ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 906/1512/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Зуєва В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Надслучанська Перлина»

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 (головуюча - Гудак А. В., судді: Коломис В. В., Тимошенко О. М.) і рішення Господарського суду Житомирської області від 02.12.2024 (суддя Машевська О. П.) у справі

за позовом керівника Звягельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Звягельської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Надслучанська Перлина»

про усунення перешкод у користуванні майном шляхом скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та зобов`язання повернути земельну ділянку водного фонду

(за участю представників: прокурор - Готка Ю.О., відповідача - Тетеря С.І., Кравець О.І.)

Історія справи

Обставини справи, встановлені судами

1. Новоград-Волинська районна державна адміністрація розпорядженням від 13.12.2010 №1173 затвердила ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,1716 га з кадастровим номером :01:000:0162 для ведення особистого селянського господарства (обслуговування будівлі млину) на території Наталівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області (за межами населеного пункту) (далі - спірна земельна ділянка).

2. У затвердженому вказаним розпорядженням проекті землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки передбачено, що земельна ділянка розташована в 50-ти метровій водоохоронній зоні річки Случ, на яку відповідний проект її встановлення не розроблявся. Земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту с. Олександрівка та має схил до річки Случ. З урахуванням того, що земельна ділянка межує з водним об`єктом (річка Случ), що дає підстави віднесення до прибережної захисної смуги, на її використання встановити такі обмеження: без будівництва нових об`єктів нерухомості; використання ділянки для обслуговування будівлі млину.

3. У висновку Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області № 3558/р-6/1-4-3632 від 09.08.2010 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зазначено, що спірна земельна ділянка межує зі сходу: водоохоронна зона річки Случ та що земельна ділянка знаходиться поза прибережними захисними смугами водних об`єктів.

4. За договором купівлі-продажу від 16.12.2012 ОСОБА_1 відчужив спірну земельну ділянку на користь ОСОБА_2 , який у свою чергу за договором купівлі-продажу від 11.06.2013 відчужив цю ділянку на користь ОСОБА_3 .

5. 11.06.2013 за ОСОБА_3 на підставі укладеного ОСОБА_2 договору купівлі-продажу від 11.06.2013 зареєстровано право власності на нежитлові будівлі та споруди у складі: будинку дизельних установок загальною площею 55,3 кв м, будівель млинів загальною площею 48,1 кв м, 274,9 кв м та 123 кв м за адресою: АДРЕСА_1 , що розміщені на спірній земельній ділянці.

6. Новоград-Волинська районна державна адміністрація розпорядженням від 04.03.2014 №111 затвердила ОСОБА_3 проект землеустрою щодо зміни цільового призначення спірної земельної ділянки - для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування на території Наталівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області (за межами населеного пункту) (далі - Проект землеустрою 2014).

7. За актом приймання передачі від 26.05.2014 ОСОБА_3 вніс спірну земельну ділянку (з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування) до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Надслучанська Перлина» (далі - ТОВ «Надслучанська Перлина», відповідач), яке 16.06.2014 зареєструвало право власності на спірну земельну ділянку.

8. За змістом складеного ГУ Держгеокадастру у Житомирській області акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 02.07.2020 №520ДК/384/АП/0901/20 спірна земельна ділянка межує з прибережною захисною смугою річки Случ; схемою інженерного обладнання території с. Олександрівка прибережна захисна смуга річка Случ в районі реконструкції будівель млина на відстані 5-8 м від існуючої будівлі. На час перевірки порушень вимог земельного законодавства не виявлено.

9. За повідомленням Звягельскої міської ради (далі - Рада, позивач): (1) проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги річки Случ, зокрема у межах або за межами Наталівської сільської ради Новоград-Волинського (Звягельського району) Житомирської області не розроблявся; (2) у графічній та текстовій частині затвердженого Наталівською сільською радою генерального плану забудови з планом зонування території с. Олександрівка відомості про координати поворотних точок межі прибережної захисної смуги річки Случ у межах с. Олександрівка відсутні.

10. За змістом генерального плану с. Олександрівка, розробленого на виконання рішення Наталівської сільської ради від 31.01.2014, розмір прибережних захисних смуг для річки Случ становить 50 м.

11. За висновком від 03.07.2024 №344 судової земельно-технічної експертизи в результаті накладення меж спірної земельної ділянки на витяг з генерального плану с. Олександрівка встановлено відсутність накладання меж земельної ділянки на прибережну захисну смугу річки Слуг. Межі спірної земельної ділянки не можуть вважатись такими, що накладаються на прибережну захисну смугу річки Случ, встановлену у генеральному плані та схемі зонування с. Олександрівка. У зв`язку з цим неможливо визначити межі (координати з поворотними точками) та площу частин, що накладаються, із відображенням такого накладення на відповідній схемі.

Узагальнений зміст позовних вимог та підстав позову

12. Керівник Звягельської окружної прокуратури (далі - прокурор) звернувся до суду в інтересах держави в особі Ради з позовом до ТОВ «Надслучанська перлина» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації всіх речових прав на цю земельну ділянку, припинивши право власності відповідача, всі права та обтяження, зареєстровані на вказану земельну ділянку; зобов`язати відповідача повернути спірну земельну ділянку власнику - Звягельській міській об`єднаній територіальній громаді в особі Ради.

13. Позов мотивований тим, що спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду та розташована в межах законодавчо визначеної прибережної захисної смуги річки Случ, тому за жодних умов не може мати приватного власника. Вибуття такої земельної ділянки з власності територіальної громади шляхом неодноразового переоформлення права власності на неї за приватними особами свідчить про порушення прав територіальної громади на користування та розпорядження цими землями, що триває.

Узагальнений зміст та обґрунтування оскаржуваних рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

14. Господарський суд Житомирської області рішенням від 02.12.2024, яке залишив без змін Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 10.03.2025, позов задовольнив. Ухвалив усунути перешкоди Раді у користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою шляхом припинення права приватної власності ТОВ «Надслучанська Перлина» на спірну земельну ділянку; ТОВ «Надслучанська Перлина» повернути власнику - Звягельській міській об`єднаній територіальній громаді в особі Ради спірну земельну ділянку.

15. Суд апеляційної інстанції встановив, що згідно з відомостями планів зовнішніх меж спірної земельної ділянки, що містяться в проектах землеустрою 2010 та 2014 років, північна сторона спірної земельної ділянки має загальну ширину - 91,24 метри, а південна - 89,37 метри. При огляді схем візуально видно, що основна частина спірної земельної ділянки, яка межує зі східної сторони з річкою Случ, займає менше половини ширини земельної ділянки, відтак вся східна половина спірної земельної ділянки лежить в межах прибережної захисної смуги річки Случ.

16. З цього суд зробив висновок, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги річки Случ, тобто є землею водного фонду і не могла набуватися відповідачем на праві приватної власності. Така земельна ділянка може надаватися тільки в користування і лише для цілей, визначених статтями 59, 60 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та статтями 85, 88-89 ВК України.

17. Обставину набуття приватної власності на землю водного фонду необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є саме негаторний позов, який може бути заявлений упродовж усього часу тривання відповідного порушення і на таку вимогу не поширюються вимоги щодо позовної давності.

18. Суди також встановили дотримання прокурором встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» процедури представництва інтересів держави, а саме: 10.11.2023 прокурор повідомив уповноважений орган - Раду про виявлені порушення закону та необхідність захисту інтересів держави в судовому порядку. У відповідь на звернення прокурора Рада 10.11.2023 повідомила про те, що нею не вживалися будь-які заходи щодо повернення спірної земельної ділянки та не заперечувала проти здійснення представництва інтересів держави прокурором в суді.

Касаційна скарга

19. Не погоджуючись із указаними судовими рішеннями, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287 ГПК України, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

20. Висновок судів попередніх інстанцій щодо розташування усієї спірної земельної ділянки у межах 50-ти метрової прибережної захисної смуги річки Случ та її належності до земель водного фонду, які не можуть перебувати у приватній власності, є передчасним і таким, що ґрунтується на припущеннях.

21. Суди порушили статтю 60 ЗК України, частину 6 статті 88 ВК України (у редакції, чинній з 05.01.2011), без урахування висновків Верховного Суду в постановах від 05.08.2020 у справі № 330/1629/18, від 21.02.2024 у справі № 381/1425/19, від 25.09.2024 у справі № 361/1685/18 (згідно з якими у межах населених пунктів межі прибережної захисної смуги можуть визначатися з урахуванням містобудівної документації); від 18.11.2020 у справі № 302/813/17, від 25.11.2020 у справі № 159/3438/16-ц, від 17.02.2021 у справі № 149/2528/18, від 07.07.2021 у справі № 362/121/15-ц, від 09.11.2022 у справі № 450/389/16-ц, від 30.11.2022 у справі № 557/1471/20, від 08.11.2023 у справі № 372/4149/18, від 15.11.2023 у справі № 130/2703/20 (щодо необхідності спеціальних знань у галузі геодезії та землеустрою і проведення експертизи для з`ясування обставин накладення земельних ділянок і встановлення площі такого накладення); від 22.01.2025 у справі № 446/478/19 від 21.03.2018 у справі № 441/123/16, від 21.09.2022 у справі № 369/1872/18 (щодо необхідності доведення позивачем розміру накладення земельної ділянки на іншу земельну ділянку, а також неможливості застосування способу захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору).

22. Суди попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду в постановах від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 22.06.2021 у справі № 910/13448/19, внаслідок чого помилково встановили наявність у прокурора права на подачу позову в інтересах Ради, так як прокурор не дотримався необхідних умов для цього, визначених у статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

23. Сама по собі державна реєстрація права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем не може вважатися створенням перешкод і порушенням прав територіальної громади, а має розглядатися як заволодіння майном, а отже прокурор обрав неналежний спосіб захисту прав територіальної громади шляхом пред`явлення негаторного, а не віндикаційного позову. При цьому така реєстрація речових прав проведена у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно, яке було розташоване на спірній земельній ділянці на момент набуття на неї права приватної власності.

24. Задоволення судом позовних вимог у цій справі становить порушення права відповідача на мирне володіння своїм майном та гарантій cтатті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

25. Відсутні висновки Верховного Суду:

- щодо можливості застосування пункту 10 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1998 № 486 для цілей визначення меж прибережних захисних смуг водних об`єктів у межах населених пунктів після 05.01.2011, так як приписи наведеної норми суперечать частині 6 статті 88 ВК України у редакції, що діє з вказаної дати;

- щодо того, чи є обов`язковим визначення ширини прибережної захисної смуги у метрах від урізу води (у меженний період) та/або координат її поворотних точок для встановлення прибережної захисної смуги водного об`єкта у межах населеного пункту у його містобудівній документації відповідно до норм статті 60 ЗК України і статті 88 ВК України;

- щодо застосування підпунктів 6.1.2, 6.1.3 п. 6.1 глави 6 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень у контексті того, чи є обов`язковим для проведення експертного дослідження/судової експертизи щодо наявності/відсутності накладення земельної ділянки на прибережної захисної смуги водного об`єкта, встановлену у містобудівній документації населеного пункту, надання експерту координат поворотних точок прибережної захисної смуги;

- щодо застосування статті 391 Цивільного кодексу України у спорах щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою водного фонду з приводу того, що є необхідною умовою для задоволення позову у цій категорії спорів - доведення позивачем існування прибережної захисної смуги водного об`єкта у межах земельної ділянки, з приводу якої виник спір, або на момент виділення такої ділянки з державної/комунальної власності у приватну, або на момент набуття відповідачем цієї ділянки у власність, або на момент звернення з позовом до суду і його розгляду судом;

- у спорах накладення земельних ділянок щодо того, чи може суд встановити накладення земельної ділянки на підставі проекту землеустрою щодо її відведення, якщо після виготовлення такого проекту конфігурація цієї ділянки була змінена.

26. Суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази, надані відповідачем на для спростування обставини накладення спірної земельної ділянки на прибережну захисну смугу річки Случ, а натомість встановили обставини розташування спірної земельної ділянки у межах нормативно визначеної прибережної захисної смуги річки Случ на підставі недопустимих доказів, без застосування спеціальних знань у галузі геодезії та землеустрою та без ідентифікації площі та координат накладення.

Позиція прокурора у відзиві на касаційну скаргу

27. Вважає доводи касаційної скарги безпідставними, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, як законні та обґрунтовані.

Позиція Верховного Суду

28. Звертаючись із позовом у цій справі, прокурор стверджував, що спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду та розташована в межах законодавчо визначеної прибережної захисної смуги річки Случ.

29. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав про те, що спірна земельна ділянка межує зі сходу із прибережною захисною смугою річки Случ, а не накладається на неї за критерієм зовнішньої межі водоохоронної зони водного об`єкту відповідно до нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України.

30. Суди обох інстанцій погодились з доводами прокурора про належність спірної земельної ділянки до земель водного фонду. До такого висновку суди дійшли за наслідками візуального огляду схем розташування земельної ділянки та вказали, що основна частина спірної земельної ділянки, яка межує зі східної сторони з річкою Случ, займає менше половини ширини земельної ділянки, відтак вся східна половина спірної земельної ділянки лежить в межах прибережної захисної смуги річки Случ.

31. Верховний Суд вважає такі висновки судів передчасними та зазначає таке.

32. Після подання відповідачем касаційної скарги у цій справі Верховний Суд ухвалив постанову від 20.05.2025 у справі № 906/57/24. Ураховуючи критерії подібності справ, визначені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, правовідносини у справі № 906/57/24 та у справі № 906/1512/23 є подібними, тому висновки Верховного Суду у наведеній справі в силу частини 4 статті 300 ГПК України підлягають врахуванню судом касаційної інстанції, який у такому випадку не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги.

33. Верховний Суд зауважує, що метою позову прокурора є повернення в комунальну власність земельної ділянки, набутої відповідачем у приватну власність, з підстави віднесення всієї цієї земельної ділянки до земель водного фонду у зв`язку з її накладенням на прибережну захисну смугу річки Случ.

34. Дійсно, за усталеними правовими висновками Верховного Суду (якими обґрунтовано керувались суди попередніх інстанцій) заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом.

35. Разом з тим вимога про повернення земельної ділянки як належний спосіб захисту у цій справі може бути задоволена тільки щодо тієї її частини, що накладається на прибережну захисну смугу річки Случ. Відтак прокурор повинен довести, яка саме земельна ділянка, в яких межах накладається на прибережну захисну смугу.

36. За змістом частини 1 статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні, яка ідентифікується насамперед її просторовим розташуванням, що описується через її межі.

37. Захистити право без ідентифікації земельної ділянки неможливо. Для вирішення подібних спорів земельна ділянка, що накладається, зокрема на прибережну захисну смугу, має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі відповідно до статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Близькі за змістом висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 446/478/19.

38. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є правомірним та ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 22.02.2022 у справі № 761/36873/18, від 03.09.2025 у справі № 911/906/23.

39. Застосований судом спосіб захисту має бути правомірним - таким, що відповідає правовій природі відносин, що виникли між сторонами спору, тобто відповідати праву; тоді як ефективність характеризує спосіб захисту відповідно до критерію його дієвості у відновленні порушеного права та інтересу.

40. Всупереч цьому суди попередніх інстанцій належним чином не обґрунтували належність способу захисту у вигляді повернення в комунальну власність всієї спірної земельної ділянки, оскільки з наведеного судами в тексті оскаржуваних судових рішень мотивування вбачається, що лише східна частина земельної ділянки накладається на прибережну захисну смугу річки Случ.

41. Водночас вимога про повернення спірної земельної ділянки як належний спосіб захисту у цій справі може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на прибережну захисну смугу.

42. Крім того, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Таке втручання не може визнаватися законним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 справі № 446/478/19).

43. Велика Палата Верховного Суду також неодноразово звертала увагу на те, що однією з основних засад законодавства є добросовісність, дії учасників правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин.

44. Згідно зі статтею 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

45. У справі, що розглядається, суди при вирішенні спору не встановили обставин, які підлягають встановленню при вирішенні спору у подібних правовідносинах, зокрема в яких саме межах набута відповідачем земельна ділянка накладається на прибережну захисну смугу та чи є можливим та доцільним виокремлення тієї частини спірної земельної ділянки, яка не перебуває в межах прибережної захисної смуги.

46. Відповідно до частини 2 статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. При цьому встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

47. Ураховуючи вищевикладене, доводи касаційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, свідчать про невідповідність оскаржуваних судових рішень вимогам статті 236 ГПК України про законність і обґрунтованість та є достатніми для скасування ухвалених у цій справі рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

48. Водночас Верховний Суд відхиляє доводи скаржника в пункті 22 постанови та зазначає про дотримання прокурором вимог закону щодо представництва інтересів держави у спірних правовідносинах, про що детально зазначили суди обох інстанцій.

49. Разом з тим з огляду на допущені судами процесуальні порушення, які унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, Верховний Суд не розглядає інші доводи касаційної скарги, які стосуються суті спору.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

50. За змістом частини 3 статті 310 цього Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

51. Ураховуючи викладене та беручи до уваги, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

52. Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги наведене в цій постанові, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо дослідити наявні у справі докази щодо обставин перебування спірної земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги та ухвалити законне та обґрунтоване рішення з урахуванням відповідних висновків суду касаційної інстанції.

Розподіл судових витрат

53. Оскільки суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, відповідно до частини 14 статті 129 ГПК України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Надслучанська Перлина» задовольнити.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 і рішення Господарського суду Житомирської області від 02.12.2024 у справі № 906/1512/23 скасувати.

3. Справу № 906/1512/23 направити на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Зуєв В.А.