ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2026 м. Дніпро Справа № 904/1399/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А., Іванова О.Г.,

розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр протипожежних послуг «Дія» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2025 у справі № 904/1399/25 (суддя Фещенко Ю.В.), повний текст рішення складено 29.04.2025

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Астон Сефеті», с. Дороге, Дніпровського району, Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр протипожежних послуг «Дія», м. Дніпро

про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 75000,00 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

26.03.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Астон Сефеті» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ТОВ «Центр протипожежних послуг «Дія» безпідставно отриманих коштів у сумі 75 000,00 грн.

Позовна вимога базується на тому, що відповідач не повернув грошові кошти, перераховані позивачем на підставі платіжного доручення № 559 від 18.08.2021, а правових підстав для їх отримання не існує. Позивач вважає такі кошти безпідставно набутими.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2025 позовні вимоги ТОВ «Астон Сефеті» до ТОВ «Центр протипожежних послуг «Дія» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 75 000,00 грн - задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ТОВ «Центр протипожежних послуг «Дія» на користь ТОВ «Астон Сефеті» - 75 000,00 грн - безпідставно отриманих грошових коштів та 2 422,40 грн - витрат по сплаті судового збору.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ТОВ «Центр протипожежних послуг «Дія» оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду (далі ЦАГС) та просить: скасувати оскаржуване рішення у даній справі повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки суд першої інстанції дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, проігнорував позицію Відповідача, викладену у відзиві та запереченнях, а також неправильно застосував норми матеріального права.

Суд першої інстанції помилково зазначив, що Відповідач нібито не заперечував факту неукладення договору поворотної фінансової допомоги, тоді як Відповідач з самого початку послідовно і категорично заперечував як правову кваліфікацію спірних коштів як безпідставно набутих, так і доводи Позивача про відсутність договірних відносин, що прямо підтверджується змістом відзиву та заперечень, наявних у матеріалах справи.

Єдиний доказ, наданий Позивачем, а саме платіжне доручення від 18.08.2021 із чітким призначенням платежу «перерахування поворотної фінансової допомоги згідно з договором № 18-08/21-ФД», не лише не підтверджує безпідставність набуття коштів, а навпаки свідчить про існування договірної підстави їх перерахування, що виключає можливість застосування ст. 1212 ЦК України.

Суд не надав жодної оцінки очевидній суперечливості поведінки Позивача, який у 2021 році власноруч перерахував кошти з чітким посиланням на договір, а у 2025 році стверджує, що такий договір не укладався, що свідчить про недобросовісність сторони Позивача та можливе внесення завідомо неправдивих відомостей до платіжних документів, однак ці обставини були повністю проігноровані судом.

Суд першої інстанції неправильно визначив момент початку перебігу позовної давності, штучно пов`язавши його з датою направлення вимоги у березні 2025 року, тоді як за версією самого Позивача спірні правовідносини виникли 18.08.2021, а отже саме з цієї дати Позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Посилання суду на п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі ЦК України) є юридично помилковим, оскільки зазначена норма була прийнята після виникнення спірних правовідносин і не може мати зворотної дії в часі відповідно до ст. 5 ЦК України та ст. 58 Конституції України, що неодноразово підтверджено правовими позиціями Конституційного Суду України.

Аналогічно, посилання Позивача на продовження строків позовної давності у зв`язку з карантином є безпідставним, оскільки дія карантину завершилась 30.06.2023, а граничний строк позовної давності у цій справі сплив 18.08.2024, тобто карантин не впливав на можливість своєчасного звернення Позивача до суду.

Суд фактично підмінив правову природу спірних відносин, допустивши небезпечний прецедент, за яким будь-яка сторона господарського договору може заднім числом змінити правову кваліфікацію власних платежів і вимагати їх повернення як безпідставно набуті, що суперечить принципам правової визначеності, стабільності цивільного обороту та верховенства права.

Отже, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, судом порушено норми матеріального права та не застосовано положення ст. 257 ЦК України, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

30.06.2025 Позивач в системі «Електронний суд» сформував відзив на апеляційну скаргу Відповідача та заперечує проти її задоволення, вважаючи рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2025 законним, обґрунтованим і таким, що ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

У суді першої інстанції Відповідач не заперечував факту отримання від Позивача грошових коштів у сумі 75 000 грн, а також не заперечував факту неукладення між сторонами письмового договору поворотної фінансової допомоги, що прямо зафіксовано у матеріалах справи.

Крім того, разом з апеляційною скаргою Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу укладення договору фінансової допомоги № 18-08/21-ФД від 18.08.2021, на який він посилається, що свідчить про відсутність між сторонами договірних правовідносин з надання фінансової допомоги.

За відсутності укладеного договору правові підстави для отримання та утримання Відповідачем грошових коштів відсутні, у зв`язку з чим між сторонами виникли недоговірні правовідносини, що підлягають регулюванню положеннями ст. 1212 ЦК України про повернення безпідставно набутого майна.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка без достатньої правової підстави набула або зберегла майно за рахунок іншої особи, зобов`язана повернути таке майно потерпілому, у тому числі і в разі, якщо підстава, на якій майно було набуте, згодом відпала.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність сукупності умов, а саме збільшення майна в однієї особи, відповідна втрата майна іншою особою, причинний зв`язок між таким збільшенням і втратою, а також відсутність достатньої правової підстави для набуття майна, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01.06.2021 у справі № 916/2478/20, від 04.05.2022 у справі № 903/359/21 та від 05.10.2022 у справі № 904/4046/20.

Щодо доводів апеляційної скарги про сплив строку позовної давності Позивач зазначає, що вони є безпідставними та такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм цивільного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22 роз`яснила, що положення ч. 2 ст. 530 ЦК України застосовуються лише до договірних зобов`язань, у яких строк виконання не визначений, тоді як до недоговірних зобов`язань з повернення безпідставно набутого майна норми цієї статті не застосовуються.

Зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникає з моменту такого набуття, а утримання майна з цього часу є неправомірним, у зв`язку з чим обов`язок Відповідача повернути 75 000,00 грн виник одразу після їх отримання 18.08.2021.

Разом з тим перебіг строку позовної давності було продовжено у зв`язку з дією загальнодержавного карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з 12.03.2020 до 30.06.2023, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, запровадженого Законом України № 540-ІХ від 30.03.2020.

Крім того, з 24.02.2022 в Україні діє воєнний стан, у зв`язку з чим відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України строки, визначені ст. 257 ЦК України, продовжуються на весь період дії воєнного стану.

З урахуванням дії карантину та воєнного стану перебіг строку позовної давності фактично було зупинено, а тому трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення безпідставно одержаних коштів, який обчислюється з 18.08.2021, на момент звернення Позивача до суду не сплив.

Таким чином, апеляційна скарга Відповідача не містить правових підстав для скасування оскаржуваного рішення, а доводи апеляції зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин та не спростовують правильності застосування норм матеріального права.

У зв`язку з викладеним Позивач просить апеляційну скаргу Відповідача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2025 у справі № 904/1399/25 без змін.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

18.08.2021 позивач перерахував на користь відповідача грошові кошти в сумі 75 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 559 із призначенням платежу: «перерахування поворотної фінансової допомоги згідно з договором № 18/08-21-ФД від 18.06.2021» (а. с. 4).

Як зазначив позивач, і що не заперечувалося відповідачем під час розгляду справи, договір № 18/08-21-ФД від 18.06.2021, на який зроблено посилання у призначенні платежу, між сторонами фактично не укладався.

Оцінюючи ці обставини, суд виходить із положень п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, відповідно до яких судочинство ґрунтується на засадах змагальності сторін і свободи в наданні ними доказів та доведенні їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати всі наявні у них докази та не приховувати їх.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання такими правами не допускається.

Статтями 73 та 74 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

Таким чином, обов`язок доказування полягає у належній процесуальній поведінці учасників справи щодо збирання та подання доказів з метою усунення невизначеності у правовідносинах та встановлення судом обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення спору.

У даному випадку позивач посилається на те, що договір № 18/08-21-ФД від 18.06.2021 між позивачем та відповідачем не укладався, при цьому відповідач вказані обставини під час розгляду справи не оспорив та не спростував.

06.03 2025 Позивач направив на адресу Відповідача вимогу від 05.03.2021 № 1 в якій встановив 7 днів для повернення 75 000,00 грн отриманих по платіжному дорученні № 559 від 18.08.2021. Згідно поштового трекера Відповідач отримав вимогу 10.03.2025, при цьому відповіді на лист не надав, грошові кошти не повернув, що і є предметом виникнення спору по даній справі.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, надаючи правове обґрунтування рішення у даній справі, виходив із того, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11, статей 626, 627, 628, 638 ЦК України та ст. 180 Господарського кодексу України цивільні права й обов`язки виникають, зокрема, з договорів, які вважаються укладеними лише за умови досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов у належній формі, чого у даному випадку судом першої інстанції не встановлено, оскільки договір поворотної фінансової допомоги № 18/08-21-ФД від 18.06.2021 між сторонами фактично не укладався, не підписувався та не підтверджений будь-якими іншими доказами волевиявлення сторін.

Суд зазначив, що платіжне доручення № 559 від 18.08.2021 є лише доказом фактичного перерахування грошових коштів у сумі 75 000,00 грн, але саме по собі не підтверджує існування договірних відносин, а відтак не може вважатися належною правовою підставою для набуття відповідачем спірних коштів, з огляду на вимоги статей 205, 207, 208, 640 644 ЦК України.

З урахуванням правової природи поворотної фінансової допомоги, роз`ясненої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02.02.2020 у справі № 381/4019/18, а також норм статей 1046, 1047 та 1051 ЦК України, місцевий господарський суд дійшов висновку, що відсутність письмового договору позики (фінансової допомоги) між юридичними особами виключає можливість визнання спірних правовідносин договірними.

Встановивши факт отримання відповідачем грошових коштів та відсутність будь-яких правових підстав їх набуття і збереження, а також відсутність доказів їх повернення, суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення глави 83 ЦК України, зокрема ст. 1212 ЦК, визнавши спірні кошти безпідставно набутим майном, яке підлягає поверненню потерпілому незалежно від причин такого набуття.

Суд також правильно зазначив, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності сукупності умов набуття майна, набуття за рахунок іншої особи та відсутності правової підстави, і що у даній справі всі ці умови доведені матеріалами справи, а договірний характер правовідносин між сторонами відсутній, що узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 25.04.2019 у справі № 904/2342/18 та від 12.02.2019 у справі № 910/20926/16.

Визначаючи момент виникнення обов`язку відповідача з повернення коштів, суд обґрунтовано застосував ч. 2 ст. 530 ЦК України та встановив, що після отримання відповідачем 10.03.2025 вимоги позивача від 05.03.2025 строк виконання грошового зобов`язання сплив 17.03.2025, у зв`язку з чим саме з цієї дати виникло порушене право позивача на звернення до суду.

Доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності суд першої інстанції обґрунтовано відхилив, оскільки право вимоги про повернення безпідставно набутого майна виникло лише після спливу семиденного строку з моменту пред`явлення вимоги, а позов подано у межах встановленого законом строку.

Колегія суддів ЦАГС, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи в межах вимог статей 269 270 ГПК України, дійшла висновку про їх безпідставність та погоджується із правовими висновками суду першої інстанції, оскільки останній повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку доказам і правильно застосував норми матеріального права, зокрема ст. 1212 ЦК України, за відсутності між сторонами укладеного договору поворотної фінансової допомоги, що підтверджується відсутністю будь-яких належних і допустимих доказів його укладення та не спростовується самим лише посиланням у призначенні платежу.

Суд апеляційної інстанції не приймає доводи апелянта про існування між сторонами договірних правовідносин, оскільки платіжне доручення № 559 від 18.08.2021 лише підтверджує факт перерахування грошових коштів, але саме по собі не свідчить про укладення договору та досягнення сторонами згоди щодо його істотних умов у розумінні ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України.

За відсутності належних доказів укладення договору спірні правовідносини обґрунтовано кваліфіковані як недоговірні, що виключає застосування договірних способів захисту та зумовлює застосування положень про повернення безпідставно набутих коштів (кондикційного зобов`язання).

Посилання апелянта на нібито суперечливу та недобросовісну поведінку позивача колегія суддів визнає такими, що не мають правового значення для вирішення спору, оскільки навіть помилкове зазначення підстави платежу не створює правочину між юридичними особами без дотримання письмової форми та погодження істотних умов, а питання можливої кримінально-правової оцінки дій посадових осіб не входить до предмета доказування у цій господарській справі.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного визначення моменту початку перебігу позовної давності колегія суддів також відхиляє, адже перебіг строку позовної давності у цій справі не може вважатися пропущеним з огляду на дію спеціальних норм Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, якими на період дії загальнодержавного карантину, встановленого з 12.03.2020 до 30.06.2023, було продовжено строки позовної давності, визначені, зокрема, ст. 257 ЦК України.

Також з 24.02.2022 на всій території України діє воєнний стан, у зв`язку з чим відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України перебіг строків позовної давності, у тому числі загального трирічного строку, продовжується на весь період його дії, що унеможливлювало сплив такого строку до моменту звернення позивача з позовом.

З урахуванням перерахування грошових коштів 18.08.2021 строк позовної давності позивачем не пропущено.

Враховуючи наведене, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ «Центр протипожежних послуг «Дія» не підлягає задоволенню, у зв`язку з чим рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2025 у справі № 904/1399/25 підлягає залишенню без змін.

6. Висновки апеляційного господарського суду за результатами перегляду рішення суду.

Колегія суддів ЦАГС дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку всім доказам у їх сукупності та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

7. Щодо розподілу судових витрат.

У відповідності до ст. 129 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 3 633,60 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр протипожежних послуг «Дія» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2025 у справі № 904/1399/25 залишити без змін.

Судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги по даній справі покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр протипожежних послуг «Дія».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов