ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2026 Справа № 914/3327/25

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Стандард Україна», м. Пустомити, Львівська область

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Якимчука Миколи Олексійовича, м. Львів

про стягнення заборгованості 51 040,58 грн

Суддя Наталія Мороз

За участю секретаря с/з Олександри Псярук

Представники:

Від позивача: А. Коцай

Від відповідача: не з`явився

Суть спору:

Позовну заяву подано Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Стандард Україна» до Фізичної особи-підприємця Якимчука Миколи Олексійовича про стягнення заборгованості 51 040, 58 грн.

Ухвалою суду від 10.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 09.12.2025.

05.12.2025 ухвалою суду задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Стандард Україна» від 05.12.2025 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції

09.12.2025 судове засідання відкладено на 08.01.2026.

В судове засідання 08.01.2026 представник позивача з`явився, позов просить задоволити. Крім того, повідомив, що cума заборгованості не була сплачена відповідачем та докази реальності понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть надані після ухвалення рішення.

Відповідач уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, причин неучасті не повідомив.

Суд зазначає, що поштова кореспонденція надсилалася на адресу Фізичної особи-підприємця Якимчука Миколи Олексійовича, що вказана у позовній заяві, а також у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними списками розсилки поштової кореспонденції, наявними в матеріалах справи витягами інформації відстеження пересилання поштового відправлення з інтернет-порталу АТ «Укрпошта».

Крім того, додатково, з метою належного повідомлення відповідача про розгляд справи, на офіційному сайті господарського суду Львівської області розміщувалось повідомлення про розгляд справи 08.01.2026 та скеровувалась ухвала господарського суду від 09.12.2025 на адресу відповідача, зазначену у договорі поставки від 06.09.2023.

Згідно з п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до ч. ч. 3, 7 ст. 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», відомості про місцезнаходження юридичної особи містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або фізичних осіб-учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу.

Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції або повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відсутній», «закінчення терміну зберігання» тощо з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Відсутність сторони за адресою чи незабезпечення одержання за такою адресою кореспонденції створює саме для учасника справи негативні наслідки, які він зобов`язаний передбачити та самостійно вжити заходи щодо їх ненастання.

Сам лише факт не отримання учасником провадження кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи наведене, справа розглядається за наявними матеріалами.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про неналежне виконання відповідачем, як покупцем, умов договору поставки № 905 від 06.09.2023 в частині своєчасної та повної оплати позивачу, як постачальнику, вартості поставленого згідно договору товару.

З підстав наведеного, позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача, 51040,58 грн, з яких: 38 692,43 грн - основний борг, 5871,71 грн - пеня, 3869,24 грн - штраф, 756,89 грн -3% річних, 1 850,31 грн - інфляційних нарахувань.

Позиція відповідача.

Відповідач участі у судових засіданнях особисто або уповноваженого представника не забезпечив, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Обставини справи.

06.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Стандар Україна» (постачальник) та Фізичної особою-підприємцем Якимчуком Миколою Олексійовичем (покупець) укладено договір поставки № 905.

Згідно з п. 1.1 договору, постачальник (позивач) зобов`язується передати у власність покупця (відповідача) бетонну та щебеневу продукцію та надати в установленому порядку послуги по подачі бетону на відстань за допомогою бетононасосу в термін та на умовах, передбачених даним договором, а покупець зобов`язується прийняти товар і послуги від постачальника та оплатити їх в порядку та на умовах, визначених даним договором.

Постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором (п. 1.1). Предметом договору є поставка олив моторних, охолоджуючих рідин, акумуляторів, автозапчастин та інших автотоварів, далі за текстом „Товар", за погодженою кількістю, асортиментом та ціною, згідно видаткових накладних постачальника (п. 1.2). Товар передається постачальником покупцю за асортиментом, ціною та якістю відповідно до замовлення останнього (п. 2.1). Постачальник надає Покупцю документи, що підтверджують якість товару, відповідно до чинного законодавства (п. 2.4). Постачальник зобов`язаний: передати товар покупцю відповідно до його замовлення у строк, в кількості та в асортименті, узгодженому сторонами (п. 3.1). Постачальник має право: постачальник має право відмовити покупцю у прийняті замовлення та поставці товару у випадку, якщо на момент поставки у покупця існує заборгованість за товар, поставлений за попередніми замовленнями (п. 3.2). Покупець зобов`язаний: прийняти товар та своєчасно його оплатити (п. 3.3). Строк поставки товару - протягом 10 днів з дати отримання замовлення (п. 4.1). Передача товару оформлюється видатковою накладною, в якій зазначається найменування (асортимент) товару, його кількість, ціна та загальна вартість (п. 4.3). Товар поставляється постачальником покупцю на умовах РСА, згідно з правилами «Інкотермс 2010» або за погодженням сторін - на інших умовах (п. 4.5). Покупець має право повернути постачальнику товар, що був поставлений відповідно до даного договору, за умови узгодження з постачальником. Транспортування товару, який повертається покупцем постачальнику, здійснюється за рахунок покупця (п. 4.6). Ціна товару та його загальна вартість виражаються в гривнях (п. 5.1). Ціна товару та загальна вартість переданої покупцю партії товару вказується у видатковій накладній, що видається постачальником на кожну таку партію (п. 5.2). У випадку зміни ціни товару постачальник зобов`язаний попередити про таку зміну покупця не пізніше ніж за 7 календарних днів до вступу в силу таких змін (п. 5.3). Покупець зобов`язаний оплатити постачальнику за отриману .конкретну партію товару протягом 7 (Сім) календарних днів з дати оформлення видаткової накладної. За окремою домовленістю сторін умови оплати товару можуть бути змінені, що має бути оформлено письмово додатком до даного договору (п. 6.1). У випадку порушення строків оплати товару, встановлених умовами цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно оплаченого товару за кожний день такого прострочення протягом усього строку порушення зобов`язань (п. 7.1). У випадку прострочення оплати поставленого товару понад 30 календарних днів покупець окрім пені сплачує постачальнику штраф у розмірі 10 % від вартості неоплаченого товару (п. 7.3). Сплата неустойки (пені, штрафу) не звільняє сторону, винну у порушенні умов цього договору, від відшкодування у повному обсязі іншій стороні договору збитків, що вона зазнала у зв`язку з таким порушенням (п. 7.4). У випадку невиконання або неналежного виконання умов даного договору винна сторона відшкодовує іншій стороні всі збитки понад неустойку, упущену вигоду, в тому числі витрати на оплату юридичних послуг, необхідних для відновлення порушеного права та представництва у суді (п. 7.5). Сторони домовились, що позовна давність стосовно пені та штрафів, встановлених даним договором, становить два роки (п. 7.7). У випадку неможливості досягнення згоди сторін шляхом проведення двосторонніх переговорів, будь-яка із сторін вправі передати спір, що пов`язаний з виконанням цього договору на розгляд та вирішення господарського суду відповідно до чинного законодавства України (п. 9.2). Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2023 р. (п. 11.1). У випадку якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору від жодної із сторін не надійшло письмове повідомлення про його розірвання, договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік (п. 11.2). Цей Договір припиняється: у випадку повного виконання сторонами своїх зобов' язань за даним договором; у випадку дострокового розірвання даного договору будь-якою з сторін у порядку, передбаченому п. 11.3 ст. 11 договору - за взаємною згодою сторін (на підставі додаткової угоди, підписаної сторонами) (п. 11.5).

На виконання умов вищевказаного договору, позивач 22.12.2025 року згідно видаткової накладної № 7259, товарно-транспортної накладної № Р007259 та рахунку на оплату № 5985 передав відповідачу товар на загальну суму 38 692,43 грн. Однак, в порушення взятих на себе зобов`язань, відповідач оплату за отриманий товар не здійснив, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати вартості товару, позивач просить суд стягнути з відповідача, 38 692,43 грн основного боргу, 5871,71 грн пені, 3869,24 грн штрафу, 756,89 грн 3% річних, 1 850,31 грн інфляційних нарахувань.

Оцінка суду.

Згідно з ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В даному випадку, між сторонами виникло господарське зобов`язання на підставі договору поставки № 905 від 06.09.2023.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суд зазначає, що двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок передати у власність покупця товар належної якості і водночас набуває права вимагати його оплати, а покупець зі свого боку набуває права вимагати від постачальника передачі цього товару та зобов`язаний здійснити оплату. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19.

З огляду на викладене, обов`язок по оплаті поставленого товару виникає у відповідача безпосередньо із самого факту поставки та не залежить від факту виставлення позивачем відповідачу рахунків на оплату.

Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку з оплати поставленого товару. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 38 692,43 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, підписаними та скріпленими печатками сторін.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідачем не подано.

У відповідності до п. 7.1 договору, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 5 871,71 грн пені за період з 30.01.2025 по 29.07.2025.

Розглядаючи зазначену вимогу щодо стягнення пені, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Так, сторони у п. 7.1 договору поставки погодили, що у випадку неоплати або несвоєчасної оплати вартості товару згідно умов договору, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасного оплаченого товару за кожний день прострочення протягом усього строку порушення зобов`язань.

Здійснивши перевірку нарахування пені у відповідності до розрахунку, доданого до позовної заяви, та за вказані в ній періоди за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій» платформи «LIGA:ZAKON», суд зазначає, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 5 871,71 грн відповідає умовам укладеного договору, є арифметично вірною, правомірною та обґрунтованою, відтак підлягає до стягнення з відповідача у повному обсязі.

Крім того, позивачем, згідно п.7.3 договору поставки, провомірно нараховано відповідачу штраф у розмірі 10% від вартості неоплаченого товару, який становить 3869,24 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Норми ст. 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб через неправомірні дії боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншою, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.

Як вбачається з розрахунку, доданого до позовної заяви, за порушення грошового зобов`язання позивачем нараховано відповідачу 756,89 грн грн 3% річних за період 30.01.2025-24.09.2025 та 1850,31 грн інфляційних нарахувань за період 01.02.2025-31.08.2025.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат у відповідності до чинного законодавства за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій» платформи «LIGA:ZAKON» онлайн ресурсу «ІПС:LIGA360», суд зазначає, що заявлені вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 756,89 грн 3% річних та 1 850,31 грн інфляційних нарахувань є вірними та підлягають стягненню.

Таким чином, станом на день прийняття рішення, сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору та порушенням строків оплати за отриманий товар підтверджена матеріалами справи та становить 38 692,43 грн основного боргу, 5871,71 грн пені, 3869,24 грн штрафу, 756,89 грн 3% річних, 1 850,31 грн інфляційних нарахувань. Доказів зворотнього суду не надано.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд констатує, що при розгляді даної справи судом враховано та здійснено належне дослідження сукупності наявних в матеріалах справи доказів, що стосуються укладеного між сторонами договору з урахуванням правил та критеріїв оцінки доказів визначених ГПК України.

Судові витрати.

Згідно з п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, відтак, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 123, 124, 126, 129, 231, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Якимчука Миколи Олексійовича, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Стандар Україна», Львівська область, м. Пустомити, вул. Б. Хмельницького, буд. 10-а, (ідентифікаційний код 35775727) 38 692,43 грн основного боргу, 5 871,71 грн пені, 3869,24 грн штрафу, 756, 89 грн -3% річних, 1 850,31 грн інфляційних втрат та 3 028,00 грн судового збору.

Рішення складено 13.01.2026.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Мороз Н.В.