ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2026 р. Справа №909/665/25

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Димовент плюс», б/н від 27.08.2025 (вх. № апеляційного суду 01-05/2631/25 від 28.08.2025)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.08.2025, суддя Горпинюк І.Є.

у справі №909/665/25

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокомфорт-ІФ",

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Димовент плюс",

про стягнення 110 630,34 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог позивача

02.06.2025 товариство з обмеженою відповідальністю "Єврокомфорт-ІФ" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Димовент плюс" про стягнення 110 630,34 грн, з яких: 105 779,00 грн - основний борг, 4 851,34 грн.- пеня.

В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем (постачальник) умов договору поставки № 37409865/01 від 18 березня 2025 року в частині поставки товару.

За непоставку товару на суму 105 779,00 грн. відповідачу нараховано пеню згідно з п. 6.2.1. Договору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 07.08.2025 позов задоволено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Димовент плюс" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокомфорт-ІФ" заборгованість в сумі 105 779,00 грн., пеню в сумі 4 851,34 грн., 2 422,40 грн. судового збору та 6 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду обґрунтоване тим, що відповідач свого обов`язку щодо поставки товару належним чином не виконав. Борг відповідача перед позивачем щодо повернення попередньої оплати становить 105 779,00 грн. Розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується документально. Доказів на спростування таких обставин відповідач не надав.

Також місцевий господарський суд врахував, що відповідач порушив своє зобов`язання щодо строків поставки товару, не навів суду причин з яких він допустив таке прострочення виконання грошового зобов`язання, не подав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій та не надав жодних доказів свого майнового стану чи існування інших виняткових обставин, які б були підставою для зменшення розміру неустойки, передбаченої договором. За таких обставин підстав для зменшення розміру пені немає.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та заперечення позивача

28.08.2025 до Західного апеляційного господарського суду через систему "Електронний суд" надійшла апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Димовент плюс» б/н від 27.08.2025 (вх. № апеляційного суду 01-05/2631/25 від 28.08.2025) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.08.2025 у справі №909/665/25.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, без повного і всебічного з`ясування обставин справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не забезпечив належне повідомлення відповідача про розгляд справи, оскільки судова кореспонденція була направлена за неправильно зазначеною адресою, а повідомлення про вручення не містить відомостей про особу отримувача та документ на підставі якого таке повідомлення отримано (довіреності, доручення). Відповідач фактично не був обізнаний про розгляд справи та не отримував судових повідомлень.

Крім того, право відповідача на подання відзиву порушене, оскільки доступ до матеріалів справи через систему «Електронний суд» надано лише 05.08.2025, а оскаржуване рішення ухвалено вже 07.08.2025, що суперечить принципам змагальності та рівності сторін (ст. 12 ЦПК України).

Суд неправильно застосував ст. 693 ЦК України, оскільки товар був поставлений у повному обсязі та належної якості. Натомість суд не врахував положення ст. 526 ЦК України щодо належного виконання зобов`язання відповідачем.

Також суд безпідставно проігнорував умови договору щодо електронного документообігу: видаткові накладні були належним чином направлені позивачу через систему M.E.Doc з використанням КЕП, а відмова позивача від їх підписання є односторонньою та недобросовісною.

Суд не врахував об`єктивні причини затримки поставки та добросовісні дії відповідача щодо забезпечення альтернативного способу доставки товару.

Вимоги про стягнення неустойки є безпідставними, оскільки зобов`язання з поставки виконано, а позивач не довів наявність збитків. Навіть у разі визнання порушення, розмір неустойки підлягає зменшенню відповідно до ст. 551 ЦК України.

Також, апелянт просить стягнути з ТОВ «Єврокомфорт-ІФ» на користь ТОВ «Димовент плюс» судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Орієнтований розмір витрат на професійну правничу допомогу зазначає 15 000 грн.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2025 справу №909/665/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Малех І.Б., суддів Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.08. 2025 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Димовент плюс», б/н від 27.08.2025 (вх. № апеляційного суду 01-05/2631/25 від 28.08.2025) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.08.2025 у справі №909/665/25 залишено без руху з підстав, наведених в ній.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.09.2025 у складі колегії суддів: головуючого судді Малех І.Б. суддів: Бонк Т.Б., Якімець Г.Г. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Димовент плюс», б/н від 27.08.2025 (вх. № апеляційного суду 01-05/2631/25 від 28.08.2025) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.08.2025 у справі №909/665/25 та призначено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За розпорядженням керівника апарату суду №336 від 20.10.2025 проведено автоматизовану заміну складу суду в справі №909/665/25.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2025 для розгляду справи №909/665/25 визначено наступний склад суду: Бойко С.М. - головуючий суддя, судді : Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 справу №909/665/25 прийнято до провадження колегією суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Заяви і клопотання

Як встановлено апеляційним судом, апелянтом в апеляційній скарзі заявлено клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи та поновити строк для подання таких доказів, який пропущено з поважних причин.

В обґрунтування клопотання про долучення доказів апелянт зазначає, що неподання доказів у суді першої інстанції зумовлене його неповідомленням про відкриття провадження у справі. Ухвала Господарського суду Івано-Франківської області була направлена за неправильною адресою. Зокрема, правильною юридичною адресою відповідача є: 01042, м. Київ, пров. Новопечерський, буд. 19/3, корп. 3, офіс 2, тоді як у повідомленні про вручення зазначено: пров. Новопечерський 19/3, 3/2, Київ, Київ р-н, Київ обл., 01042, без зазначення будинку, корпусу та офісу.

Апелянт також наголошує, що ТОВ «Димовент плюс» зазначеного поштового відправлення не отримувало, жоден з уповноважених представників або працівників товариства повідомлення про вручення не підписував, а повідомлень від поштової служби про надходження судової кореспонденції товариство не отримувало.

З приводу аргументу скаржника про неповідомлення його щодо розгляду справи, колегія суддів зазначає таке.

Як встановлено Західним апеляційним господарським судом ухвала про відкриття провадження направлялася відповідачу 11.06.2025 та отримана 23.06.2025 (повідомлення про вручення аркуш 40, том 1). До Господарського суду Івано-Франківської області зазначене повідомлення про вручення повернулося 27.06.2025.

В матеріалах справи (аркуші 30-31) міститься відповідь №1439596 від 02.06.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Димовент плюс». Місцезнаходженням відповідача вказано Україна, 01042, м. Київ, пров. Новопечерський, будинок 19/3, корпус. 3, офіс 2.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що номери будинку, корпусу та офісу співпадають із тими, що зазначені в відповіді №1439596 від 02.06.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Західний апеляційний суд приходить висновку, що незазначення слів «будинок», «корпус» та «офіс» не призвело до неправильної адреси доставлення вказаної ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Крім того, зазначене повідомлення повернулося до Господарського суду Івано-Франківської області із відміткою про вручення. Будь-яких доказів щодо неотримання уповноваженими представниками чи співробітниками ТОВ «Димовент плюс» ухвали про відкриття провадження відповідач не надає та не зазначає, чи були вжиті ним заходи щодо встановлення того, хто отримав зазначене повідомлення, не вказує про те чи направлялося ним звернення до АТ «Укрпошта» щодо встановлення особи, яка отримала зазначене повідомлення та не надає доказів проведення службового розслідування.

У відповідності до ч. 6 ст.6 ГПК України, адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Отже з наведеного вбачається що, у відповідача був обов`язок зареєструвати електронний кабінет.

За приписами ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів .

Частинами 1,2 ст. 80 ГПК України визначено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. При цьому, відповідачем докази повинні бути подані разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8 ст.80 ГПК України).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що, застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення у справі "Волчлі проти Франції" (Walchli v. France), заява № 35787/03, пункт 29, від 26.07.2007). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998).

Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом апеляційної інстанції доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (подібні за змістом висновки щодо застосування статті 269 ГПК України викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2020, у справі № 909/965/16, від 26.02.2019, у справі № 913/632/17, від 13.01.2021, у справі № 10/Б-921/1442/2013).

Апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про приєднання зазначених доказів на стадії апеляційного провадження в справі.

Щодо строку на подачу відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.09.2025 у складі колегії суддів: головуючого судді Малех І.Б. суддів: Бонк Т.Б., Якімець Г.Г. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Димовент плюс», б/н від 27.08.2025 (вх. № апеляційного суду 01-05/2631/25 від 28.08.2025) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.08.2025 у справі №909/665/25 та призначено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ГПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

П. 4 резолютивної частини ухвали від 04.09.2025 про відкриття провадження у справі встановлено, що учасники справи мають право подати відзив на апеляційну скаргу та докази надсилання відзиву учасникам справи у строк, не пізніше п`яти днів з дня отримання ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Позивачу зазначена ухвала доставлена до електронного кабінету 05.09.2025 о 17.09.

Статтею 5 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972, при обчисленні строку суботи, неділі та офіційні свята враховуються.

Згідно з п. а ч. 1 ст. 1 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972, ця Конвенція застосовується до обчислення строків у цивільних, комерційних і адміністративних справах, включаючи процедуру стосовно таких справ, якщо такі строки встановлені законом або судовим чи адміністративним органом.

Згідно з ч. 1 ст. 115 ГПК України, строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

За змістом ч. 1, 4, 6, 7 ст. 116 ГПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію тільки в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Враховуючи вищезазначене, перебіг встановленого апеляційним господарським судом строку на подання відзиву починається зі спливом п`яти днів з моменту отримання апелянтом ухвали, тобто 07.09.2025 (оскільки ухвалу отримано 05.09.2025 о 17.09), а завершується 11.09.2025. Проте відзив на апеляційну скаргу скеровано позивачем до Західного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» 10.11.2025, тобто з пропущенням строку.

Як встановлено Західним апеляційним господарським судом позивачем не подано клопотання про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до .ч. 2 ст. 118 ГПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про залишення відзиву позивача на апеляційну скаргу без розгляду.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції

18 березня 2025 між товариством з обмеженою відповідальністю "Димовент плюс" (далі також-постачальник/відповідач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Єврокомфорт-ІФ"(далі також-покупець/позивач) укладено договір поставки №37409865/01 (а.с. 9 - 11).

Пунктом 1.1. Договору погоджено, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов`язується поставляти і передавати у власність покупцю будівельні матеріали, найменуванням, кількістю, асортиментом і за ціною згідно рахунків-фактур, видаткових накладних, (надалі іменується товар), а покупець зобов`язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Відповідно до п. 1.2. Договору товар може поставлятися постачальником партіями, відповідно до Замовлень покупця, погодженими сторонами та зазначеними у видаткових накладних, що підтверджують факт отримання товару і являються невід`ємною частиною даного договору. Під партією сторони розуміють кількість товару відвантаженого по одній видатковій (товарній) накладній.

Сторони домовилися, що даний договір згідно з п.4 ст. 265 Господарського кодексу України, укладається відповідно до вимог Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів "Інкотермс" Міжнародної Торгової Палати в редакції 2010 року (п. 1.3. Договору).

Вартість договору та порядок розрахунків визначені у розділі 2 договору.

Загальна вартість договору визначається сумою вказаною у специфікаціях (додатки) або рахунках підписаних сторонами в рамках строку дії даного договору (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 2.2. Договору покупець здійснює оплату за товар на підставі виставлених постачальником рахунків-фактур, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника: 100% авансовий платіж шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника.

Датою здійснення розрахунку є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника (п. 2.3. Договору).

Умови і строки поставки товару сторони погодили у розділі 3 договору.

Згідно з п. 3.1. Договору товар поставляється на умовах DDP зі складу постачальника, відповідно до вимог Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів "Інкотермс" Міжнародної Торгової Палати в редакції 2010 року.

Відповідно до п. 3.5. Договору постачальник протягом 24 годин з моменту отримання замовлення, повідомляє покупця про можливість або неможливість виконання даного замовлення. У випадку можливості виконання даного замовлення, постачальник виставляє покупцю рахунок-фактуру на день підтвердження замовлення.

Строк готовності товару становить 10 робочих днів з дати оплати (п. 3.6. Договору).

Згідно з п. 4.1. Договору сторони зобов`язані виконувати умови договору належним чином, в межах всіх обумовлених строків.

Пунктом 4.2. Договору сторони погодили, що постачальник зобов`язаний: поставити і передати товар у власність покупцю з усіма необхідними супроводжуючими документами (п. 4.2.1. Договору); надати покупцю достатній об`єм повідомлень про будь-які події, що можуть вплинути на виконання зобов`язань по даному договору (п. 4.2.2. Договору); нести всі витрати, пов`язані з товаром і всі ризики, яких він може зазнати, до моменту його передачі у розпорядження покупця (п. 4.2.4. Договору).

Відповідно до п. 6.2.1. Договору постачальник, за порушення строків поставки сплачує на користь покупця неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми недопоставленого товару.

Згідно з п. 7.1. Договору господарські зобов`язання сторін цього договору, що виникли на його підставі існують із дня його підписання сторонами та діють до 31 грудня 2025 року, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань сторонами.

Відповідно до п. 9.2. Договору підписуючи цей Договір, сторони також погодили можливість використання електронного та/або кваліфікованого електронного підпису в документообігу в межах виконання цього договору, в тому числі при складанні первинних документів. Сторонами погоджено використання такого підпису в порядку і на умовах передбачених чинним законодавством України.

Пунктом 9.3. Договору сторони погодили, що даний договір, всі додаткові угоди та додатки до цього договору є невід`ємною частиною цього договору, а також первинні документи на виконання цього договору можуть складатися і підписуватися сторонами в електронному вигляді із дотриманням законодавства про електронні документи та електронний документообіг та законодавства у сфері використання електронного та/або кваліфікованого електронного підпису. У разі складання таких документів у електронному вигляді та підписання їх з використанням електронного та/або кваліфікованого підпису, використання печатки сторонами не є обов`язковим.

Пунктом 9.4. Договору сторони домовилися, що всі документи, включаючи даний договір, які складені і підписані сторонами в електронному вигляді мають таку ж юридичну силу як і документи укладені в паперовій формі та підписані власноручно.

Згідно з п. 9.5. Договору датою складання і оформлення будь-якого електронного документа, в тому числі цього договору вважається дата, зазначена в такому електронному документі. Дата підписання документу за допомогою електронного та/або кваліфікованого підпису не є датою його складання і відповідає даті підписання електронного документу стороною, яка зробила це останньою.

Як стверджує позивач, на виконання договірних умов, постачальник (відповідач) виставив покупцю (позивачу) рахунки на оплату на загальну суму 117 711,00 грн, а саме: рахунок на оплату по замовленню № 215 від 18 березня 2025 року на товар у вигляді 2 позицій на суму 26 432,00 грн та 11 932,00 грн; загальна сума - 38 364, 00 грн; рахунок на оплату по замовленню № 229 від 20.03.2025 року на товар у вигляді 1 позиції на загальну суму 15 210,00 грн; рахунок на оплату по замовленню № 233 від 20.03.2025 року на товар у вигляді 1 позиції на загальну суму 64 137, 00 грн.

На підставі виставлених постачальником рахунків, покупець здійснив 100% авансовий платіж шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника, що підтвержується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями кредитового переказу коштів, а саме:

- № 1752 від 18 березня 2025 р. на суму 38 364,00 грн (а.с. 13);

- № 1777 від 20 березня 2025 р. на суму 15 210,00 грн (а.с. 15);

- № 1782 від 21 березня 2025 р. на суму 64 137, 00 грн (а.с. 17).

В порушення умов договору, постачальник прийняті на себе договірні зобов`язання щодо поставки та передачі товару у власність покупцю не виконав.

З огляду на невиконання ТОВ "Димовент Плюс" термінів поставки згідно п. 3.6. Договору поставки № 37409865/01 від 18 березня 2025 р., 14.05.2025 позивачем на адресу відповідача направлено відповідні вимоги (вих. № 2025/05-03) по кожному рахунку та платіжному дорученню щодо повернення грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ "Єврокомфорт-ІФ"; докази направлення вимог наявні в матеріалах справи (а. с. 19 зворот). Отже, відповідач здійснив поставку тільки однієї позиції товару згідно рахунку на оплату по замовленню № 215 на суму 11 932,00 грн; вимоги щодо повернення коштів в сумі 105 779,00 грн. або поставки товару на цю суму відповідачем не виконані, що стало підставою для нарахування відповідачу пені за порушення строків поставки (п. 6.2.1. Договору) та звернення до суду з даним позовом.

Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.08.2025 у цій справі оскаржується відповідачем в повному обсязі.

Предметом позовних вимог є стягнення 110 630,34 грн, з яких: 105 779,00 грн - основний борг, 4851,34 грн - пеня за неналежне виконання договірних зобов`язань за договором поставки товару.

П. 1 ч. 2 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Внаслідок укладення Договору поставки № 37409865/01 від 18 березня 2025 року між сторонами відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі також - ЦК України), виникли цивільні права та обов`язки.

Договір укладений між сторонами в межах чинного законодавства України - є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та вони не визнані судом недійсними (стаття 204 Цивільного кодексу України).

За своєю правовою природою, виходячи з його змісту, укладений між сторонами договір є договором поставки.

Як передбачено ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 статті 712 ЦК України).

У відповідності з ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з положеннями статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За змістом статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Момент виконання обов`язку продавця передати товар визначено статтею 664 Цивільного кодексу України, згідно з якою обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

У відповідності до ч. 2 статті 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За встановлених судом обставин, позивач виконав свої зобов`язання за укладеним договором у повному обсязі щодо оплати за товар.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі виставлених постачальником рахунків, покупець здійснив 100% авансовий платіж шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника на загальну суму 117 711,00 грн.

Відповідно до п. 3.5. Договору постачальник протягом 24 годин з моменту отримання замовлення, повідомляє покупця про можливість або неможливість виконання даного замовлення. У випадку можливості виконання даного замовлення, постачальник виставляє покупцю рахунок-фактуру на день підтвердження замовлення.

Строк готовності товару становить 10 робочих днів з дати оплати (п. 3.6. Договору).

За наведеного, у постачальника (відповідача) виник обов`язок щодо поставки товару покупцю протягом 10 робочих днів з дати оплати.

Натомість, в порушення договірних зобов`язань, відповідач здійснив поставку тільки однієї позиції товару згідно рахунку на оплату по замовленню № 215 на суму 11 932,00 грн; аванс в сумі 105 779,00 грн. за товар, який не поставлено- відповідач не повернув та товар не поставив.

Щодо повернення суми попередньої оплати позивач направляв відповідачу вимоги, докази наявні в матеріалах справи, які відповідач залишив без відповіді.

Доводи апеляційної скарги в частині належного виконання зобов`язань щодо поставки товару за укладеним між сторонами договір, не знайшли підтвердження в апеляційному суді, а тому заперечення відповідача є безпідставними.

У покупця (позивача) наявне право у відповідності до вимог ч. 2 статті 693 ЦК України вимагати повернення попередньої оплати непоставленого товару в сумі 105 779,00 грн.

Борг відповідача перед позивачем щодо повернення попередньої оплати становить 105 779,00 грн. Розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується документально. Доказів на спростування таких обставин відповідач не надав.

Виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих та досліджених у ході розгляду цієї справи, враховуючи їх вірогідність та взаємозв`язок, відповідно до ст. 86 ГПК України, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 105 779,00 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню.

За порушення відповідачем строків поставки товару, позивач нарахував відповідачу, згідно з п. 6.2.1. Договору пеню в сумі 4851,34 грн, за період з 07.04.2025 до 30.05.2025.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ч. 1 ст. 610 ЦК України.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Приписами статей 549, 551, 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 6.2.1. Договору сторони погодили, що постачальник, за порушення строків поставки сплачує на користь покупця неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми недопоставленого товару.

За наведеного, нарахування позивачем пені є правомірним.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Як вбачається з матеріалів справи, покупець нарахував постачальнику пеню за період з 07.04.2025 до 30.05.2025 в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, враховуючи умови 6.2.1. Договору.

Суд перевірив розрахунок позивача щодо нарахування пені, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду. Розрахунок позивача, який наявний в матеріалах справи, є арифметично та методологічно вірним.

При цьому суд не вбачає підстав для зменшення розміру застосованої до відповідача неустойки (пені) відповідно до положень ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Суд враховує, що відповідач порушив своє зобов`язання щодо строків поставки товару, не надав жодних доказів свого майнового стану чи існування інших виняткових обставин, які б були підставою для зменшення розміру неустойки, передбаченої договором. Окрім того розмір пені не є значним, відповідач не навів причин невиконання зобов`язань за договором.

За таких обставин підстав для зменшення розміру передбаченої договором пені немає.

Згідно з ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/1

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", зокрема, змінено назву ст. 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд звертає увагу, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку висновків суду першої інстанції, погоджується з ними та вважає їх такими, що відповідають встановленим обставинам справи, умовам договору та вимогам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження, а заперечення позивача підтвердженні дослідженими матеріалами справи та доводами викладеними в межах судового розгляду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.08.2025 в справі №909/665/25 прийнято з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення, оскільки не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Судові витрати.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Димовент плюс», б/н від 27.08.2025 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.08.2025залишити без змін.

Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до касаційної інстанції визначені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.