СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Харків Справа № 905/858/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І. , суддя Хачатрян В.С.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СКС ТРАНС" (вх. №2410) на рішення Господарського суду Донецької області від 23.10.2025 у справі №905/858/25

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "СКС ТРАНС", м.Дніпро

до відповідача: Акціонерного товариства "Українська залізниця" м.Київ в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Лиман

про стягнення заборгованості у розмірі 8398,01 грн

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Донецької області Товариство з обмеженою відповідальністю "СКС ТРАНС" (далі - ТОВ "СКС ТРАНС") звернулось з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" м.Лиман в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 8398,01 грн.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ "СКС ТРАНС" зазначає, що рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 у справі №905/278/18 стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" вартість нестачі вантажу у сумі 6890,67 грн та судовий збір в сумі 1762,00 грн, право вимоги вказаного боргу було набуте ТОВ "СКС ТРАНС" за наслідками проведення аукціону №BRD001-UA-029 та на підставі договору про відступлення права вимоги від 19.09.2023.

Посилаючись на порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань ТОВ "СКС ТРАНС" стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача нарахованих з 25.05.2018 по 25.08.2025 інфляційних втрат у сумі 6898,30 грн та 3% річних у сумі 1499,71 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 23.10.2025 у справі №905/858/25 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СКС ТРАНС" до відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 8398,01 грн задоволено частково; стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СКС ТРАНС» 1115,86 грн 3% річних, 5595,76 грн інфляційні витрати, 1935,96 грн витрати по сплаті судового збору. У задоволенні позовних вимог в іншій частині, відмовити.

Насамперед суд першої інстанції, ухвалюючи своє рішення, встановив, що між сторонами існує дійсне та невиконане грошове зобов`язання, підтверджене рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 у справі №905/278/18, яке набрало законної сили 24.05.2018 і не було виконане боржником. Це рішення має преюдиційне значення, а отже факт наявності боргу в сумі 6 890,67 грн не підлягав повторному доказуванню та не міг бути поставлений під сумнів у цій справі.

Разом із тим, суд врахував заяву відповідача про застосування позовної давності у період дії карантину та воєнного стану, які призвели до продовження і зупинення цього строку та дійшов висновку, що стягнення інфляційних втрат і 3% річних є можливим лише за період з 02.04.2020 по 25.08.2025.

Товариство з обмеженою відповідальністю "СКС ТРАНС" з відповідним рішенням суду не погодилось, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, скаржник зазначає, що у даному випадку строк позовної давності не сплив, оскільки його перебіг був змінений спеціальними нормами законодавства, ухваленими у зв`язку з карантином та воєнним станом. Скаржник посилається на пункт 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, введений Законом №540-IX, відповідно до якого під час дії карантину строки позовної давності продовжуються на строк дії такого карантину.

Також апелянт зазначає, що з моменту введення воєнного стану в Україні застосовуються норми пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, якими спочатку було передбачено продовження строків позовної давності на строк дії воєнного стану, а з 30.01.2024 - їх зупинення на весь період дії воєнного стану. Отже, перебіг позовної давності у спірних правовідносинах не лише не завершився, а фактично був призупинений.

Таким чином, на думку скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за період з 25.05.2018 по 01.04.2020.

Додатково апелянт посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24, відповідно до яких у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, звернення до суду з вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних можливе без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову.

01.12.2025 від Акціонерного товариства "Українська залізниця" м.Київ в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Обґрунтовує свій відзив тим, що:

- зобов`язання АТ «Укрзалізниця» за договором перевезення вантажу №51542561 від 20.08.2017 та №5165748 від 24.08.2017 не є грошовими зобов`язаннями. Законом встановлено обмежену відповідальність залізниці за втрату вантажу у вигляді відшкодування збитків у розмірі дійсної вартості вантажу. Будь-яка інша відповідальність за зазначене порушення не визначена ні договором, ні Статутом, ні законом;

- нараховані інфляційні втрати та 3% річних за період з 25.05.2018 по 25.08.2025 не підлягають стягненню, оскільки були нараховані за період більший ніж три роки, які передували подачі позову. За розрахунками відповідача за період з 25.08.2022 по 25.08.2025 інфляційні втрати становлять 2216,07 грн та 3% річних 620,73 грн, всього 2836,80 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СКС ТРАНС" на рішення Господарського суду Донецької області від 23.10.2025 у справі №905/858/25; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "СКС ТРАНС" на рішення Господарського суду Донецької області від 23.10.2025 у справі №905/858/25 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без виклику учасників справи. Відповідачу встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 ГПК України, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів апелянтові. Витребувано у Господарського суду Донецької області матеріали справи №905/858/25.

19.11.2025 на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №905/858/25.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила такі обставини справи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 у справі №905/278/18 задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" до відповідача Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії " Донецька залізниця" про стягнення 6890,67грн вартості нестачі вугілля. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" 6890,67 грн вартості нестачі вантажу, 1762,00 грн судового збору.

Рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 у справі №905/278/18 не оскаржувалася. Виконавче провадження з виконання судового рішення не відкривалося.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені частиною 4 статті 75 ГПК України, за якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 08.12.2021 відкрито провадження у справі №905/1977/21 про банкрутство ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля".

11.09.2023 відбувся електронний аукціон з продажу прав вимоги дебіторської заборгованості по 25 боржникам на суму 1325208,72грн, яка підтверджується даними бухгалтерського обліку, зокрема і продаж заборгованості РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» у розмірі 6890,67 грн, що стягнута на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 у справі №905/278/18.

Відповідно до протоколу про проведення аукціону №BRD001-UA-029 від 11.09.2023 переможцем аукціону визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "СКС ТРАНС".

19.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СКС ТРАНС" (новий кредитор) було підписано Акт про придбання майна на аукціоні.

Згідно з пунктом 1 Акту про придбання майна на аукціоні первісним кредитором передано, а новим кредитором прийнято майно, що є предметом продажу на аукціоні BRD001-UA-029 по Лоту 2, який відбувся 11.09.2023, а саме: право вимоги дебіторської заборгованості по 25 боржникам на суму 1325208,72 грн, яка підтверджена даними бухгалтерського обліку (деталізація у Додатку №2 до Протоколу №3 від 17.07.2023 Комітету кредиторів ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля").

Відповідно до пункту 2 Акту про придбання майна на аукціоні на момент підписання цього Акту новий кредитор сплатив первісному кредитору ціну продажу майна, а саме 7951,25грн.

У п. 6 Акту про придбання майна на аукціоні вказано, що сторони не мають одна до одної ніяких претензій, новому кредитору передані майно, а також всі документи.

19.09.2023 між ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" у особі ліквідатора Курбанова Назіма Вахід-Огли як первісним кредитором та ТОВ "СКС ТРАНС" було укладено договір про відступлення права вимоги (надалі - Договір про відступлення права вимоги), за умовами п. 1.1 якого у порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором та чинним в Україні законодавством, первісний кредитор відступає Новому кредитору право вимоги дебіторської заборгованості по 25 боржникам на суму 1325208,72 грн, яка підтверджена даними бухгалтерського обліку (деталізація у Додатку №2 до Протоколу №3 від 17.07.2023 Комітету кредиторів ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля") (далі основне зобов`язання), в результату чого Новий кредитор стає кредитором за Основним зобов`язанням на всю суму заборгованості за основним зобов`язанням.

У відповідності до п. 1.2 за цим Договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань за основним зобов`язанням.

Також за цим договором новий кредитор має право замість первісного кредитора звертатися в досудовому, позасудовому та судовому порядку з вимогою виконання боржниками вищезазначеного грошового зобов`язання та інші права, які відповідно до законодавства України належать кредитору у зобов`язанні за основним зобов`язанням (п. 1.3. Договору про відступлення права вимоги).

У пункті 2.1. договору визначено, що відповідно до пункту 3 статті 82 Кодексу України з процедур банкрутства первісний кредитор засвідчує, що новим кредитором здійснено повну оплату права вимоги дебіторської заборгованості по 25 боржникам на суму 1325208,72 грн, яка підтверджена даними бухгалтерського обліку, згідно п.2.2. цього договору.

Новий кредитор підтверджує, що в момент підписання цього Договору первісний кредитор передає, а новий кредитор отримує документи на підтвердження права вимоги (пункт 3.1. Договору про відступлення права вимоги).

З моменту підписання сторонами цього договору до нового кредитора переходить право вимоги первісного кредитора за основним зобов`язанням в повному обсязі, а первісний кредитор втрачає зазначені права вимоги повністю. Моментом переходу права вимоги первісного кредитора за основним зобов`язанням до нового кредитора є момент підписання цього Договору (п. 3.2. Договору про відступлення права вимоги).

Пунктом 3.4. Договору про відступлення права вимоги передбачено, що первісний кредитор засвідчує, що до початку електронного аукціону №BRD001-UA-029 від 11.09.2023 основне зобов`язання боржниками виконане не було.

Договір про відступлення права вимоги є чинним та не визнаний в судовому порядку недійним.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю "СКС ТРАНС" вважає, що як правонаступник ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля", набуло право пред`явлення вимоги до РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» про стягнення інфляційних втрат у сумі 6898,30 грн та 3% річних у сумі 1499,71 грн, нарахованих на заборгованість у сумі 6890,67 грн за період з 25.05.2018 по 25.08.2025, що стягнута рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 у справі №905/278/18.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та викладеним доводам сторін, колегія суддів виходить з наступного.

Предметом позову у справі є вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат обрахованих на суму 6890,67грн вартості нестачі вантажу, стягнутої з ПАТ "Українська залізниця " в особі регіональної філії "Донецька залізниця" на користь ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 у справі №905/278/18.

Натомість предметом апеляційного розгляду є не наявність чи розмір основного боргу, який встановлений та підтверджений судовим рішенням, що набрало законної сили, а виключно правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права при вирішенні питання про можливість та період нарахування інфляційних втрат і трьох процентів річних, а також дотримання правил обчислення позовної давності за відповідними вимогами.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у статті 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з положеннями частини 2 статті 908 ЦК України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно статті 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Факт порушення відповідачем зобов`язань перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» підтверджений рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 у справі №905/278/18, яке набрало законної сили 24.05.2018.

Відповідно до статті 236 ГПК судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

В абзаці п`ятому підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення від 26.06.2013 №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (п.п. 2.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 23.11.2018 №10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Отже, саме набрання судовим рішенням законної сили є моментом виникнення обов`язку його виконання.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.08.2025 у cправі №910/10616/24.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження відступлення права вимоги ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» за зобов`язаннями боржника РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» до ТОВ "СКС ТРАНС", позивачем долучено до матеріалів справи Акт про придбання майна на аукціоні від 19.09.2023 та договір про відступлення права вимоги від 19.09.2023, укладені між ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» у особі ліквідатора Курбанова Назіма Вахід-Огли та ТОВ "СКС ТРАНС".

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КУзПБ придбане на аукціоні майно, майнове право передається, а право вимоги відступається покупцю після повної сплати запропонованої ним ціни. Про передачу майна складається акт про придбання майна на аукціоні.

У пункті 2.1. договору від 19.03.2023 про відступлення права вимоги визначено, що відповідно до пункту 3 статті 82 Кодексу України з процедур банкрутства первісний кредитор засвідчує, що новим кредитором здійснено повну оплату права вимоги дебіторської заборгованості по 25 боржникам на суму 1325208,72 грн, яка підтверджена даними бухгалтерського обліку, згідно п.2.2. цього договору.

Так, за умовами Договору ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» у особі ліквідатора як первісним кредитором було передано ТОВ «СКС ТРАНС» як новому кредитору права вимоги до щодо стягнення коштів за основним зобов`язанням та інші права, які відповідно до законодавства належать кредитору у зобов`язанні за основним зобов`язанням.

Відповідачем не було виконано свої зобов`язання зі сплати ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" стягнутої рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 у справі №905/278/18 заборгованості у сумі 6890,67 грн, а відтак станом на дату проведення 11.09.2023 електронного аукціону з продажу прав вимоги дебіторської заборгованості по 25 боржникам та відповідно станом на дату укладення 19.09.2023 договору про відступлення прав вимоги і акту, спірне право вимоги існувало та відповідно воно могло бути відчужене на користь ТОВ "СКС ТРАНС".

Крім того чинне законодавство та Закон України «Про залізничний транспорт» не містить заборон відступлення права вимоги у заборгованостях за договорами перевезення вантажу. До того ж, заборгованість, право вимоги на яку було передано за договором відступлення, виникла не безпосередньо з договору перевезення вантажу, а на підставі рішення Господарського суду міста Києва області від 26.04.2018 у справі №905/278/18.

При цьому суди звертають увагу, що положення Закону України «Про залізничний транспорт» та Статуту залізниць України, які передбачають відповідальність за незбереження вантажу, регулюють правовідносини між перевізником та відправником в ході таких правовідносин; правовідносини за договорами відступлення вже не є правовідносинами щодо перевезення вантажу, оскільки за ними фактично відступлено заборгованість, яка установлена судовим рішенням.

Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму боргу за основним зобов`язанням.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги частково та стягнув з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційні втрати за період з 02.04.2020 по 25.08.2025, посилаючись на те, що до вимог про стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України, підлягає застосуванню загальна позовна давність тривалістю три роки, перебіг якої був продовжений на строк дії карантину та воєнного стану, у зв`язку з чим нарахування відповідних сум можливе лише в межах строку, що не сплив станом на 02.04.2020.

Суд першої інстанції фактично виходив із того, що право позивача на судовий захист у частині вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат виникає лише в межах періоду, який безпосередньо охоплюється продовженою позовною давністю, а отже обмежив період нарахування датою 02.04.2020 як початковою.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком першої інстанції та зазначає таке.

Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України застосовується судом за наявності порушення боржником грошового зобов`язання. В розумінні чинного законодавства, грошовим зобов`язанням вважається зобов`язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Грошові зобов`язання можуть бути частиною інших оплатних зобов`язань (наприклад, обов`язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов`язок наймача оплатити користування майном тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу тощо). Правила зазначеної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов`язання, а також незалежно від того, чи передбачена сплата грошей в готівковій чи в безготівковій формі.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч.2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3% річних від простроченої суми.

Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення (постанова від 05.03.2019 у справі № 917/1564/17).

Поряд із цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 (провадження №12-189гс19) звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) також зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Разом з тим, стаття 625 ЦК України не застосовується лише у певних спорах, а саме:

- у трудових правовідносинах (роботодавець не є кредитором перед працівником, затримка виплат за роботу передбачена іншим законодавством) (постанова ВП ВС від 17.01.2019 у справі № 296/1390/18);

- у правовідносинах де гроші є товаром (обмін валют, купівлі-продажу монет, повернення грошей на зберіганні, передачі грошей перевізником тощо)

- до зобов`язань, які підлягають виконанню у натуральній формі (постанова ОП КЦС ВС від 06.03.2019 у справі № 757/44680/15).

Таким чином, як слушно зауважив місцевий суд, ТОВ «СКС ТРАНС» довів належними та допустимими доказами наявність у РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» суми боргу за основним зобов`язанням та відповідно існування порушеного права на дату звернення до суду із позовом у цій справі, у зв`язку з чим ТОВ "СКС ТРАНС" набуло право пред`явлення вимоги до ПАТ «Українська залізниця» в особі РФ «Донецька залізниця» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму боргу за основним зобов`язанням.

Відтак, правомірними є заявлені позивачем вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України, що підлягає застосуванню у випадку порушення грошового зобов`язання.

Разом з тим, відповідач заявляє про застосування позовної давності до вимог про стягнення процентів річних та інфляційних втрат.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1, 5 ст. 261 ЦК України).

Аналіз змісту ст. 256, 257 та 261 ЦК України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю в три роки.

Як указала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Таким чином, з огляду на вище наведені правові висновки, право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.

Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон № 540-IX) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020.

Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом № 540-IX.

Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20.

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.

Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17.03.2022.

Надалі Законом України від 08.11.2023 № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024.

Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинився.

Пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності 04.09.2025.

Апеляційний суд звертається до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, де вказано, що у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду зупинився до 04.09.2025.

Отже, оскільки в цій справі станом на 02.04.2020 позовна давність в три роки щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних не сплила щодо жодного періоду, то з урахуванням вищевикладеного позивач не пропустив строк позовної давності щодо звернення з даним позовом до суду.

За таких обставин, звернення до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за період з 25.05.2018 по 25.08.2025, тобто без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованими.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у загальній сумі 1 499,71 грн за заявлений період прострочення та з урахуванням розміру заборгованості, апеляційний суд дійшов висновку, що зазначені нарахування узгоджуються з умовами договору та фактичними правовідносинами, які склалися між сторонами, арифметичні обчислення є правильними.

Аналогічно, перевіривши розрахунок інфляційних втрат у сумі 6 898,30 грн, апеляційний суд установив, що такі нарахування здійснені з урахуванням офіційних індексів інфляції за відповідні періоди, відповідають вимогам чинного законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи, їх арифметичний підрахунок є коректним.

Отже, висновок суд першої інстанції щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період з 02.04.2020 по 25.08.2025 не відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, згідно з якими прострочення виконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, а право на стягнення інфляційних втрат та 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його фактичного усунення, тоді як позовна давність визначає межі судового захисту, але не впливає на сам факт та початковий момент нарахування відповідних сум.

Що стосується доводів відповідача про те, що в даній справі має застосовуватись скорочений строк позовної давності в 6 місяців, то апеляційний суд зазначає, що предметом даного спору не є вимога до залізниці як до перевізника, предметом спору є вимога про стягнення 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань щодо сплати збитків за втрату вантажу, які стягнуті рішенням суду, а тому скорочений строк позовної давності в даному випадку не застосовується.

Таким чином, доводи відповідача про безпідставність нарахування позивачем інфляційних втрат та трьох процентів річних, а також щодо шестимісячного строку позовної давності спростовуються викладеними висновками.

Що стосується клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних до 0,01%, то суд першої інстанції цілком обґрунтовано звернувся до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24, де остання виснувала, що саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних. Таким чином, розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.

Отже визначені Цивільним кодексом України три проценти річних суд не може зменшити, оскільки це законодавчо встановлений розмір, а правовий висновок Верховного Суду щодо права суду зменшувати проценти річних, нараховані згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України, нижче ніж три проценти річних, відсутній.

Незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, місцевий суд правомірно відхилив доводи відповідача щодо наявності підстав для зменшення заявленої до стягнення суми 3 % річних, оскільки суд не може зменшити визначений Цивільним кодексом України мінімальний розмір 3 % річних.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, у зв`язку з чим рішення Господарського суду Донецької області від 23.10.2025 у справі №905/858/25 підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про повне задоволення позову.

Відповідно до пп. б), в) пункту 4 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України, у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового, необхідно здійснити перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 77, 86, 129, 269, 270, п.2 ч.1 ст.275, ст.277, ст.281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СКС ТРАНС" задовольнити.

Рішення Господарського суду Донецької області від 23.10.2025 у справі №905/858/25 скасувати в частині відмови у задоволенні позову.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (84400, Донецька обл., м.Лиман, вул. Привокзальна, буд. 22, ідентифікаційний код 40150216) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СКС Транс» (49010, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Володі Дубініна, буд. 8, оф.13, ідентифікаційний код 43556600) інфляційні втрати у сумі 6898,30 грн, 3% річних у сумі 1499,71 грн, судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2422, 40 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн.

Доручити Господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 13.01.2026.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук

Суддя В.С. Хачатрян