СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року м. Харків Справа № 917/1255/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І. , суддя Хачатрян В.С.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Тельнюка Андрія Борисовича (вх.№2345) на рішення Господарського суду Полтавської області від 21.10.2025 у справі №917/1255/25

за позовною заявою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", вул. Польська, 2а, м. Полтава, Полтавська область, 36008

до відповідача Фізичної особи - підприємця Тельнюка Андрія Борисовича, АДРЕСА_1

про стягнення 91 471,96 грн

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до відповідача Фізичної особи - підприємця Тельнюка Андрія Борисовича про стягнення 91 471,96 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов Індивідуального Договору про надання послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, з яких : 78 846,20 грн основна заборгованість за період з 01.11.2022 по 31.03.2025, 156,81 грн пеня, 2 648,35 грн 3% річних та 9 820,40 грн інфляційні втрати.

Рішення господарського суду Полтавської області від 21.10.2025 у справі №917/1255/25 позов задоволено повністю; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Тельнюк Андрія Борисовича на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" 78 846,20 грн основного боргу; 156,81 грн пені, 9 820,40 грн збитків від інфляції, 2 648,35 грн 3 % річних та 2 422,40 грн судового збору.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що позивач надавав послуги з постачання теплової енергії, а відповідач фактично їх споживав, що підтверджено актами опалювальних сезонів, даними вузла комерційного обліку та іншими доказами. Доказів про ненадання або неналежність послуг відповідач не подав. Відсутність підписаних рахунків не звільняє від обов`язку оплати, оскільки обов`язок виникає з договору та факту споживання послуг.

Доводи відповідача про незаконність тарифів суд відхилив, зазначивши, що тарифи Полтавської обласної ради є чинними, не визнані незаконними, а їх правомірність не може бути предметом оцінки у господарській справі.

Перевіривши розрахунки, суд дійшов висновку, що борг у 78 846,20 грн, а також пеня, інфляційні втрати та 3% річних нараховані правильно, відповідач їх не спростував.

Фізична особа - підприємець Тельнюк Андрій Борисович з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, скаржник зазначає, що:

- позивач не довів ключові елементи нарахувань, зокрема розмір максимального теплового навантаження приміщення 0,003479 Гкал/год, від якого залежить умовно-постійна складова тарифу. На думку апелянта, позивач не надав жодного документального підтвердження цього показника: ні проектної документації, ні теплотехнічних розрахунків, ні технічних умов, ні будь-яких актів введення будинку чи системи теплопостачання в експлуатацію. Відповідно, значна частина заявленої заборгованості є неверифікованою. Суд першої інстанції, визнаючи такі нарахування обґрунтованими, фактично поклав у основу рішення припущення, що суперечить принципам доказування в господарському процесі;

- тарифи Полтавської обласної ради не можуть бути застосовані до теплової енергії, яка виробляється на Кременчуцькій ТЕЦ. За законом саме НКРЕКП уповноважена встановлювати тарифи на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, тоді як обласна рада може встановлювати тарифи лише для теплової енергії, що виробляється не на ТЕЦ. Оскільки позивач сам підтвердив, що теплопостачання Кременчука здійснюється від джерела «Кременчуцька ТЕЦ», застосування обласних тарифів є неправомірним;

- суд дійшов висновку, що не має повноважень оцінювати правомірність рішень обласної ради, хоча, відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду, господарські суди зобов`язані перевіряти, чи може певний нормативно-правовий акт застосовуватися до спірних правовідносин. Відмова суду надати правову оцінку тому, чи поширюються тарифи облради на теплову енергію, вироблену на ТЕЦ, на думку скаржника, є неприйнятною та суперечить принципу верховенства права.

20.11.2025 від Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Обґрунтовує відзив тим, що:

- тарифи Полтавської обласної ради поширюються також на місто Кременчук. Позивач посилається на численні рішення Другого апеляційного адміністративного суду, які вже досліджували питання застосування тарифів «Полтаватеплоенерго» та підтвердили правомірність їх встановлення саме Полтавською обласною радою, а не НКРЕКП. Позивач підкреслює, що підприємство не є ліцензіатом НКРЕКП, отже комісія не має повноважень встановлювати тариф для нього. Водночас Кременчуцька ТЕЦ передана у спільну власність територіальних громад області, тому відповідно до Закону «Про місцеве самоврядування» саме обласна рада має право встановлювати тарифи для цього підприємства;

- Постанова КМУ №869 дозволяє суб`єктам господарювання, що перебувають у спільній власності територіальних громад, формувати єдиний тариф для всіх територіальних громад області. Тому «Полтаватеплоенерго» не зобов`язане ініціювати встановлення окремого тарифу для споживачів Кременчука, а застосовує один єдиний тариф, чинний на рівні області. Усі рішення Полтавської обласної ради щодо тарифів залишаються чинними, не скасованими, що робить їх обов`язковими на території всієї Полтавської області;

- «Полтаватеплоенерго» не є виробником тепла у комбінований спосіб і не є виробником електричної енергії, тому НКРЕКП не має підстав ліцензувати його діяльність. Позивач посилається на постанови НКРЕКП, які підтверджують, що підприємство не може виробляти електричну енергію на ТЕЦ, отже його діяльність з виробництва тепла не підпадає під регулювання НКРЕКП. Звідси випливає, що твердження скаржника про «обов`язковість тарифів НКРЕКП» є безпідставними;

- питання законності рішень Полтавської обласної ради не може бути предметом розгляду в господарській справі, оскільки такі акти можуть бути оскаржені лише в адміністративних судах. Оскільки жодне з рішень ради не визнане незаконним, воно є чинним і підлягає обов`язковому застосуванню, у тому числі в містах Кременчук, Полтава та інших територіальних громадах області;

28.11.2025 від Фізичної особи - підприємця Тельнюка Андрія Борисовича надійшли додаткові пояснення по справі, в яких апелянт зауважує, що:

- позивач узагалі не надав жодної відповіді на ключовий аргумент апеляції - відсутність доказів теплового навантаження приміщення у розмірі 0,0034790 Гкал/год, на основі якого позивач здійснив розрахунок двоставкового тарифу. Ані у відзиві, ані у матеріалах справи немає жодного документа, який би підтверджував цей показник. Апелянт акцентує, що позивач уникає цього питання, адже за відсутності такого доказу значна частина заявленої заборгованості є необґрунтованою;

- посилання позивача на рішення Другого апеляційного адміністративного суду не має правового значення у цьому спорі. По-перше, апелянт не брав участі в адміністративних справах, на які посилається позивач, тому там не могли бути встановлені обставини, обов`язкові для нього в господарському процесі. По-друге, ці справи мали інший предмет і підстави позову, іншу доказову базу та інший склад фактичних обставин. Нарешті, у тих справах оцінювалася правомірність рішень Полтавської обласної ради, тоді як у цьому спорі апелянт не ставить питання про незаконність цих рішень, а наполягає на тому, що тарифи облради не можуть застосовуватися до теплової енергії, виробленої на Кременчуцькій ТЕЦ;

- жодне рішення адміністративного органу, прийняте у 2023 році, не може встановлювати факти на 2024- 2025 роки. Навпаки, сам факт звернення «Полтаватеплоенерго» до НКРЕКП за ліцензією на виробництво теплової енергії на Кременчуцькій ТЕЦ свідчить про те, що підприємство на цій ТЕЦ працює або планує працювати. Адже немає сенсу отримувати ліцензію на виробництво тепла на об`єктах, яких підприємство не використовує;

- позивач неправильно застосовує Порядок формування тарифів, затверджений постановою КМУ №869. Цей Порядок прямо не застосовується до виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях. Отже, якщо у справі буде встановлено, що тепло у Кременчуці виробляється саме на ТЕЦ, то жодні норми Порядку №869 не можуть бути покладені у підставу тарифоутворення. Це означає, що застосування обласних тарифів до теплової енергії, виробленої на ТЕЦ, є неправомірним.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Тельнюка Андрія Борисовича на рішення Господарського суду Полтавської області від 21.10.2025 у справі №917/1255/25; розгляд апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Тельнюка Андрія Борисовича на рішення Господарського суду Полтавської області від 21.10.2025 у справі №917/1255/25 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без виклику учасників справи; позивачу встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів апелянтові; витребувано у Господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/1255/25.

19.11.2025 на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №917/1255/25.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила такі обставини справи.

Фізична особа-підприємець Тельнюк Андрій Борисович (далі - відповідач) має у власності нежитлове приміщення (магазин) за адресою АДРЕСА_3, загальна площа 549,2 кв.м, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Нежитлове приміщення Фізичної особи-підприємця Тельнюка Андрія Борисовича має підключення від внутрішньобудинкової системи опалення житлового будинку АДРЕСА_3. Житловий будок оснащено вузлом комерційного обліку теплової енергії (ВКО/ТЕ).

Нежитлове приміщення (магазин) відповідача не оснащено індивідуальним розподільним приладом обліку теплової енергії.

Станом на 01.11.2022 співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_3, не повідомили ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" про прийняття рішення щодо вибору моделі договірних відносин і не уклали з підприємством відповідні договори на послугу з постачання теплової енергії та послугу з постачання гарячої води.

Взаємовідносини між співласниками вищезазначеного багатоквартирного будинку за зазначеною адресою, починаючи з 01.11.2022 врегульовано Індивідуальними договорами про надання послуги з постачання теплової енергії та про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання і опубліковані на офіційному сайті підприємства: http://te.pl.ua/.

Виходячи з викладеного, взаємовідносини між ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" та фізичною особою-підприємцем Тельнюка Андрієм Борисовичем, як із власником нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку врегульовано Індивідуальним Договором №5055 про надання послуга з постачання теплової енергії, до нежитлового приміщення площею 549,2 кв.м. за адресою : АДРЕСА_3. (далі - Індивідуальний договір). (а.с. 14-15).

Позивач вказує, що ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" забезпечує вказаний багатоквартирний житловий будинок послугами з постачання теплової енергії та гарячої води, а тому його співвласники зобов`язані сплачувати за їх обсяг.

Оскільки нежитлове приміщення (магазин) ФОП Тельнюк А.Б. знаходиться у багатоквартирному будинку АДРЕСА_3, на відповідача покладено обов`язок нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир та нежитлових приміщень цього будинку.

За умовами п.1 Індивідуального договору про надання послуги від 01 листопада 2022, він являється публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води. Договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 2 вказаного договору він є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному сайті підприємства: http://te.pl.ua/.

Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги (п. 4 Договору).

Згідно пункту 17 Індивідуального договору зняття показань засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії здійснюється виконавцем щомісяця.

Відповідно до умов п. 30 Договору, споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з : плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (Офіційний вісник України, 2019, № 71, ст. 2507), в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному сайті підприємства: http://te.pl.ua/tarifi/tarifi-dlya- potreb-nshih-spozhivachv/. У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року).

Вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Розмір тарифу зазначається на офіційному сайті підприємства: http://te.pl.ua/tarifi/tarifi-dlya-potreb-nshih-spozhivachv/. У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному сайті. У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на послугу виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачу з посиланням на рішення відповідного органу (п. 31 Договору).

Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно (п. 32 Договору).

Виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів (п. 33 Договору).

Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (п. 34 Договору).

Пунктами 51, 52, 55 Індивідуального договору врегульовано, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.11.2022 і діє в частині постачання Т/Е (опалення) по 31.12.2022 (згідно частини 3 статті 631 ЦК України), а в частині розрахунків до їх повного здійснення. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Припинення дії цього договору не звільняє сторони від обов`язку виконання зобов`язань, які на дату такого припинення залишилися невиконаними.

Про факт надання послуги позивачем та отримання послуги відповідачем у період з 01.11.2022 по 31.03.2025 свідчать наявні у матеріалах справи копія Акту про початок опалювального сезону від 06.11.2022; Копія Акту про закінчення опалювального сезону від 31.03.2023; Копія Акту про початок опалювального сезону від 31.10.2023; Копія Акту про закінчення опалювального сезону від 28.03.2024; Копія Акту про початок опалювального сезону від 05.11.2024; Копія Акту про закінчення опалювального сезону від 31.03.2025; Свідоцтво про повірку загальнобудинкового лічильника від 07.12.2023; Свідоцтво про повірку лічильника від 16.07.2021; Відомості про фактичні покази засобів обліку теплової енергії; копія Актів зняття показників приладу обліку теплової енергії.

Позивач зазначає, що протягом періоду 01.11.2022 по 31.03.2025 на адресу відповідача направлялися рахунки на оплату. Доказів у спростування викладеного суду не надано.

За даними позивача, відповідач за вказані послуги не розрахувався, з огляду на що заявив до стягнення з відповідача 91 471,96 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного 01.11.2022 між сторонами Індивідуального Договору № 5055 про надання послуги з постачання теплової енергії, з яких: 78 846,20 грн основна заборгованість за період з 01.11.2022 по 31.03.2025, пені 156,81 грн, розмір збитків від інфляції 9 820,40 грн, 3 % річних 2 648,35 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та викладеним доводам сторін, колегія суддів виходить з наступного.

Предметом розгляду у даній справі є спір між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та відповідачем щодо стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, надані за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії. Позивач вимагав стягнення основного боргу, нарахованих санкцій (інфляційні втрати, 3% річних, пеня), посилаючись на фактичне надання послуг, чинність публічного договору приєднання та дійсність застосованих тарифів.

Натомість предметом апеляційного розгляду є перевірка законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

За приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

В силу положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України унормовано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду (ч. 1 ст. 630 ЦК України).

Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Тобто внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається оскільки вказане призведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин.

Частиною 6 ст. 633 ЦК України передбачено, що умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору є нікчемними.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Як вбачається із матеріалів справи, основним напрямком діяльності Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" є забезпечення тепловою енергією для потреб опалення та приготування гарячої води житлового фонду, комунально-побутових та інших об`єктів на території м. Полтави, м. Кременчука, м. Решетилівки, смт. Машівки, смт. Котельва Полтавської області.

Предметом спору у цій справі є вимога позивача про стягнення з відповідача вартості наданих послуг постачання теплової енергії та гарячої води за Ідивідуальним договором №5055 від 01.11.2022.

Судами встановлено, що спірні правовідносини за період з листопада 2022 по березень 2025 року, які виникли між сторонами у даній справі регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (№2189-VІІІ від 09.11.2017), який введено в дію з 01.05.2019 та він є чинним.

Законом України "Про житлово-комунальні послуги" регулюються основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки,).

За наведеним у п. 2, 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2189-VІІІ визначенням:

житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору;

індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2189-VІІІ предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами.

За приписами ч. 1 ст. 4 Закону №2189-VІІІ законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. До повноважень Кабінету Міністрів України належать: затвердження правил надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та послуг з управління багатоквартирним будинком; затвердження типових договорів про надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та послуг з управління багатоквартирним будинком.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 затверджено "Правила надання послуги з постачання теплової енергії та типові договори про послуг з постачання теплової енергії" (далі також - Правила), які набули чинності з 04.09.2019, відповідно до яких, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати. Надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до ст. 14 Закону (п. 13 Правил).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 14 Закону № 2189-VІІІ за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним ст.6 цього Закону: 1) кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); 2) від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір); 3) об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначену частиною першою цієї статті, за кожним видом комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії).

Згідно із Законом України №2189-VІІІ договори за новими правилами мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності постанов Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022 та №1023.

Відповідно до Правил у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022:

- індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем;

- індивідуальний договір з власником індивідуальних (садибних) житлових будинків вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (фактичне виконання робіт із відключення будинку);

- фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

- у разі зміни права власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни.

- споживачі у багатоквартирному будинку, які отримують послугу за іншою моделлю договірних відносин, у разі прийняття рішення про припинення такого договору можуть приєднатися до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, вчинивши дії, що засвідчують їх бажання укласти такий договір, відповідно до абзацу шостого цього пункту.

Форма індивідуального договору про надання комунальної послуги, затверджена постановами Кабінету Міністрів України № 1022, 1023 від 08.09.2021.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2189-VIII передбачено, що не пізніш як протягом одного року з дня введення в дію цього Закону (тобто не пізніше 01.05.2020) співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання електричної енергії та природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з ч. 1 ст. 14 цього Закону, а виконавці комунальних послуг - укласти із такими співвласниками договори про надання відповідних комунальних послуг відповідно до обраної співвласниками моделі організації договірних відносин.

Водночас, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2189-VIII передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги протягом строку, визначеного в п. 4 цього розділу, між виконавцем та кожним співвласником укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги відповідно до ч. 7 ст. 14 цього Закону.

Наведені вище положення спеціального законодавства у сфері надання комунальних послуг свідчать про те, що законодавець унормував обов`язок підприємства теплопостачання з 01.05.2019 (тобто з дати, коли набрав чинності Закон №2189-VІІІ у новій редакції) укладати договори на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за новими правилами, які в силу вимог Закону мали бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг та споживачами цих послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022, з урахуванням волевиявлення споживача щодо обрання моделі договірних відносин. Водночас, за відсутності волевиявлення співвласників багатоквартирних будинків щодо прийняття рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг ініціатива щодо його укладення надається безпосередньо виконавцям таких послуг, що мало місце у цій справі (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2021 у справі №908/3233/20, від 14.12.2023 у справі №908/2078/22 та від 09.04.2024 у справі №908/710/23).

Матеріалами справи підтверджується, що 01.11.2022 між сторонами було укладено Індивідуальний договір № 5055 про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.11.2022 за адресою приміщення споживача АДРЕСА_3.

Крім цього, факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку АДРЕСА_3, в якому знаходиться нежитлове приміщення відповідача, підтверджуються Актом про початок опалювального сезону від 06.11.2022; Актом про закінчення опалювального сезону від 31.03.2023; Актом про початок опалювального сезону від 31.10.2023; Актом про закінчення опалювального сезону від 28.03.2024; Актом про початок опалювального сезону від 05.11.2024; Актом про закінчення опалювального сезону від 31.03.2025; Свідоцтвом про повірку лічильника; Відомостями про фактичні покази засобів обліку теплової енергії; Актами зняття показників приладу обліку теплової енергії.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що, доведеним є факт отримання відповідачем послуг з постачання теплової енергії наданої ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до житлового будинку АДРЕСА_3, в якому знаходиться нежитлове приміщення ФОП Тельнюка А.Б., і це підтверджуються наданими позивачем доказами. При цьому, з боку відповідача за весь час не було будь-яких зауважень чи претензій щодо послуги та її якості.

Колегія суддів вважає вказані висновки місцевого господарського суду передчасними з огляду на таке.

Перш за все, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» та ФОП Тельнюком А.Б. є укладеним та є обов`язковим для виконання сторонами.

Також місцевий суд дійшов вірного висновку про правомірність застосування позивачем тарифів, встановлених рішеннями Полтавської обласної ради №477, №669, №854.

Суд правильно зазначив, що в межах даної справи господарський суд не наділений повноваженнями оцінювати правомірність чи законність нормативно-правових актів органів місцевого самоврядування, зокрема рішень Полтавської обласної ради про встановлення тарифів, оскільки такі питання не віднесені до юрисдикції господарських судів. До моменту визнання відповідних рішень протиправними та нечинними у встановленому законом порядку вони є обов`язковими до застосування, а тому сам по собі довід апелянта про неналежний орган тарифоутворення не може бути підставою для відмови у позові в межах цього провадження.

Проте, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про підтвердження позивачем обґрунтованості обсягу та вартості наданих ним відповідачеві послуг, з огляду наступне.

Так, із матеріалів справи вбачається, що ФОП Тельнюк А.Б. є власником нежитлового приміщення (магазин) за адресою АДРЕСА_3, загальна площа 549,2 кв.м, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Нежитлові приміщення відповідача є невід`ємною частиною житлового будинку по АДРЕСА_3. Об`єктом теплопостачання є житловий будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Вказані приміщення не підпадають під термін неопалювальне приміщення.

Водночас позивачем належним чином не доведено факт споживання відповідачем теплової енергії у спірний період з 01.11.2022 по 31.03.2025 у визначеному ним розмірі.

Колегія суддів виходить з того, що позовна вимога про стягнення грошових коштів може бути задоволена лише за умови, якщо її розмір є таким, що піддається арифметичній (математичній) перевірці судом. Якщо ж заявлена до стягнення сума не може бути верифікована та перевірена у ході судового розгляду, така вимога не підлягає задоволенню навіть за наявності загальних підстав для позову.

Як убачається з матеріалів справи, позивач не надав суду належного та перевірюваного розрахунку обсягів теплової енергії, спожитої саме приміщенням відповідача. Натомість до матеріалів справи долучені лише пояснення та зведені таблиці, з яких неможливо встановити фактичний обсяг споживання теплової енергії відповідачем у кожному розрахунковому періоді та перевірити правильність такого розрахунку.

Зокрема позивач, обраховуючи обсяги теплової енергії на потреби опалення приміщення ФОП Тельнюк А.Б., послався на Методику розподілу між споживачами обсягів, спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджену Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 року №315, яка встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Методики №315 загальний обсяг спожитої у будинку теплової енергії у кожному розрахунковому періоді розподіляється на:

- обсяг спожитої теплової енергії на забезпечення загальнобудинкових потреб (визначається спрощено та складає 25% від загального обсягу, спожитої будинком, теплової енергії, згідно п. 8, розділу IV Методики, (ст. 7) та розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будинку (ст. 4), (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень (ст. 3), згідно п. 12, розділу IV Методики;

- обсяг спожитої теплової енергії на забезпечення безпосередньо опалення житлових та нежитлових приміщень (прим) визначається як різниця загального обсягу, спожитої у будинку, теплової енергії та обсягу теплової енергії донарахованої до мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії на опалення приміщень, обсягу спожитої теплової енергії приміщень з транзитними мережами внутрішньобудинкової системи опалення та обсягу теплової енергії, спожитої на забезпечення загальнобудинкових потреб, (ст. 11 = ст. 6 - ст 8 - ст. 10 - ст. 7); розподіляється на площі житлових/нежитлових приміщень, підключених до ЦСО (ст. 5), пропорційно до площі кожного приміщення.

Тобто обсяг теплової енергії, спожитої на опалення житлових та нежитлових приміщень, визначається як різниця загального обсягу спожитої теплової енергії у будинку та обсягу теплової енергії витраченого на загальнобудинкові потреби, обсягу спожитої теплової енергії приміщень з транзитними мережами внутрішньобудинкової системи опалення, обсягу спожитої теплової енергії приміщень, що оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії, обсягу теплової енергії донарахованої до мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії на опалення приміщень.

Розраховані обсяги теплової енергії, що припадають на нежитлове приміщення Фізичної особи-підприємця Тельнюка Андрія Борисовича за період з 01.11.2022 по 31.03.2025 наведені в таблиці "Інформація щодо обсягів теплової енергії, відпущеної на потреби опалення приміщення".

Відповідно до статті 13 Закону з 01.12.2021 споживачам послуги щомісяця проводиться нарахування плати за абонентське обслуговування. Розмір плати за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії у розрахунку на одного абонента (з урахуванням витрат на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку) становить 29,38 грн/міс (з ПДВ).

Також позивачем надано рахунки на оплату послуг з постачання теплової енергії за відсутності письмового заперечення споживача (копії наявні у матеріалах справи).

Зазначені рахунки на оплату наданих послуг містять детальну інформацію здійсненого нарахування: за послугу з постачання теплової енергії (умовно-змінна частина двоставкового тарифу, умовно-постійна частина), а також нарахування абонентської плати за період з 01.11.2022 по 31.03.2025.

Разом з тим, із сукупності складових, необхідних для визначення обсягу теплової енергії, спожитої конкретно визначеним споживачем, убачається, що позивачем не доведено одну з базових вихідних величин розрахунку.

Матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували походження та обґрунтованість розміру максимального теплового навантаження приміщення 0,003479 Гкал/год.

Позивач не надав технічної документації, проектних матеріалів, актів приєднання, розрахунків або погоджених зі споживачем документів, з яких можливо встановити, яким чином визначено зазначений показник. За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити правильність застосування умовно-постійної складової двоставкового тарифу, оскільки саме від величини максимального теплового навантаження залежить її розмір. Відсутність доказів, що підтверджують цю вихідну величину, свідчить про недоведеність розміру заявленої до стягнення заборгованості в цій частині.

Тобто, за таких обставин, з наданих позивачем документів неможливо встановити, які саме вихідні дані взяті позивачем для обрахунку обсягу спожитої відповідачем теплової енергії.

Додатково апеляційний суд зауважує, що у відзиві на апеляційну скаргу, позивачем також жодним чином не спростовано аргументам відповідача, щодо необґрунтованості розміру максимального теплового навантаження приміщення 0,003479 Гкал/год.

З урахуванням наведеного, констатуючи неможливість арифметичного розрахунку/перевірки судом суми позовних вимог, а також невірне застосування судом першої інстанції, норми Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання`та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 №315, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а у вимозі позивача про стягнення з відповідача 78 846,20 грн заборгованості з оплати спожитої послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2022 по 31.03.2025 слід відмовити.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, також просив суд стягнути з відповідача 156,81 грн пені, 2 648,35 грн 3% річних та 9 820,40 грн інфляційних втрат.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції встановлено недоведеність нарахування основної заборгованості, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, а вимога позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 156,81 грн, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції встановлено недоведеність нарахування основної заборгованості, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, а вимога позивача щодо стягнення пені задоволенню не підлягає.

Відносно інших аргументів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що вони жодним чином не впливають на висновок суду про недоведеність суми основного зобов`язання як підставу відмови у позові, тому не вимагають детального аналізу суду.

Згідно зі ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з чим рішення Господарського суду Полтавської області від 21.10.2025 у справі №917/1255/25 підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пп. б), в) п. 4 ч. 1 ст. 282 ГПК України, у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового, необхідно здійснити перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 77, 86, 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Тельнюка Андрія Борисовича задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 21.10.2025 у справі №917/1255/25 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (36008, м. Полтава, вул. Польська, 2А, , UА 4l14065 АБ Укргазбанк МФО 320478) на користь Фізичної особи - підприємця Тельнюка Андрія Борисовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 4542,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 07.01.2026.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук

Суддя В.С. Хачатрян