ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.01.2026 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1383/25

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндера П. А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПБС"

про стягнення заборгованості в сумі 173561 грн 35 коп.

встановив, що Приватне акціонерне товариство "Прикарпаттяобленерго" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПБС" про стягнення заборгованості за договором про виконання робіт з перенесення об`єктів електроенергетики від 27.04.23 №2023/984 в сумі 173561 грн 35 коп.

01.12.25 суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 176 ГПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч. 4 ст. 120 цього Кодексу.

Ухвалу про відкриття провадження у справі надіслано сторонам в їх електронні кабінети, що відповідає приписам ч.5 ст.242 ГПК України та доставлено сторонам 01.12.25, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.

Позиція позивача.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що 27 квітня 2023 року між Приватним акціонерним товариством "Прикарпаттяобленерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПБС" укладено Договір про виконання робіт з перенесення об`єктів електроенергетики № 2023/984, згідно з умовами якого позивач зобов`язався виконати роботи з перенесення ПЛ-0,4 кВ Л-1 від ТП-20 в с. Залужжя Івано-Франківської області. Зазначає, що позивач прийняті на себе договірні зобов`язання виконав належним чином та у встановлені в договорі строки, що підтверджується актом № 2024/2769 від 31.01.25 приймання-передачі виконаних робіт, однак відповідач не сплатив позивачу вартості виконаних робіт, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем становить 173561 грн 35 коп., з яких 108338,83грн основного боргу, 32578,72 грн пені, 24 185,96 грн інфляційних втрат та 8 299,05 грн 3% річних.

Свою позицію позивач обґрунтовує приписами статей 258, 509, 526, 546, 610, 611, 612 Цивільного кодексу України.

Позиція відповідача.

Відзиву на позов не подав.

Відповідно до частини четвертої статті 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Статтею 178 ГПК України передбачене право відповідача подати суду відзив на позовну заяву. Разом з тим, як визначено в ч. 3 цієї статті, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Поряд з цим, одним із принципів господарського судочинства відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України, є розумність строків розгляду справи судом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку; розумним вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи те, що клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, та з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

За приписами ч.2 ст.252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною 3 статті 252 ГПК України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом. Оцінка доказів.

При встановленні фактичних обставин справи суд виходить з того, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими сторони обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або які мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення (частина друга статті 76 ГПК України).

У даній справі предмет доказування становлять обставини виконання сторонами умов укладеного між ними договору про виконання робіт з перенесення об`єктів електроенергетики від 27.04.23 №2023/984.

За змістом ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підтвердження своїх вимог та заперечень позивач подав суду копії письмових доказів, які зазначені як додатки до позовної заяви. Відповідач на підтвердження своїх вимог та заперечень докази не подавав. Заяви в порядку ч. 11 статті 80 ГПК України про те, що якісь із письмових доказів викликають сумнів з приводу їх достовірності або є підробленими, не заперечували щодо вірогідності, належності, допустимості, законності доказів, наданих іншою стороною, відповідачем також не подано.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України в сукупності всі докази, які мають значення для вирішення спору по суті, з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів, суд визнає встановленими (спростованими) такі обставини, що є предметом доказування.

27 квітня 2023 року між Приватним акціонерним товариством "Прикарпаттяобленерго" (далі - позивач/виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПБС" (далі - відповідач/замовник) укладено Договір про виконання робіт з перенесення об`єктів електроенергетики № 2023/984 (далі - Договір), згідно з умовами якого позивач зобов`язався виконати роботи з перенесення ПЛ-0,4 кВ Л-1 від ТП-20 в с. Залужжя Івано-Франківської області.

Зазначений договір підписано сторонами та скріплено їх печатками.

Договір набирає чинності з дня його підписання і діє до повного виконання Замовником та Виконавцем своїх зобов`язань (п. 4.3 Договору).

Склад, обсяги будівництва та вартість на виконання робіт з перенесення об`єктів електроенергетики визначаються робочим проектом і зведеним кошторисним рахунком, який є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.2 Договору).

На підтвердження обсягу будівництва позивачем надано Зведений кошторисний розрахунок, витяг з Робочого проекту та схему винесення електромереж в с. Залужжя Івано-Франківської області.

Вартість робіт складає 108338,83 грн з ПДВ (п. 3.1 Договору).

Пункти 2.1.3 та 2.3.6 Договору визначають обов`язки виконавця - за результатами виконання робіт скласти та надати замовнику акт приймання-здачі виконаних робіт та замовника - підписати і повернути вказаний акт в день його отримання від виконавця або дати мотивовану письмову відмову від прийняття виконання робіт.

31 січня 2025 року між позивачем та відповідачем, у відповідності до пунктів 2.1.3, 2.3.6 Договору, складено та підписано Акт № 2024/2769 приймання-передачі виконаних робіт, згідно якого Виконавцем виконані, а Замовником прийняті роботи з перенесення електричних мереж ПЛ 0,4 кВ Л-1 від ТП-20 в с. Залужжя Івано-Франківської області на загальну суму 108338,83 грн з ПДВ.

Замовник зобов`язаний своєчасно здійснити стовідсоткову передоплату в розмірі згідно п. 3.1 цього Договору (п. 2.3.5 Договору).

Оплата відповідачем за виконані роботи здійснюється шляхом безготівкового перерахування 100% коштів, згідно п. 3.1 договору, протягом 5-ти календарних днів з моменту підписання даного Договору (п. 3.2 Договору).

В порушення вимог пунктів 2.3.5 та 3.2 Договору відповідачем не здійснено оплату протягом 5-ти календарних днів з моменту підписання договору за виконання робіт з перенесення електричних мереж, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 108338,83 грн.

Пунктом 5.3 Договору передбачена відповідальність відповідача, згідно якого за порушення термінів оплати Замовник виплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення.

21 листопада 2025 року направлено відповідачу претензію № 00000058/304 з вимогою у 7-ми денний строк оплатити 108338,83 грн боргу, 32578,72 грн пені, 24 185,96 грн інфляційних втрат та 8 299,05 грн 3% річних станом на 20.11.2025.

Відповіді на претензію та доказів оплати відповідачем заборгованості матеріали справи не містять.

У зв`язку з порушенням відповідачем прийнятих на себе договірних зобов`язань щодо оплати виконаних позивачем робіт позивачем на підставі п. 5.3 Договору та ст.625 ЦК України нараховано відповідачу 32684,08 грн пені за період з 27.11.2024 по 27.11.2025, 24185,96 грн інфляційних втрат за період з 03.05.2023 по 27.11.2025 та 8352,48 грн 3% річних за період прострочення оплати з 03.05.2023 по 27.11.2025.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Зі змісту ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Укладаючи договір про виконання робіт з перенесення об`єктів електроенергетики від 27.04.23 №2023/984, сторони погодили всі його істотні умови.

Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).

За своєю правовою природою укладений між сторонами у справі вищезазначений договір є договором підряду, відтак до нього застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Закріплене у Цивільному кодексі України визначення договору підряду дає підстави для висновку про те, що це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №523/6003/14-ц).

За частинами 1, 3 статті 843 Цивільного кодексу України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

У відповідності до частини 1 статті 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

За приписами частини 1 статті 846 Цивільного кодексу України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

За частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу України, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Як встановлено частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Як зазначалося вище, 31 січня 2025 року між позивачем та відповідачем, у відповідності до пунктів 2.1.3, 2.3.6 Договору, складено та підписано Акт № 2024/2769 приймання-передачі виконаних робіт, згідно якого виконавцем виконані, а замовником прийняті роботи з перенесення електричних мереж ПЛ 0,4 кВ Л-1 від ТП-20 в с. Залужжя Івано-Франківської області на загальну суму 108338,83 грн з ПДВ.

Суд констатує, що двосторонній характер договору підряду зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, договір підряду складається з двох взаємопов`язаних між собою зобов`язань: 1) правовідношення, в якому виконавець має надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; 2) правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, не допускається (частина перша статті 525 ЦК України).

В ході судового розгляду відповідач не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин, аніж ті, що встановлені судом.

В матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем 108338,83грн вартості виконаних позивачем робіт.

За наведених обставин справи та зазначених норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 108338,83грн вартості виконаних позивачем робіт обгрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

Крім того, статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею).

Приписами ст. ст. 549, 551, 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 5.3 Договору передбачена відповідальність відповідача, згідно якого за порушення термінів оплати Замовник виплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Положеннями абзацу другого частини другої статті 538 ЦК України встановлено, що сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач завчасно повідомив позивача про те, що не виконає свого обов`язку щодо оплати за договором, тобто поведінка замовника не відповідала вимогам добросовісності у відносинах з виконавцем.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

З огляду на несвоєчасну оплату відповідачем вартості виконаних позивачем робіт, позивачем на підставі п. 5.3 Договору та ст.625 ЦК України нараховано відповідачу 32684,08грн пені за період з 27.11.2024 по 27.11.2025, 24185,96 грн інфляційних втрат за період з 03.05.2023 по 27.11.2025 та 8352,48 грн 3% річних за період прострочення оплати з 03.05.2023 по 27.11.2025.

Відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Суд перевірив правильність нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат та встановив, що ці розрахунки є арифметично вірними.

Висновок суду.

За змістом ч. 1, 3ст. 74 ГК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст.77 ГПК допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 79 ГПК наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. ст2 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

В контексті наведеного, суд констатує, що позовні вимоги обґрунтовані та підтверджені відповідними доказами, відтак позов слід задовольнити.

Судові витрати.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України передбачено, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 3028,00 грн.

Враховуючи той факт, що позов задоволено в повному обсязі, а позовну заяву позивачем подано через підсистему "Електронний суд", у відповідності до ч.3ст.4 Закону України "Про судовий збір" витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 2422,40грн суд покладає на відповідача.

Керуючись ст. 2, 13, 53, 73, 74, 80, 86, 129, 236, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

задовольнити позов Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПБС" про стягнення заборгованості за договором про виконання робіт з перенесення об`єктів електроенергетики від 27.04.23 №2023/984 в сумі 173561 грн 35 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПБС"(78436,Надвірнянський район, с.Бистриця, урочище Центр, буд.5 Г, ідентифікаційний код 32872788) на користь Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго"(76014, вул.Індустріальна, 34, м.Івано-Франківськ, ідентифікаційний код 00131564) 108338 (сто вісім тисяч триста тридцять вісім гривень) 83 коп. основного боргу, 32684 (тридцять дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні) 08 коп. пені, 24185 (двадцять чотири тисячі сто вісімдесят п`ять гривень) 96 коп. інфляційних втрат, 8352 (вісім тисяч триста п`ятдесят дві гривні 48 коп.) 3% річних та 2422(дві тисячі чотириста двадцять дві гривні) 40коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.01.2026.

Суддя П. А. Шкіндер