ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 914/639/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжрегіональна виробнича компанія "Омега"

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 07.11.2025 у справі

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжрегіональна виробнича компанія "Омега"

на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжрегіональна виробнича компанія "Омега"

до Приватного підприємства "Галичина Агроресурси"

про стягнення 1 795 845,79 грн.

Короткий зміст і підстави подання скарги

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжрегіональна виробнича компанія "Омега" (далі - ТОВ "Міжрегіональна виробнича компанія "Омега", стягувач) звернулося до Господарського суду Львівської області зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича (далі - приватний виконавець) у справі № 914/639/24 за позовом ТОВ "Міжрегіональна виробнича компанія "Омега" до Приватного підприємства "Галичина Агроресурси" (далі - ПП "Галичина Агроресурси") про стягнення 1 795 845,79 грн.

2. Скаргу мотивовано тим, що стягувач дотримався встановленого порядку та умов пред`явлення до виконання наказу Господарського суду Львівської області від 10.07.2024, а приватний виконавець дійшов помилкового висновку про відсутність у представника права представляти інтереси довірителя у приватного виконавця з огляду на зміст та сутність довіреності від 15.04.2025. На думку скаржника, повернення приватним виконавцем виконавчого документа стягувачу із посиланням на положення пункту 2 частини 3 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" є проявом надмірного формалізму.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

3. Господарський суд Львівської області ухвалою від 09.07.2025 (суддя Мазовіта А. Б.) визнав протиправними дії приватного виконавця під час примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 10.07.2024 у справі № 914/639/24 щодо винесення повідомлення від 11.06.2025 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання на підставі пункту 2 частини 3 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження", визнав недійсним і скасував повідомлення та зобов`язав приватного виконавця відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 10.07.2024 .

4. Ухвалу суду мотивовано тим, що безпідставне повернення приватним виконавцем стягувачу виконавчого документа, а саме наказу суду від 10.07.2024, без прийняття до виконання згідно з повідомленням від 11.06.2025 створює необґрунтовані перешкоди стягувачу у реалізації конституційної гарантії виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

5. Західний апеляційний господарський суд постановою від 07.11.2025 (судді: Матущак О. І. - головуючий, Скрипчук О. С., Кравчук Н. М.) ухвалу Господарського суду Львівської області від 09.07.2025 у справі № 914/639/24 скасував та прийняв нове рішення, яким у задоволенні скарги на дії приватного виконавця відмовив.

6. Постанову мотивовано тим, що повернення приватним виконавцем виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання є правомірним та відповідає вимогам чинного законодавства. Оскільки виконавчий документ було подано особою, яка не мала належних повноважень на представництво інтересів стягувача, приватний виконавець 11.06.2025 обґрунтовано виніс повідомлення про повернення виконавчого документа. Такі дії не можуть розцінюватися як прояв надмірного формалізму, адже здійснені у межах компетенції та відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження". Застосування процесуальних норм у цьому випадку було спрямоване на забезпечення правової визначеності та дотримання встановленої законом процедури, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, ТОВ "Міжрегіональна виробнича компанія "Омега" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 07.11.2025, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 09.07.2025 залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

8. На обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що висновки Західного апеляційного господарського суду, викладені у постанові від 07.11.2025 у справі № 914/639/24, не відповідають не лише нормам чинного законодавства України, а й сталій судовій практиці під час вирішення аналогічних спорів.

ТОВ "Міжрегіональна виробнича компанія "Омега" зазначає про самостійне втручання суду у сталість судової системи щодо визначення порядку та умов примусового виконання рішення суду відповідно до правових позицій Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах від 03.06.2020 у справі № 464/5990/16-а, від 13.02.2018 у справі № 923/182/13-г, від 19.08.2019 у справі № 913/438/16, від 16.04.2018 у справі № 12/57, від 20.01.2021 у справі № 619/562/18.

Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно вдався до застосування "правового пуризму", надмірної процесуальної формальності, не здійснивши при цьому дотримання нормам статті 238 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та застосування положень статей 74- 77, 86, 337 ГПК України і приписів норм Закону України "Про виконавче провадження", та посилається на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 29.10.2018 у справі № 826/14749/16.

Узагальнений виклад позиції іншого учасника справи

9. Приватний виконавець у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення з мотивів, викладених в оскаржуваній постанові.

Розгляд справи Верховним Судом

10. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.12.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Міжрегіональна виробнича компанія "Омега" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 07.11.2025 у справі № 914/639/24 та постановлено здійснити касаційний перегляд зазначеного судового рішення у порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

11. Господарський суд Львівської області рішенням від 13.06.2024 позов задовольнив; стягнув із ПП "Галичина Агроресурси" на користь ТОВ "Міжрегіональна виробнича компанія "Омега" 1 369 329,00 грн основного боргу, 334 785,43 грн пені, 42 308,31 грн 3 % річних, 49 423,05 грн інфляційних, 21 550,16 грн судового збору.

12. 10.07.2024 на виконання рішення Господарського суду Львівської області від 13.06.2024, яке набрало законної сили, видано наказ.

13. Стягувач звернувся до приватного виконавця із заявою від 06.06.2025 про відкриття виконавчого провадження із виконання наказу від 10.07.2024 про примусове виконання судового рішення у справі № 914/639/24. Заява підписана представником позивача за довіреністю Олександром Грищенком. До заяви було долучено оригінал довіреності б/н від 15.04.2025.

14. Згідно з довіреністю від 15.04.2025 ТОВ "Міжрегіональна виробнича компанія "Омега" уповноважує Грищенка Олександра Миколайовича представляти інтереси довірителя, зокрема в органах державної виконавчої служби з питань виконання судових рішень, перед всіма юридичними та фізичними особами, з усіх питань, що стосуються діяльності довірителя та необхідні для виконання довіреності. Довірителю надається право подавати, направляти та отримувати документи, підписувати заяви тощо, користуватися процесуальними правами стягувача, передбаченими Законом України "Про виконавче провадження".

15. 11.06.2025 приватний виконавець за наслідками розгляду заяви про примусове виконання наказу у справі № 914/639/24, що виданий 13.06.2024, керуючись пунктом 2 частини 3 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження", повернув виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання. При цьому приватний виконавець зазначив, що до заяви долучено довіреність від 15.04.2025, згідно з якою представник заявника не наділений правом представляти інтереси довірителя у приватного виконавця.

16. Стягувач звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, зокрема на повідомлення від 11.06.2025 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у визначений статтею 341 ГПК України десятиденний строк.

Позиція Верховного Суду

17. Згідно з положеннями частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

18. Здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги ТОВ "Міжрегіональна виробнича компанія "Омега" не вбачається з таких підстав.

19. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, яка охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

20. Стаття 129-1 Конституції України гарантує обов`язковість виконання судового рішення.

Відповідно до статей 18, 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

21. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються, зокрема, Законом України "Про виконавче провадження".

22. Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

23. За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

24. Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

25. Пунктом 2 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

26. Відповідно до статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

27. Частиною 2 статті 343 ГПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

28. При цьому касаційний суд зауважує, що господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження).

29. Отже, за результатами розгляду скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов`язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17.01.2025 № 906/400/22, від 18.05.2022 № 910/21454/17.

30. Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не знайшли своє підтвердження, оскільки висновки суду апеляційної інстанції є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, з огляду на таке.

31. За змістом положень статей 1, 5, 6, 11, 18 Закону України "Про виконавче провадження" метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду й інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

32. Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України "Про виконавче провадження" сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов`язаний вчинити певні дії особисто.

Представником юридичної особи у виконавчому провадженні може бути особа, яка відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань має право вчиняти дії від імені такої юридичної особи без довіреності. Повноваження представника юридичної особи у виконавчому провадженні можуть бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до закону. Представник може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти така особа. Дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи у виконавчому провадженні можуть міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або у виданій довіреності (абзац 1 частини 4 статті 16 цього Закону).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються одним із таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу" (абзац 2 частини 4 статті 16 Закону України "Про виконавче провадження" у редакції на час звернення представника стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження).

33. Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальним законом, який регулює порядок вчинення виконавчих дій, при цьому детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція), яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню.

34. Згідно з пунктом 10 розділу ІІ Інструкції (у редакції на час звернення представника стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження) повноваження представників сторін, які беруть участь у виконавчому провадженні, мають бути посвідчені такими документами, зокрема, довіреністю; ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

Документи, що посвідчують повноваження представників, повинні бути оформлені відповідно до вимог чинного законодавства.

Оригінали документів, зазначених у цьому пункті, або належним чином засвідчені їх копії долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Після пересвідчення наявності у представника належним чином оформленого документа, що посвідчує повноваження представника, його оригінал у разі потреби повертається представникові сторони виконавчого провадження.

У випадку реалізації стороною виконавчого провадження права на пред`явлення виконавчого документа на виконання, подання заяви про повернення без виконання виконавчого документа, отримання присудженого майна чи стягнутих сум через представника виконавець перевіряє, чи обумовлені у довіреності повноваження представника на здійснення таких дій.

У разі реалізації стороною виконавчого провадження права на оскарження дій державного виконавця та інших посадових осіб органів державної виконавчої служби через представника таке повноваження представника має бути обумовлено в довіреності.

Обмеження повноважень представника на вчинення певної виконавчої дії мають бути застережені у відповідному документі, що посвідчує повноваження представника, або в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

35. Як вбачається з пункту 3 розділу ІІІ Інструкції, до заяви про примусове виконання рішення, яку подає представник стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження.

36. Результат аналізу зазначеної норми дає підстави для висновку, що метою включення до переліку документів, які підтверджують представництво сторони, зокрема, довіреності, є визначення належного обсягу повноважень представника (адвоката) на звернення від імені сторони у виконавчому провадженні задля уникнення вчинення дій представником без повноважень.

37. Відповідно до частини 3 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання:

1) якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця;

2) в інших випадках, передбачених законом.

При поверненні виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією частиною, приватний виконавець зобов`язаний письмово зазначити підстави повернення, право стягувача оскаржити рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а також право стягувача подати виконавчий документ на виконання іншого приватного виконавця або до органу державної виконавчої служби.

38. Як встановлено судом апеляційної інстанції, ТОВ "Міжрегіональна виробнича компанія "Омега" видало довіреність, якою уповноважило Грищенка О. М. представляти інтереси довірителя в судах загальної юрисдикції, адміністративних та господарських судах, брати участь у судових засіданнях, представляти інтереси довірителя в органах державної виконавчої служби з питань виконання судових рішень (постанов) та/або ухвал господарського суду, їх оскарження, а також представляти інтереси перед усіма юридичними та фізичними особами, у тому числі перед банківськими та/або фінансово-кредитними установами, районними державними адміністраціями, органами статистики, податковими органами, відділеннями державних фондів з усіх питань, що стосуються діяльності довірителя.

39. Звертаючись зі скаргою на дії приватного виконавця, стягувач зазначив, що приватний виконавець не навів конкретних підстав, які б свідчили про відсутність у представника довіреності на право представляти інтереси довірителя перед приватним виконавцем.

40. Наведені доводи стягувача суд апеляційної інстанції правомірно визнав необґрунтованими, адже довіреністю не передбачено повноваження адвоката на представництво інтересів довірителя саме перед приватним виконавцем. Тлумачення повноважень представника не може ґрунтуватися на припущенні про відсутність заборони, а повинно спиратися на чітке надання відповідного права довірителем.

41. Згідно зі статтею 16 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" приватним виконавцем є громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність із примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності. Водночас відповідно до чинного законодавства України приватний виконавець наділений владними повноваженнями, що підтверджується правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.08.2021 у справі № 520/7497/2020.

42. Таким чином, доводи скаржника, наведені у касаційній скарзі, про те, що довіреністю передбачено право представляти інтереси довірителя перед усіма юридичними та фізичними особами, не може бути враховано, оскільки звернення було здійснено не до Білецького І. М. як фізичної особи, а до приватного виконавця, який діє в межах наданих йому державою владних повноважень.

43. У касаційній скарзі скаржник також стверджує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові вдався до "правового пуризму" та надмірної процесуальної формальності, не здійснивши дотримання норм статті 238 ГПК України та застосування положень статей 74- 77, 86, 337 ГПК України.

44. Верховний Суд зазначає, що під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд (рішення ЄСПЛ у справі "Салов проти України").

45. Формалізм у процесі є позитивним і необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя та є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ "Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії", "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії").

46. Згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (рішення ЄСПЛ у справі "Волчлі проти Франції", ТОВ "Фріда" проти України").

47. Верховний Суд звертає увагу на те, що на стадії відкриття виконавчого провадження виконавець повинен пересвідчитися, зокрема, чи відповідають виконавчий документ і заява про його виконання вимогам Закону України "Про виконавче провадження", чи надано всі документи, наявність / відсутність підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

48. З огляду на встановлені обставини повернення приватним виконавцем виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання з тих підстав, що виконавчий документ було подано особою, яка не мала належних повноважень на представництво інтересів стягувача, такі дії не можуть розцінюватися як прояв надмірного формалізму, адже здійснені у межах компетенції та відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", спрямовані на забезпечення правової визначеності й дотримання передбаченої законом процедури, що узгоджується з практикою ЄСПЛ.

49. Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про те, що постанову суду апеляційної інстанції прийнято на підставі повного та всебічного дослідження обставин справи, із застосуванням релевантних норм права, висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а зміст постанови - положенням статті 238 ГПК України, що свідчить про відсутність застосування судом апеляційної інстанції "правового пуризму" та надмірного формалізму.

50. Посилання скаржника на практику Верховного Суду щодо визначення порядку та умов примусового виконання рішення суду колегія суддів вважає безпідставним, оскільки обставини справ (№ 464/5990/16-а, № 923/182/13-г, № 913/438/16, № 12/57, № 619/562/18), правові висновки Верховного Суду, в яких стягувач просить застосувати за аналогією права до спірних правовідносин, не є тотожними із обставинами цієї справи, оскільки питання повноважень на представництво інтересів стягувача в межах виконавчого провадження у цих справах не досліджувалось.

51. Отже, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження і не дають підстав для висновку про неправильне застосування та порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

52. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

53. Згідно з частиною 3 статті 304 ГПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

54. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

55. Статтею 309 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

56. Враховуючи межі перегляду справи у суді касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а тому немає підстав для задоволення касаційної скарги і скасування оскаржуваної постанови.

Розподіл судових витрат

57. Розподіл судових витрат скаржника (стягувача) у виді судового збору, сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарг, у порядку статті 129 ГПК України не здійснюється, оскільки згідно з пунктом 19 частини 2 статті 3 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній із 14.11.2024) судовий збір не справляється за подання апеляційної та касаційної скарг на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжрегіональна виробнича компанія "Омега" залишити без задоволення.

Постанову Західного апеляційного господарського суду від 07.11.2025 у справі № 914/639/24 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай