).

Пунктом 16 Договору закріплено, що інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною договору. Усі неврегульовані Договором правовідносини сторін регулюються законодавством України.

Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям ТОВ «Бізнес Позика» від 02.04.2024 №9-ОД визначено загальні положення та терміни, що використовуються при укладанні договору про надання коштів у кредит та інші умови.

Згідно п.1.3, 1.4 Правила визначають порядок і умови відкриття Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» кредитної лінії (надання грошових коштів у кредит фізичним особам - підприємцям), права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов Договору, а також регулюють відносини, що виникають між кредитодавцем і фізичною особою-підприємцем-позичальником, які є сторонами Договору.

Правила є невід`ємною частиною Договору та разом з Договором про відкриття кредитної лінії (який також є невід`ємною частиною Договору) складають єдиний Договір.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору № 477823-КС-004 від 02.05.2024 та Додаткової угоди № 1 від 02.05.2024 ТОВ "Бізнес Позика" перерахувало на рахунок відповідачки кредитні кошти в сумі 32000,00 грн та 7000,00 грн, про що видано підтвердження про здійснення переказу грошових коштів в розмірі 32000,00 грн за номером платіжної інструкції № 758d3a10-0875-11ef-b90a-000c29d57ed2_1, а також підтвердження від 02.05.2024 про переказ грошових коштів в розмірі 7000,00 грн, що свідчить про належне виконання позивачем своїх зобов`язань.

В матеріалах справи наявна анкета клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи (https://my.bizpozyka.com/)) від 22.10.2025, згідно якої номер банківського рахунку (банківської картки для перерахування коштів) ФОП Вільчинська Карина Рулоївна зазначено як № НОМЕР_1 , на яку позивачем було перераховано кредитні кошти.

Поряд з цим, на виконання ухвали суду від 03.11.2025 АТ КБ "Приват банк" надало довідку (виписку) по вказаному рахунку НОМЕР_1 за період з 02.05.2024 по 22.08.2024 про перерахування коштів у сумі 32000,00 грн та 7000,00 грн. 02.05.2024 на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів від позивача.

Суд враховує правову позицію, висвітлену в постанові Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 910/10254/18, згідно з якою банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала. Позивач зазначив, що станом на момент звернення до суду заборгованість відповідачки перед позивачем становить 108034,28 грн, яка складається з 39000,00 грн заборгованості за отриманим, але не повернутим кредитом, 63184,28 грн заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом та 5850,00 грн комісії.

Враховуючи неналежне виконання відповідачки своїх зобов`язань за Кредитним договором № 477823-КС-004 від 02.05.2024 та Додаткової угоди № 1 від 02.05.2024, позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Варто зазначити, що у відзиві на позов відповідачка не заперечує стосовно отримання кредиту в загальному розмірі 39000,00 грн, його користуванням та неповерненням станом на момент подачі позову.

Однак, зі своєї сторони, заперечує стосовно суми прострочених платежів по процентах та комісії в загальному розмірі 69034,28 грн, вважаючи зазначену суму необґрунтованою та неспівмірною із наданим кредитом, що порушує принцип справедливості, та просить позовні вимоги задовольнити лише в межах наданого тіла кредиту в сумі 39000,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, а також заперечень, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями статті 16 Цивільного кодексу України, які кореспондуються зі статтею 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями (ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України).

Поряд з цим, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності зі ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За статтею 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є кредитним договором. Вказаний кредитний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

У відповідності зі ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно частин першої та третьої статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора електронного документа. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію").

У статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У частинах першій та другій статті 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша статті 642 ЦК України).

Суд встановив, що Договір про надання кредиту №477823-КС-004 від 02.05.2024 та Додаткову угоду № 1 підписано ФОП Вільчинська К.Р. у відповідності до ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" та підтверджується наданою позивачем візуальною формою послідовності дій клієнта щодо укладення електронного Договору про надання кредиту № 477823-КС-004 від 02.05.2024 в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача.

Заперечень щодо факту укладення вказаного вище договору від відповідача до суду не надходило.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (ч. 2 ст. 50 Цивільного кодексу України).

Як встановлено в ст. 51 Цивільного кодексу України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення (ч. 1 ст. 52 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, позивачем належним чином виконано умови Кредитного договору № 477823-С-004 від 02.05.2024 та Додаткової угоди №1 від 02.05.2024 та перераховано відповідачу 39000,00 грн кредитних коштів (двома платіжними дорученнями).

Більш того, факт укладення Договору та отримання в два платежі грошових коштів в загальній сумі 39000,00 грн відповідачкою не заперечується, як і не заперечується факт неповернення цих коштів позивачу на момент розгляду даного спору в суді.

Враховуючи наведене та встановлені судом обставини, а саме: факт належності банківської платіжної картки відповідачу; факт наявності у позивача персональних даних відповідача, зокрема, даних платіжної картки; факт перерахування грошових коштів на банківську платіжну картку відповідача, що узгоджується з доказами, наданими позивачем, суд вважає, що докази, надані до матеріалів справи, свідчать про неналежне виконання відповідачем умов укладеного з позивачем договору в частині повернення в повному обсязі отриманих кредитних коштів. Водночас, кредитний договір відповідач у судовому порядку не оспорив, натомість отримав кредитні кошти, користувався ними та не погашав заборгованість за кредитним договором.

Таким чином, заборгованість відповідача за отриманим та неповернутим кредитом на день розгляду справи складає 39000,00 грн, а тому позовна вимога про стягнення з відповідачки 39000,00 грн підлягає задоволенню.

Також, окрім суми неповернутого кредиту, позивач просить суд стягнути з відповідачки проценти за користування кредитом в розмірі 63184,28грн. Вказані відсотки відповідно до наданого позивачем розрахунку нараховано станом на 22.08.2024.

Частиною 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до п. 1 укладеного між сторонами Договору, проценти за користування кредитом за цим договором є фіксованими та становлять в день 1,50000000.

Також згідно з Договором може бути застосована знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15957813, фіксована.

Пунктом 2 Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (надалі - проценти за користування кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів.

Пунктом 3 Кредитного договору та п. 6 Додаткової угоди встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.

Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору, у разі якщо погашення Кредиту здійснюється згідно погодженого сторонами графіку платежів, що наведений в п. 3 до Договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого Кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування Кредитом розраховуються відповідно до Зниженої процентної ставки, що вказана в п. 1 Договору.

Згідно п. 2.2 Кредитного договору, сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3 Договору, (за виключенням дострокового повернення Кредиту), унаслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування Кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 1 Договору.

При цьому, нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3. До Договору, та до закінчення терміну дії Договору.

У випадку не повернення будь-якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань позичальника, в тому числі з врахуванням скасування умови про нарахування процентів за Зниженою процентною ставкою, при чому проценти за користування кредитом нараховуються на фактичний залишок суми Кредиту. Всі нараховані проценти за користування кредитом мають бути сплачені не пізніше дати кожного із наступних чергових платежів, при цьому сторони погодили, що кредитодавець надає позичальнику оновлений графік платежів шляхом відображення такого графіку в Особистому кабінеті позичальника. Скасування умови про нарахування процентів за Зниженою процентною ставкою та початок нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою на умовах, викладених в цьому Договорі не є зміною істотних умов цього Договору.

Відповідно до п.5.1. Правил, які у відповідності до пункту 10 Кредитного договору є його невід`ємною частиною, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов Кредитного договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту Позичальнику до закінчення терміну дії Договору про надання кредиту (включно), тобто, протягом всього строку кредитування.

Згідно укладеного між сторонами Договору та Додаткової угоди, термін дії Договору не змінювався та діяв до 22.08.2024.

Графік платежів для погашення заборгованості позичальника встановлено до 22.08.2024.

Відповідно до статті 1048 ЦК України відсотки сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, відсотки позивачем нараховані за загальний період з 02.05.2024 по 22.08.2024 та складають суму 63184,28 грн. Тобто нарахування відсотків не виходить поза межі дії Договору та встановленого Графіку погашення платежів.

Стосовно правильності застосовування відсоткової ставки та вірності поданих позивачем розрахунків, суд зазначає:

Як зазначено в самому Договорі (п.2) протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом (надалі - проценти за користування кредитом), нараховуються за ставкою вказаною у п. 1 Договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3. Договору і розраховується в порядку описаному нижче.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування відсотків за стандартною процентною ставкою (1,50000000) починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3. До Договору, та до закінчення терміну дії Договору.

З 1 по 7 день позивачем було застосовано знижену процентну ставку - 1,15957813.

Таким чином, позивачем вірно здійснено застосування процентної ставки згідно умов укладеного Договору та відсутності погашення заборгованості по тілу кредиту.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку розміру відсотків за користуванням кредитом з 02.05.2024 по 22.08.2024 та включаючи розмір процентної ставки з 1-7 дня - 1,15957813 та з 8 дня - 1,50000000, суд встановив, що належні до сплати відсотки складають суму 63184,28 грн, тобто розрахунок позивача є арифметично вірним та правильним.

Крім того, у пункті 1 Договору визначена сума комісії за надання кредиту в розмірі 4800,00 грн.

В п. 5 Додаткової угоди розмір комісії за надання додаткової суми кредиту складає 1050,00 грн.

Загалом сума комісії становить 5850,00 грн.

Згідно п. 6 Додаткової угоди, в якому наведено Графік платежів за Договором, комісія повинна бути оплачена трьома платежами: 16.05.2024 - 3456,40 грн, 30.05.2024 - 1343,60 грн; 30.05.2024 - 1050,00 грн.

Згідно 14 Правил, комісія за видачу кредиту - грошові кошти, які позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю в якості однієї (першої) з двох складових оплати за надання та користування кредитом. Комісія за видачу кредиту нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту, якщо умовами Договору передбачено сплату комісії за видачу кредиту. Комісія за видачу додаткових грошових коштів у кредит також належить до комісії за видачу кредиту і може одноразово нараховуватись при кожному отриманні позичальником у кредит додаткових грошових коштів, якщо нарахування Комісії за видачу додаткових грошових коштів передбачено відповідними Додатковими угодами до цього Договору, якими Сторони оформили отримання Позичальником у Кредит додаткових грошових коштів.

Відповідно до п. 6.4 Правил позичальнику нараховується і позичальник повинен сплатити кредитодавцю комісію за видачу кредиту (якщо умови Договору передбачають сплату комісії за видачу Кредиту) у розмірі, який зазначено в Договорі про відкриття кредитної лінії та комісію за видачу додаткових грошових коштів у кредит, у розмірі, який зазначено в договорі (додатковій угоді) про внесення змін у Договір про відкриття кредитної лінії.

Комісія за видачу кредиту позичальнику є іншою складовою плати за користування позичальником наданою йому сумою грошових коштів, належних кредитодавцю. Комісія за видачу кредиту нараховується, а позичальник повинен сплатити комісію за видачу кредиту, яка нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту (в тому числі, і у випадку видачі додаткових грошових коштів у кредит) (п.6.5 Правил).

Комісія за видачу кредиту не є платою за додаткові послуги кредитодавця або окремою платою за таку дію кредитодавця як переказ (видача) коштів позичальнику (п.6.6 Правил).

Правомірність нарахування комісії за надання кредиту та її стягнення позивачем в загальному розмірі 5850,00 грн узгоджується з підпунктом 14 пункту 2.1, пунктами 3.7, 6.4-6.6 Правил, якими передбачено, що комісія за видачу кредиту є складовою частиною плати за користування позичальником наданою йому сумою кредиту, нараховується одноразово при видачі кредиту та в дату його видачі, і не є платою за додаткові послуги кредитодавця або платою за таку його дію, як переказ (видача) коштів позичальнику.

Щодо заперечень відповідачки, які обґрунтовані тим, що комісія та відсотки в загальній сумі 69034,28 грн є неспівмірними, надмірними та такими, що порушують принцип справедливості, передбачений ст.ст. 3,13,509,627 ЦК України, а також тверджень відповідачки, вона не отримувала належного повідомлення про зміну умов кредитного договору, не підписувала жодних додаткових угод, тому і нарахування позивачем відсотків та комісії є неправомірним, суд зазначає наступне.

Всі істотні умови Кредитного договору, зокрема, тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту, строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо - встановлені не у Правилах надання кредитів, а у Кредитному договорі №477823-КС-004 від 02.05.2024 та Додатковій угоді № 1 від 02.05.2024, який уклала відповідачка шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Пунктом 6 Кредитного договору від 02.05.2024 визначено, що позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає Договір з вільним волевиявленням.

До того ж, у відзиві на позов відповідачка стосовно отримання грошових коштів в загальному розмірі 39000,00 грн на підставі Кредитного договору та Додаткової угоди № 1 не заперечує, як і не заперечує факт наявності зазначених угод. Тобто їх недійсність чи нікчемність відповідачкою не доводиться.

За таких обставин, встановлення у Кредитному договорі процентів, які нараховуються на залишок заборгованості за Кредитним договором та комісії відповідає принципу свободи договору, який встановлений статтею 627 ЦК України. Уклавши вказані Договори та отримавши кредит, ФОП Вільчинська К.Р. взяла на себе обов`язок оплачувати відсотки за користування кредитом та комісію.

За таких обставин, викладені у відзиві пояснення, якими ФОП Вільчинська К.Р. обґрунтовує наявність підстав для відмови у стягненні комісії та відсотків не знайшли правового обґрунтування, а загальний принцип «розумності та добросовісності» не є правовою підставою для зменшення суми процентів за користування кредитом, які позичальник зобов`язаний сплатити відповідно до умов Кредитного договору та норм Цивільного кодексу України.

Додатково суд зазначає, що посилання відповідачки про те, що судова практика у справах проти ТОВ «Бізнес позика» містить приклади, де суди зменшували заявлені вимоги або приймали рішення, які обмежували нарахування надмірних відсотків не відповідає дійсності, оскільки, по-перше, відповідачка не надала підтверджуючих доказів, зокрема, не вказала і номери справ, де виносились відповідні рішення (постанови); по-друге, згідно усталеної практики, а також аналогічних спорів про стягнення комісії та відсотків право на зменшення таких відсотків, який був погоджений сторонами, у суду відсутнє, оскільки за юридичною природою відсотки згідно ст. 1054,1056-1 ЦК України не є відсотками в розумінні ст. 625 ЦК України чи неустойкою (штрафом та пенею), які не слід ототожнювати та які в деяких поодиноких конкретних випадках можуть бути зменшені за рішенням суду.

За таких обставин, заявлені до стягнення 63184,28 грн відсотки за користування кредитними коштами, а також 5850,00 грн комісії, розрахунок яких, як встановлено судом вище, здійснено правильно та арифметично вірно, підлягають задоволенню в повному розмірі в сумах 63184,28 грн та 5850,00 грн відповідно.

Враховуючи вищевикладене, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунок заборгованості, наданий позивачем, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» суд задовольняє повністю та з фізичної особи-підприємця Вільчинської Карини Рулоївни підлягає до стягнення 39000,00 грн суми прострочених платежів по тілу кредиту, 63184,28 грн суми прострочених платежів по процентах; 5850,00 грн суми прострочених платежів за комісією.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч. 2 ст. 4 цього Закону, в електронній формі - застосовується коефіціент 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, з урахуванням задоволення позовних вимог відшкодуванню витрат позивача по оплаті судового збору з відповідача підлягає сума 2422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Вільчинської Карини Рулоївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, код 41084239) 39000 (тридцять дев`ять тисяч) грн 00 коп. суми прострочених платежів по тілу кредиту, 63184 (шістдесят три тисячі сто вісімдесят чотири) грн 28 коп. суми прострочених платежів по процентах, 5850 (п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп. суми прострочених платежів за комісією, 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін