СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2026 року м. Харків Справа № 917/1436/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є., суддя Гребенюк Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю МС Маркетинг Ідеал (вх.№2205П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 10.10.2025

у справі №917/1436/25 (суддя Байдуж Ю.С., повне рішення складно 10.10.2025)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МС Маркетинг Ідеал",

м. Дніпро,

до Фізичної особи-підприємниці Чопенко Олесі Володимирівни, м. Полтава,

про стягнення 200.000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МС Маркетинг Ідеал" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до фізичної особи - підприємниця Чопенко Олесі Володимирівни, про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 200.000,00 грн, які останнє помилково сплатило.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що грошові кошти у сумі 200.000,00 грн були перераховані відповідачу помилково та без належних правових підстав, оскільки у спірний період заявки на надання маркетингових послуг не оформлювалися, звіти виконавцем не складалися, а акт наданих послуг №101 від 25.12.2024 позивачем не підписувався. У зв`язку з цим позивач вважає, що відповідач безпідставно набув зазначені кошти, які підлягають поверненню на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 10.10.2025 у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідач, ТОВ "МС Маркетинг Ідеал", звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 10.10.2025 у справі №917/1436/25 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача до відповідача задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані грошові кошти в сумі 200.000,00 грн, судові витрати просить покласти на відповідача.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України. Апелянт стверджує, що у листопаді 2024 року відповідачем фактично не надавалися маркетингові послуги, оскільки заявки на їх надання не оформлювалися, звіти не складалися, а акт наданих послуг не був підписаний позивачем, у зв`язку з чим, на його переконання, спірні кошти були сплачені без належної правової підстави.

Крім того, апелянт не погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що здійснення оплати за договором та відсутність мотивованої відмови від прийняття наданих послуг свідчать про прийняття результату виконання зобов`язання, а також із висновком суду про можливість підтвердження виконання договору сукупністю доказів за відсутності формалізованих заявок і звітів. Також апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що сплив строку дії договору не впливає на правову оцінку спірного платежу.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2025 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є., суддя Гребенюк Н.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ МС Маркетинг Ідеал; встановлено строк до 25.11.2025 (включно) для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 ГПК України; запропоновано учасникам справи до 25.11.2025 (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів інших учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 ГПК України. Визначено розглядати справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано матеріали справи з Господарського суду Полтавської області.

10.11.2025 на вимогу ухвали апеляційного суду з Господарського суду Полтавської області надійшли матеріали справи №917/1436/25.

12.11.2025 через систему ,,Електронний суд від Фізичної особи-підприємниці Чопенко Олесі Володимирівни надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 10.10.2025 у справі №917/1436/25 залишити без змін. Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач зазначила, що між сторонами існували чинні договірні відносини, оформлені договором про надання маркетингових послуг від 01.07.2024, у межах яких позивачем систематично здійснювалася оплата наданих послуг без зауважень. Відповідач наголосила, що рахунок та акт наданих послуг №101 від 25.12.2024 були складені на виконання умов договору та направлені позивачу у спосіб, який відповідав усталеній практиці взаємодії сторін, при цьому жодних мотивованих відмов від їх підписання у встановлені договором строки позивач не надсилав. Натомість позивач здійснив оплату виставленого рахунку із зазначенням призначення платежу за маркетингові послуги, що свідчить про прийняття результату наданих послуг. Відповідач підкреслила, що спірні кошти були сплачені на підставі чинного договору, а тому не є безпідставно набутими у розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України, а поведінка позивача, який після здійснення оплати вимагає повернення коштів, суперечить принципу добросовісності та доктрині venire contra factum proprium. Крім того, відповідач зазначила, що закінчення строку дії договору не припиняє зобов`язань сторін відповідно до статей 599 та 631 Цивільного кодексу України і не впливає на правомірність здійсненого платежу.

Згідно з табелем обліку робочого часу суддя Медуниця О.Є., яка входить до складу колегії суддів у даній справі, перебувала у щорічній відпустці з 18.12.2025 по 01.01.2026 включно. Розгляд справи та виготовлення повного тексту постанови здійснено після повернення судді з відпустки, без зміни складу судової колегії.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

В ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, правові відносини між сторонами у даній справі склалися у зв`язку з укладенням 01.07.2024 між Фізичною особою-підприємцем Чопенко Олесею Володимирівною (Виконавцем, відповідачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю МС Маркетинг Ідеал (Замовником, позивачем у справі) договору про надання маркетингових послуг, за умовами якого Виконавець зобов`язався за завданням Замовника надавати маркетингові послуги, а Замовник - приймати надані послуги та оплачувати їх у порядку і на умовах, визначених договором.

Іншими умовами Договору сторони визначили наступне:

- Виконавець надає Замовнику комплекс маркетингових та інформаційно-консультативних послуг, зокрема: вивчення, дослідження та аналіз споживчого попиту на Товар; розповсюдження серед потенційних покупців інформації про Товар у формі та в обсязі, визначених самостійно Виконавцем; самостійне дослідження та аналіз Виконавцем особливостей попиту на окремі види Товару; забезпечення розміщення на полицях аптечних закладів однієї погодженої викладки Товару, визначеної Замовником протягом Звітного періоду; оформлення вікон (вітрин), торгових залів, меблів і рекламних стендів у аптеках; проведення періодичних акцій щодо Товару, вказаного Замовником, на умовах, узгоджених Замовником; надання інформації щодо якісних характеристик Товару кінцевому споживач та інші послуги, передбачені додатковими угодами до Договору (п. 1.2. Договору).

- послуги мають надаватися протягом строку дії Договору стосовно визначених Сторонами видів (категорій, асортименту) товару. При цьому, підставою для надання послуг, є Заявка Замовника, оформлена Додатковою угодою (п. 1.3. Договору);

- перелік виробників Товару визначений сторонами у Додатку №1 до Договору, що включає 199 найменувань;

- оплата послуг за Договором, здійснюється Замовником у строк не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним за умови надання Виконавцем Замовнику Звіту та підписання Сторонами акту здачі-приймання наданих послуг. У разі порушення Виконавцем умов надання послуг, встановлених Договором, їх вартість Замовником не сплачується (п. 3.3. Договору);

- приймання-передача результату виконаних послуг у вигляді Звіту оформляється актом здачі-прийняття наданих послуг, підписаним обома Сторонами та скріпленим печатками Сторін. Підписання акту здачі-прийняття наданих послуг, що визначає завершення надання послуг, здійснюється Замовником після перевірки стану надання послуг його відповідальними працівниками. Акт здачі приймання наданих послуг направляється Виконавцем на адресу Замовника у строки, передбачені п. 5.1 цього Договору (п. 4.1. Договору);

- Замовник зобов`язаний прийняти Послуги, надані Виконавцем, не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня отримання від Виконавця Акту здачі-прийняття наданих послуг зі Звітом. Протягом зазначеного періоду, Замовник перевіряє якість та повноту надання послуг і підписує Акт та повертає його Виконавцю. А у випадку мотивованої відмови Замовника прийняти надані послуги, останній у терміни не пізніше 5 календарних днів, направляє Виконавцю мотивовану відмову від підписання акту з зазначенням недоліків послуг. У разі отримання Виконавцем відмови від підписання Акту здачі-приймання наданих послуг, останній виправляє недоліки такого Акту протягом 10-ти днів, після чого сторонами підписується акт (п. 4.2., п. 4.3., п. 4.4. Договору).

- за результатами надання Послуг Виконавець не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним, надає Замовнику Акт здачі-прийняття наданих послуг та Звіт, який повинен містити інформацію, отриману Виконавцем в процесі та/або в результаті надання Послуг за цим Договором (п. 5.1., п. 5.2. Договору);

- строк дії Договору 6 місяців, з дня його підписання, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (преамбула та п. 6.1. Договору);

- форма Звіту визначається у Додатку №2 до Договору та може бути письмовою, у електронному вигляді. Замовник має право вимагати від Виконавця уточнення окремих пунктів Звіту, за умови, що таке уточнення не вимагає проведення дій чи досліджень, що не входять до переліку послуг;

- починаючи з дати підписання цієї угоди, при виконанні умов Договору мають право здійснювати підписання будь-яких первинних та інших документів, що будуть створюватись у порядку виконання Договору, в формі електронних документів для підтвердження описаних в них операцій (у т.ч. господарських) з використанням наступного програмного засобу: Вчасно.

- кожна сторонам зобов`язана щоденно слідкувати за надходженням Е-документів та своєчасно здійснювати їх приймання, перевірку підписання з використанням КЕП та повернення іншій стороні. Документи підписані сторонами з використанням КЕП мають повну юридичну силу (п. 11.1., п. 11.2., п. 11.10 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, впродовж липнясерпня 2024 року між сторонами здійснювалося виконання договору про надання маркетингових послуг від 01.07.2024: відповідач надавала позивачу маркетингові послуги, що підтверджується актами наданих послуг від 15.08.2024 та 21.08.2024, які були підписані сторонами та оплачені позивачем без зауважень.

Разом із тим, за твердженням позивача, починаючи з листопада 2024 року замовлення маркетингових послуг фактично припинилося, заявки та інші супровідні документи не оформлювалися, у зв`язку з чим позивач вважає, що подальше виконання договору не здійснювалося.

Незважаючи на це, 25.12.2024 відповідачем було складено акт наданих послуг №101 за листопад 2024 року на суму 200.000,00 грн та виставлено рахунок на оплату зазначених послуг, який був направлений позивачу. Зазначений акт залишився непідписаним з боку позивача, водночас у той самий день позивач здійснив оплату виставленого рахунку у сумі 200.000,00 грн із призначенням платежу за маркетингові послуги згідно рахунку №101 за договором від 01.07.2024.

У подальшому, вважаючи, що фактично маркетингові послуги за листопад 2024 року не надавалися, а спірний платіж було здійснено помилково, позивач звернувся до відповідачки з вимогою про повернення сплачених коштів. Оскільки відповідач кошти не повернула, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення 200.000,00 грн як безпідставно набутого майна, посилаючись на положення статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існували чинні договірні відносини щодо надання маркетингових послуг, у межах яких відповідачем було складено акт наданих послуг від 25.12.2024 №101 та виставлено рахунок на оплату, а позивач здійснив оплату спірної суми із зазначенням призначення платежу за договором. За таких обставин суд дійшов висновку, що спірні правовідносини мають договірний характер, відсутні підстави для застосування статті 1212 Цивільного кодексу України, а сплив строку дії договору не припиняє невиконаних зобов`язань сторін.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Предметом позову у даній справі є вимоги ТОВ МС Маркетинг Ідеал про стягнення з ФОП Чопенко Олесі Володимирівни грошових коштів у сумі 200.000,00 грн як безпідставно набутого майна на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, з посиланням на те, що зазначені кошти були перераховані відповідачці помилково у зв`язку з ненаданням, на переконання позивача, маркетингових послуг за договором від 01.07.2024.

Під час апеляційного перегляду суду належить перевірити, чи правильно суд першої інстанції встановив правову природу спірних правовідносин між сторонами, чи наявні підстави для застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України, чи були спірні кошти сплачені позивачем у межах дії укладеного між сторонами договору, а також чи доведено позивачем відсутність правової підстави для набуття відповідачкою відповідної грошової суми.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь іншої сторони певну дію, а кредитор має право вимагати виконання такого обов`язку. Відповідно до статей 526, 629 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, а договір є обов`язковим для сторін.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір №01МСМ від 01.07.2024 є договором про надання послуг у розумінні глави 63 Цивільного кодексу України, за яким виконавець зобов`язується надати послуги, а замовник - оплатити їх у порядку та на умовах, визначених договором (статті 901, 903 ЦК України).

Разом з тим позивач кваліфікує спірні правовідносини як зобов`язання з безпідставного набуття майна, посилаючись на статтю 1212 ЦК України. Водночас інститут безпідставного збагачення має субсидіарний характер і не підлягає застосуванню у разі наявності між сторонами чинних договірних відносин, які регулюють спірне питання.

Відповідно до статей 631 та 599 ЦК України сплив строку дії договору сам по собі не припиняє невиконаних зобов`язань сторін, які припиняються лише належним виконанням.

Відповідно до статті 3 ЦК України цивільні права й обов`язки здійснюються на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Верховний Суд у своїй усталеній практиці неодноразово зазначав, що учасники цивільного обороту повинні діяти послідовно і не можуть посилатися на обставини, які суперечать їхній попередній поведінці (venire contra factum proprium), зокрема коли сторона, сплативши кошти за договором, згодом заперечує існування чи чинність відповідних договірних зобов`язань.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін.

Згідно зі статтями 74 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; належними є докази, що стосуються предмета доказування, а допустимими ті, що отримані у спосіб, не заборонений законом.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів у їх сукупності, при цьому жоден доказ не має для суду наперед встановленої сили.

Саме виходячи з наведених норм матеріального та процесуального законодавства, а також правових висновків Верховного Суду щодо співвідношення договірних зобов`язань та інституту безпідставного збагачення, колегія суддів здійснює оцінку доводів апеляційної скарги та перевірку законності рішення суду першої інстанції у цій справі.

Як вже було зазначено, в даному випадку предметом спору є грошові кошти, сплачені позивачем у межах дії укладеного між сторонами договору, який передбачає надання відповідачем маркетингових послуг, а тому такі відносини мають договірний характер.

З матеріалів справи вбачається, що 25.12.2024 позивач здійснив оплату грошових коштів у сумі 200.000,00 грн на користь відповідача із чітким зазначенням у призначенні платежу: за маркетингові послуги згідно рахунку №101 від 25.12.2024 за листопад 2024 по договору від 01.07.2024. Таким чином, сам позивач у платіжному документі прямо підтвердив, що сплачує кошти саме на виконання зобов`язань за договором про надання маркетингових послуг, а не з інших підстав чи помилково. Зазначена поведінка свідчить про усвідомлене виконання договірного обов`язку та прийняття результату наданих послуг, що виключає можливість кваліфікації спірного платежу як безпідставного набуття майна.

Відповідно до усталеної правової позиції Верховного Суду положення статті 1212 Цивільного кодексу України мають субсидіарний характер і не підлягають застосуванню до правовідносин, які виникли на підставі чинного договору, навіть у разі заперечення стороною факту належного виконання зобов`язань за таким договором. За наявності між сторонами договірних відносин спір щодо правомірності отримання коштів має вирішуватися у площині належного чи неналежного виконання договору, а не шляхом застосування інституту безпідставного збагачення.

Отже, з огляду на наявність між сторонами чинного договору про надання маркетингових послуг, який визначав предмет, умови та порядок оплати послуг, а також з урахуванням здійснення позивачем оплати із посиланням на конкретний рахунок та договір, висновок суду першої інстанції про договірний характер спірних правовідносин є обґрунтованим, а застосування положень статті 1212 ЦК України до цих правовідносин - безпідставним.

Посилання апелянта на те, що відповідач фактично не надавала маркетингових послуг у листопаді 2024 року, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.12.2024 відповідачем було складено акт наданих послуг №101 за листопад 2024 року та виставлено рахунок на оплату зазначених послуг, який позивач оплатив у повному обсязі із зазначенням у призначенні платежу посилання на відповідний рахунок та договір від 01.07.2024. Здійснення такого платежу без будь-яких застережень чи заперечень з боку позивача свідчить про усвідомлене виконання ним договірного обов`язку та прийняття результату наданих послуг.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обґрунтовуючи позов, позивач повинен був довести відсутність факту надання послуг за договором, однак жодних належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин суду не надано.

Доводи апелянта про ненадання послуг ґрунтуються переважно на посиланнях на відсутність заявок та звітів, а також на непідписання акту наданих послуг, проте самі по собі ці обставини не спростовують факту надання послуг з урахуванням встановленої між сторонами практики виконання договору та здійснення позивачем оплати виставленого рахунку.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів відсутності факту надання відповідачкою маркетингових послуг у спірний період, а доводи апеляційної скарги у цій частині зводяться до припущень та не підтверджені належними доказами.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного врахування судом першої інстанції скріншотів електронного листування як доказів колегія суддів також відхиляє з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та вже було зазначено, відповідачем складено акт наданих послуг та виставлено рахунок, які були направлені позивачу засобами електронного зв`язку. Отримавши зазначені документи, позивач 25.12.2024 здійснив оплату виставленого рахунку у повному обсязі, не заявивши зауважень щодо змісту документів або способу їх направлення. Здійснення такого платежу свідчить про прийняття позивачем як результату наданих послуг, так і відповідного порядку документообігу між сторонами.

За таких обставин навіть у разі надсилання окремих документів електронною поштою їх подальше прийняття та оплата позивачем підтверджують фактичне визнання такого способу обміну документами у межах виконання договору. Посилання апелянта на недопустимість електронного листування як доказу не спростовують установленого судом першої інстанції факту оплати спірної суми на виконання договірного зобов`язання.

Крім того, поведінка позивача, який після здійснення оплати заперечує як факт надання послуг, так і допустимість способу обміну документами, суперечить принципу добросовісності, закріпленому у статті 3 Цивільного кодексу України.

Доводи апеляційної скарги про те, що сплив строку дії договору виключає наявність між сторонами договірних правовідносин, колегія суддів також відхиляє з огляду на те, що відповідно до статей 631 та 599 Цивільного кодексу України закінчення строку дії договору не припиняє зобов`язань сторін, які виникли під час його чинності, і припиняються лише належним виконанням. Оскільки спірний платіж було здійснено 25.12.2024 за послуги, надані за листопад 2024 року, тобто у межах строку дії договору, посилання апелянта на припинення договірних відносин не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку відповідно до вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України, перевірив доводи сторін у їх взаємозв`язку та дійшов обґрунтованих висновків щодо характеру правовідносин і наявності правових підстав для стягнення спірних коштів.

Апеляційна скарга не містить нових доказів, які не були предметом дослідження судом першої інстанції, і не наводить нових обставин, що спростовують встановлені судом факти. Наведені у скарзі твердження є, по суті, повторенням позиції позивача, вже дослідженої судом першої інстанції та належним чином оціненої у рішенні.

Відповідно до статей 73, 74, 77 та 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а належними визнаються лише ті докази, які стосуються предмета доказування. Позивач не надав суду жодного допустимого доказу, який би підтверджував відсутність фактичного надання послуг чи безпідставність отримання відповідачем спірних коштів.

Суд першої інстанції діяв у межах наданих йому повноважень, дотримався принципів змагальності та рівності сторін у процесі, надав сторонам можливість реалізувати всі процесуальні права, передбачені ГПК України, та обґрунтував прийняте рішення з урахуванням установлених фактичних обставин і норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів не вбачає порушень норм процесуального закону під час розгляду справи судом першої інстанції, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними і не впливають на законність та обґрунтованість ухваленого рішення.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю МС Маркетинг Ідеал залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 10.10.2025 у справі №917/1436/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України

Повна постанова складена 02.01.2026.

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Н.В. Гребенюк