ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/14515/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючої), Власова Ю.Л., Малашенкової Т.М.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Європєум інвест" (далі - Товариство, відповідач 1, скаржник)

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2025 (головуючий суддя: Скрипка І.М., судді: Тищенко А.І., Мальченко А.О.)

у справі № 910/14515/24

за позовом Акціонерного товариства "Банк "Кліринговий дім"(далі - Банк, позивач)

до: Товариства;

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач 2)

про стягнення 2 463 608,05 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог та судових рішень

Банк звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з Товариства та ОСОБА_1 боргу за кредитним договором від 10.09.2020 № 40/2020-К (далі - договір від 10.09.2020) у сумі 2 463 608,05 грн, з яких: 2 414 797,14 грн за тілом кредиту; 48 810,91 грн за процентами.

Господарський суд міста Києва рішенням від 22.04.2025 у справі № 910/14515/24 (суддя Мандриченко О.В.) позов задовольнив повністю, стягнув солідарно з відповідачів зазначену суму заборгованості за договором від 10.09.2020, з посиланням на виникнення у Товариства та ОСОБА_1 обов`язку виконання зобов`язання перед Банком за вказаним правочином, як солідарних боржників.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство 03.09.2025оскаржило його в апеляційному порядку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2025: витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/14515/24 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги чи залишення її без руху до надходження матеріалів справи № 910/14515/24 до апеляційної інстанції.

Матеріали справи № 910/14515/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду 25.09.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2025 зі справи апеляційну скаргу Товариства залишено без руху; скаржнику встановлено строк 10 днів з дня отримання копії ухвали на усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: - доплатити суму судового збору з апеляційної скарги; - вказати інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, з огляду на те, що наведені у клопотанні апелянта причини пропуску строку визнані судом неповажними.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2025 зі справи відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства на рішення суду першої інстанції у справі.

Зазначена ухвала суду апеляційної інстанції з посиланням на приписи статті 261 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) мотивована тим, що наведені скаржником у заяві про усунення недоліків від 18.10.2025 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, поданій апелянтом на виконання вимог ухвали від 08.10.2025 про залишення апеляційної скарги без руху, визнані Північним апеляційним господарським судом неповажними, наслідком чого стала відмова суду у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Товариство оскаржило ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2025 зі справи про відмову у відкритті апеляційного провадження до суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі Товариство, з посиланням на порушення судом попередньої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд касаційної інстанції ухвалу суду апеляційної інстанції від 31.10.2025 скасувати, а справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції не навів обґрунтованих підстав неможливості поновлення пропущеного Товариством процесуального строку, враховуючи приписи статті 256 ГПК України, з огляду на встановлені обставини справи в їх сукупності. Суд не оцінював поважність/неповажність наведених скаржником причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду через призму статті 256 ГПК України.

Отже, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження та неповажності причин пропуску такого строку, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою приписи статті 256 ГПК України та, відповідно, не досліджував належним чином, та не оцінював у сукупності обставини ухвалення судового рішення місцевим господарським судом, обставини подання апеляційної скарги, обставини вчинення/невчинення апелянтом дій з усунення недоліків апеляційної скарги, як і не оцінював доводи скаржника, наведені в обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в контексті наявності/відсутності підстав для поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги з інших поважних причин.

Позиція інших учасників справи

Від Банку надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому останній проти доводів касаційної скарги заперечив, просив Суд оскаржувану ухвалу залишити без змін, з посиланням, зокрема на необґрунтованість доводів касаційної скарги.

ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

Верховний Суд ухвалою від 02.12.2025 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, тому зважаючи на перебування судді Булгакової І.В. у відпустці, справа, з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), розглядається Судом у розумні строки.

Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції

Предметом касаційного оскарження є ухвала апеляційного господарського суду від 31.10.2025 зі справи про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 261 ГПК України.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

Так, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення, відповідно до частини першої статті 256 ГПК України, а якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 ГПК України (частина третя статті 256 ГПК України).

Суд апеляційної інстанції встановив, що рішення у справі № 910/14515/24 місцевий господарський суд ухвалив 22.04.2025, а повний текст склав та підписав 23.04.2025. При цьому матеріали справи містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно до якого оскаржуване рішення апелянт отримав 30.04.2025. Останнім днем подання апеляційної скарги є 20.05.2025 включно (з урахуванням вихідних днів), в той час як апеляційна скарга подана через систему "Електронний суд" лише 03.09.2025.

Отже, звертаючись з апеляційною скаргою 03.09.2025, Товариство, порушуючи вимоги частини першої статті 256 ГПК України, пропустило встановлений процесуальним законом строк на апеляційне оскарження рішення місцевого господарського суду.

За змістом частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Положення ГПК України не визначають вичерпного переліку обставин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Крім того, доступ права на оскарження у зв`язку з пропуском встановленого строку неодноразово був предметом розгляду Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, у справі "Пономарьов проти України" ЄСПЛ вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Звідси, підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з поважними перешкодами (труднощами), які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, звернення з апеляційною скаргою та підтверджені належними доказами. У кожному конкретному випадку суд встановлює на підставі належних, допустимих та достовірних доказів поважність причин пропуску скаржником строку та ухвалює рішення щодо його поновлення чи відмову в його поновленні на підставі свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, саме на скаржника покладено обов`язок довести суду наявність поважних причин пропуску строку.

У контексті оцінки наведених Товариством обставин неможливості своєчасного вчинення процесуальних дій щодо оскарження рішення суду першої інстанції апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що наведені скаржником обставини про мобілізацію керівника підприємства скаржника, який одноособово наділений правом підпису і подання документів від імені Товариства, не може бути самостійною поважною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Посилання особи на мобілізацію саме по собі не є достатньою підставою для поновлення строку, якщо відсутні докази виконання бойових завдань у зоні бойових дій або безпосереднього перебування у такій зоні. Зазначена правова позиція викладена, зокрема у постанові Верховного Суду від 07.04.2025 у справі № 260/651/24 і врахована судом апеляційної інстанції при дослідженні обставин поважності Товариством пропуску строку на апеляційне оскарження. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що навіть якщо представник (керівник) відповідача 1 перебував чи перебуває на військовій службі, це не свідчить автоматично про неможливість здійснення процесуальних дій у встановлені строки.

Суд апеляційної інстанції також врахував інформацію, наявну в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, за змістом якого ОСОБА_1 , будучи також відповідачем 2 у цій справі, - є єдиним учасником (власником 100% статутного капіталу) та кінцевим бенефіціарним власником Товариства (відповідача 1), а також особою, яка фактично здійснює управління його господарською діяльністю. Юридична адреса відповідача 1 збігається з адресою зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 , що свідчить про повну адміністративну та фактичну залежність юридичної особи від її власника. Отже, саме ОСОБА_1 контролює діяльність відповідача 1, у т.ч. отримання поштової кореспонденції (на підтвердження чого матеріали справи містять доказ про отримання зазначеною особою 30.04.2025 копії рішення місцевого господарського суду у цій справі), ведення фінансових операцій і організацію судового представництва.

Крім того, аналізуючи доводи скаржника про неможливість отримання судової кореспонденції, направленої Товариству, жодною особою крім його керівника, суд апеляційної інстанції також встановив про наявність у матеріалах справи чинної довіреності, від 03.02.2025 № 03/02/25, видана на ім`я Бобовської Людмили Анатоліївни, строком дії до 31.12.2025, якою прямо передбачено повноваження такої на користування послугами поштового зв`язку від імені відповідача 1, що спростовує доводи скаржника на відсутність уповноважених осіб для вчинення дій з метою отримання поштової кореспонденції для скаржника.

Зважаючи на зазначене, суд апеляційної інстанції повторно відхилив доводи скаржника, які вже зазначені ним та відхилені згідно з ухвалою суду від 08.10.2025 про залишення апеляційної скарги без руху.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19, від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20, від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20, від 22.10.2024 у справі № 910/18480/20.

Отже, про наявність провадження у цій справі та про результати її розгляду учасники справи, у т.ч., й відповідач 1 (Товариство), повідомлялися місцевим господарським судом, навіть поза тим, що всупереч вимог процесуального законодавства у Товариства відсутній зареєстрований Електронний кабінет ЕСІТС, про що свідчать матеріали справи і про це наголошував суд апеляційної інстанції. Тому апеляційна інстанція дійшла висновку, що своєчасне подання апеляційної скарги залежало виключно від волевиявлення та суб`єктивної поведінки самого скаржника, який несе ризик вчинення або не вчинення певної процесуальної дії, а причини, викладені в обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження, не являються поважними.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 261 ГПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства на рішення суду першої інстанції у справі з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 261 ГПК України.

Врахувавши встановлені у справі обставини та доводи касаційної скарги, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, діяв відповідно до вимог ГПК України та у межах повноважень, передбачених процесуальним законом, з огляду на таке.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку із чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки, в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Звернення з апеляційною скаргою є суб`єктивною дією скаржника, який зацікавлений в апеляційному перегляді судового рішення та залежить від його волевиявлення.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. При цьому кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (частини третя, четверта статті 13 ГПК України).

Пропуск процесуального строку - є юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причини, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки.

Відповідно до частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є змагальність сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно з вимогами статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів також наголошує, що вирішення питання про можливість поновлення строку на апеляційне оскарження має вирішуватися з урахуванням конкретних обставин справи.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк пропущено та чи підлягає він поновленню.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Положеннями статті 6 Конвенції, яка є частиною національного законодавства України, кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

У контексті зазначеного Суд звертає увагу на те, що встановлений процесуальним законом строк апеляційного оскарження забезпечує оперативність судочинства, виступає дисциплінуючим фактором регламентації процесуальних дій учасників справи, спрямований на недопущення зловживання процесуальними правами, в той час як Товариство, звертаючись з апеляційною скаргою з істотним пропуском строку на апеляційне оскарження, не надав жодних переконливих доказів реальної наявності у нього перешкод для реалізації права на апеляційний перегляд оскаржуваного судового рішення першої інстанції.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, зокрема, з апеляційною скаргою, є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовав практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску, що мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Таким чином, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду та не може розцінюватись як надмірний формалізм та/або порушення права на доступ до суду.

За наведених обставин, Суд погоджується з висновками апеляційного суду, який, діючи згідно з вимогами ГПК та в межах передбачених процесуальним законом дискреційних повноважень, виснував про наявність правових підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 261 ГПК, з огляду на те, що наведені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції визнав неповажними.

Суд зважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, який у межах наведених скаржником обставин (причин) пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції вважав, що такі не свідчать про існування об`єктивно непереборних та пов`язаних з істотними перешкодами чи труднощами обставин для своєчасного вчинення процесуальних дій щодо оскарження судового рішення.

Доводи скаржника про те, що суд апеляційної інстанції не оцінював поважність/неповажність наведених скаржником причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, у т.ч., в їх сукупності через призму статті 256 ГПК України, не знайшли свого підтвердження.

Зазначаючи про те, що суд апеляційної інстанції не навів обґрунтованих підстав неможливості поновлення пропущеного Товариством процесуального строку, враховуючи приписи статті 256 ГПК України, касатор фактично перекладає на суд обов`язок зі збирання доказів, з метою обґрунтування наявності об`єктивних та непереборних причин пропуску відповідачем 1 строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, що не відповідає приписам, зокрема статті 74 ГПК України.

При цьому Суд враховує, що будь-яких інших доводів, які б спростовували зазначені вище висновки суду апеляційної інстанції, скаржник у касаційній скарзі не навів, тому у Суду відсутні підстави виснувати про порушення апеляційним судом норм процесуального права у вирішенні питання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження та постановленні ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до заперечення відповідачем 1 установлених судом апеляційної інстанції обставин справи та тверджень про не дослідження апеляційним судом доказів і надання доказам неправильної оцінки, без урахування меж касаційного перегляду та повноважень суду касаційної інстанції, визначених у статті 300 ГПК України.

Аргументи Банку, викладені у відзиві, беруться до уваги Судом у тій частині, яка узгоджується з викладеними у цій постанові міркуваннями.

Верховний Суд, враховуючи рішення Європейський суд з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із частиною третьою статті 304 ГПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують того, що ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, а, отже, підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Судові витрати

Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки Верховний Суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі - без змін.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Європєум інвест" залишити без задоволення, а ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2025 у справі № 910/14515/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова