РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.01.2026Справа № 910/12182/25

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РС-ТАЙМ" (79031, Львівська обл., місто Львів, вул. Мікльоша К., будинок 15/69) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОЛЕНСКАЙ" (04071, місто Київ, вул. Костянтинівська, будинок 2А) про стягнення 182 457,82 грн,

без повідомлення (виклику) сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.09.2025 в системі «Електронний суд» представником Товариства з обмеженою відповідальністю "РС-ТАЙМ" сформовано позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОЛЕНСКАЙ" про стягнення заборгованості за Договором-заявкою №324-008244 про надання транспортно-експедиційних послуг у розмірі 182 457,82 грн з яких: 123 033,00 грн. сума основного боргу, 5 883,56 грн. інфляційні втрати, 24 660,53 грн. пеня, 28 880,73 грн. 36-х% річних та була передана 01.10.2025 судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем було укладено з відповідачем договір-заявку про надання транспортних експедиційних послуг від 13.11.2024. Під час здійснення перевезення позивачем вантажу виник простій транспортного засобу, відшкодування якого відповідачем було узгоджено між сторонами у переукладеному Договорі-заявці.

Ухвалою суду від 06.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Окрім того означеною ухвалою запропоновано відповідачу у п`ятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження, у разі наявності, надати суду заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

07.10.2025 в системі «Електронний суд» представником відповідача сформовано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 13.10.2025 у задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОЛЕНСКАЙ" про розгляд справи в порядку спрощеному позовному провадженні з викликом (повідомленням) учасників справи відмовлено.

07.10.2025 в системі «Електронний суд» представником відповідача сформовано відзив на позовну заяву у відповідності до якого представник зазначив:

- що через арешт автомобіля відповідача стався простій, що зумовило необхідність у переукладенні Договору-заявки де було зазначено нову дату розвантаження, а також вказано суму завданих позивачу збитків про простій його транспорту. При цьому, відповідач вважає, що простій транспорту позивача відбувся не через вину відповідача, а тому, підстави для покладення на відповідача таких витрат відсутні;

- що відповідач не пов`язаний з подіями які зумовили простій транспорту позивача, оскільки відповідач немає ніякого відношення до кримінального провадження №0000040 від 15.11.2024.

13.10.2025 в системі «Електронний суд» представником позивача сформовано відповідь на відзив у відповідності до якої представник зазначає, що:

- вилучення та простій транспортного засобу виник з причин, що стосуються безпосередньо відповідача та які визначені в ухвалі Личаківського районного суду міста Львова у справі № 463/10730/24 провадження №1-кс/463/9269й/24 про дозвіл на обшук транспортних засобів з д.н.з. НОМЕР_1 , причіп з д.н.з. НОМЕР_2 .

17.10.2025 в системі «Електронний суд» представником відповідача сформовано заперечення у відповідності до яких представник зазначив, що відповідач не замовляв перевізнику таку послугу як простій і не погоджувався на її оплату.

25.11.2025 в системі «Електронний суд» представником відповідача сформовано додаткові пояснення, відповідно до яких представник зазначив, що у виставленому позивачем рахунку було зазначено призначення платежу «оплата штрафних санкцій за простій автомобіля», що спростовує можливість нарахування пені.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Частиною четвертою ст. 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фоленскай» як замовником та Товариства з обмеженою відповідальністю "РС-ТАЙМ" як перевізником було узгоджено та підписано Договір-заявку №324-008244 про надання транспортно-експедиційних послуг від 13.11.2024 (далі - Договір-заявка) для виконання якої перевізником було надано транспортний засіб VOLVO з д.н.з. НОМЕР_1 , причіп з д.н.з. НОМЕР_2 .

Як зазначає позивач, сторонами спочатку було підписано Договір-заявку з умовами, що дата завантаження: 15.11.2024; дата розвантаження: 25.11.2024, вартість перевезення: 65915 грн.

З позовної заяви вбачається, що 18.11.2024 перевізником було здійснено завантаження вантажу замовника, 19.11.2024 перевізник прибув до Львівської митниці, 20.11.2024 в межах кримінального провадження №0000040 в зоні митного контролю ВМО №4 митного поста «Львів-північний» Львівської митниці, що за адресою: Львівська область, Львівський район, с. Малехів, вул. Дороша Тараса, 20А, було здійснено огляд транспортних засобів VOLVO з д.н.з. НОМЕР_1 , причіп з д.н.з. НОМЕР_2 працівниками ТУ БЕБ у Львівській області та прийнято рішення про їх вилучення. Вилучені транспортні засоби знаходились в зоні митного контролю ВМО №4 митного поста «Львів-північний» Львівської митниці.

Про зазначені обставини позивачем було скеровано листа за вих. №21-11-1 до відповідача.

21.11.2024 Личаківським районним судом міста Львова винесено ухвалу про дозвіл на обшук у справі №463/10730/24 провадження №1-кс/463/9268/24 транспортних засобів марки VOLVO з д.н.з. НОМЕР_1 , причіп з д.н.з. НОМЕР_2 , та у якій зазначено наступне:

«Зокрема, проведеним аналізом відомостей з інформаційного ресурсу АСМО «Інспектор» встановлено, що службовими особами ТОВ «Фоленскай» (ЄДРПОУ -44107578), до органів Державної митної служби України, подано товаросупровідні документи та митну декларацію ЕК10АА UA66U1 для здійснення митного контролю та оформлення товару в режимі «Експорт» сільськогосподарської продукції - сої. З метою виявлення та фіксації відомостей, щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, в рамках даного кримінального провадження

20.11.2024 проведено огляд території відділу митного оформлення N°4 митного поста «Львів-північний» Львівської митниці, за адресою: Львівська область, Львівський район, с. Малехів, вул. Дороша Тараса, 20А, в результаті якого встановлено розташований в зоні митного контролю автомобіль марки VOLVO з д.н.з. НОМЕР_1 з причіпом марки SCHMITZ з д.н.з. НОМЕР_3 , якими відповідно до поданих товаросупровідних документів здійснюють перевезення сільськогосподарської продукції - сої, відправником якої є ТОВ «Фоленскай» (ЄДРПОУ - 44107578). З метою проведення слідчих (розшукових), негласних слідчих (розшукових) дій і заходів та прийняття в подальшому необхідних процесуальних рішень, вищевказаний автомобіль з причіпом вилучено, згідно протоколу огляду від 20.11.2024».

03.12.2024 Личаківським районним судом міста Львова винесено ухвалу про накладення арешту на майно ТОВ «PC-ТАЙМ», а саме транспортний засіб марки Volvo з д.н.з. НОМЕР_1 , причіп марки SCHMITZ з д.н.з. НОМЕР_3 , у справі № 463/10730/24 провадження №1-кс/463/9499/24, шляхом заборони користування, розпоряджання чи відчуження.

12.12.2024 ухвалою Личаківського районного суду м. Львова у справі №463/10730/24 провадження №1-кс/463/9759/24 скасовано арешт майна в частині, а саме транспортного засобу марки Volvo з д.н.з. НОМЕР_1 , причіп марки SCHMITZ з д.н.з. НОМЕР_3 , накладений ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 03.12.2024.

Фактичне припинення простою транспортного засобу марки Volvo з д.н.з. НОМЕР_1 , причіп марки SCHMITZ з д.н.з. НОМЕР_3 відбулось 17.12.2024.

Позивач зазначає, що у зв`язку із ситуацією, що сталась, за домовленістю сторін було переукладено Договір-заявку №324-008244, яку підписано та скріплено печатками уповноважених представниками сторін.

Згідно з переукладеним Договором-заявкою №324-008244 вартість перевезення становить 188948 грн: вартість перевезення - 65912 грн, вартість простою транспортних засобів - 123036 грн.

Перевізником було продовжено виконання перевезення та доставлено вантаж до місця розвантаження 07.01.2025 відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної CMR №б/н від 19.11.2024.

Листом №б/н від 07.01.2025 ТОВ «Фоленскай» до ТОВ «РС-ТАЙМ» підтверджено доставлення вантажу та відсутність претензій до перевізника.

Відповідно до п. 2 Договору-заявки №324-008244 (переукладена) оплата по даній заявці здійснюється протягом 5 календарних днів, по отриманню оригіналів документів. Документи які перевізник надсилає на адресу замовника після закінчення перевезення:ТТН (CMR) з відміткою вантажоодержувача, два примірника акту виконання робіт, рахунок. У випадку огляду транспортного засобу на кордоні і понесення у зв`язку із цим «Перевізником» витрат по оплаті додаткових послуг навантаження, «Замовник» відшкодовує усі здійсненні «Перевізником» витрати на підставі підтверджуючих документів.

Позивач зазначає, що відповідачем було здійснено оплату лише на суму 65915 грн та надав відмову від надання послуг на суму 123036 грн за вих. №03/02-1 від 03.02.2025.

Позивачем було заявлено указаний позов про стягнення з відповідача 123 033,00 грн. сума основного боргу, 5 883,56 грн. інфляційні втрати, 24 660,53 грн. пеня, 28 880,73 грн. 36-х% річних.

Відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що дійсно через арешт автомобіля відповідача стався простій, що зумовило необхідність у переукладенні Договору-заявки де було зазначено нові дати розвантаження, а також вказано суму завданих позивачу збитків про простій його транспорту.

При цьому, відповідач вважає, що простій транспорту позивача відбувся не через вину відповідача, а тому, підстави для покладення на відповідача таких витрат відсутні.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Положення ст. 909 цього Кодексу встановлюють, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Транспортне експедирування як вид господарської діяльності не може розглядатися окремо від перевезення, це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях (сортування вантажів під час їх прийняття до перевезення, перевалка вантажів у процесі їх перевезення, облік надходження вантажів під час видачі вантажу тощо), і саме це дає підстави розглядати її допоміжним щодо перевезення видом діяльності. Тому кожна послуга, що надається експедитором клієнту, по суті є транспортною послугою.

Відносини учасників транспортно-експедиторської діяльності встановлюються на основі договорів. Учасники цієї діяльності вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов взаємовідносин, що не суперечать чинному законодавству.

Крім того, з аналізу ч. 1 ст. 929 ЦК випливає, що за предметом договори транспортного експедирування поділяються на договори з виконання послуг, пов`язаних із перевезенням вантажу, договори з організації виконання таких послуг, а також договори, у яких обов`язки експедитора мають одночасно виконавчий та організаційний характер.

При цьому можливим є укладення різних видів договору транспортного експедирування в залежності від обсягу зобов`язань експедитора. Зокрема, сторони можуть укласти договір про транспортно-експедиційне забезпечення доставки вантажу одержувачу, договір про транспортно-експедиційне забезпечення завезення (вивезення) вантажів на станції залізниць, у порти (на пристані) та аеропорти, а також договір про окремі транспортно-експедиційні операції та послуги.

За частиною 1 статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути, зокрема, міжнародна автомобільна накладна (CMR).

Матеріалами справи підтверджується факт виконання позивачем умов Договору-заявки, а саме міжнародною автомобільною накладною (CMR) б/н від 19.11.2024.

Так, сторонами було двічі укладено Договір-заяву, в першій редакції за її умовами завантаження мало б відбутися 15.11.2024, а розвантаження - 22.11.2024, вартість перевезення - 65915 грн.

Разом з тим, у зв`язку із накладенням арешту на автомобіль позивача у справі №463/10730/24 відбувся простій автотранспорту.

Відповідач не заперечує наведених обставин.

Разом з тим, суд відхиляє твердження відповідача, що він не пов`язаний з подіями які зумовили простій транспорту позивача, враховуючи, що підставою для арешту автомобіля позивача було розслідування щодо господарської діяльності відповідача, що вбачається зі змісту ухвали Личаківським районним судом міста Львова від 21.11.2024 у справі №463/10730/24 провадження №1-кс/463/9759/24.

Подібна позиція викладена в Постанові Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 № 910/3111/25.

Крім того, відповідач підписуючи вдруге Договір-заяву був обізнаний про нові умови договірних зобов`язань, зокрема, щодо вартості перевезення.

За умовами Договору-заявки вартість перевезення становить 188948 грн, з яких перевезення - 65912 грн, простій авто - 123036 грн.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи наведене, сторони скориставшись своїм правом на власний розсуд укладати умови Договору-заявки зазначили погодили вартість перевезення у сумі 188948 грн.

Відповідач не заперечує факту підписання ним відповідних умов Договору-заявки, а отже на нього покладено обов`язок з оплати послуг перевезення у сумі - 188948 грн.

Враховуючи, що відповідачем було сплачено лише 65915 грн, за останнім залишається обов`язок з оплати решти суми у розмірі 12303 грн.

Окрім заявленої суми боргу позивачем ще було нараховано за порушення строків оплати вартості перевезення інфляційні втрати, 36% річних та пеню.

За приписами статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами п. 9 Договору-заявки за несвоєчасну оплату наданих послуг «замовник» сплачує «перевізнику» пеню, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, за кожний день затримки оплати. «Замовник» за користування грошовими коштами «перевізника» на підставі ст. 625 ЦК України сплачує 36% річних.

Відповідно до п. 2 Договору-заявки оплата по даній заявці здійснюється протягом 5 календарних днів, по отриманню оригіналів документів. Документи які перевізник надсилає на адресу замовника після закінчення перевезення:ТТН (CMR) з відміткою вантажоодержувача, два примірника акту виконання робіт, рахунок.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем було направлено відповідачу передбачений умовами п. 2 Договору-заявки перелік документів (опис вкладення у цінний лист та чек від 25.01.2025 №354).

Як вбачається з інформації розміщеної на сайті Укрпошти за пошуковим запитом по трекінгу поштового відправлення №354 відповідач отримав надіслані позивачем документи - 28.01.2025.

Таким чином, відповідач мав сплатити грошове зобов`язання за Договором-заявкою у період з 29.01.2025 по 03.02.2025 (включно), враховуючи, що п`ятий день оплати припав на вихідний день (неділя).

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, про що вказано у ст. 253 ЦК України.

Згідно з ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Позивачем здійснено розрахунок штрафних санкцій за період з 04.02.2025 по 29.09.2025.

В частині нарахування пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами п. 9 Договору-заявки за несвоєчасну оплату наданих послуг «замовник» сплачує «перевізнику» пеню, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, за кожний день затримки оплати. «Замовник» за користування грошовими коштами «перевізника» на підставі ст. 625 ЦК України сплачує 36% річних.

Перевіривши розрахунок пені, суд дійшов висновку, що останній перевищує шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд здійснив перерахунок заявлених до стягнення штрафних санкцій та зробив висновок, що з відповідача підлягає стягнення 15569,57 грн пені. В іншій частині слід відмовити.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за розрахунком суду вийшло більше, оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог, до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати у розмірі 5 883,56 грн.

В частині 36% річних, суд дійшов висновку, що розрахунок позивача обґрунтований, а відтак розмір 36% складає 28 880,73 грн.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Пунктом 2 частини першої ст. 129 ГПК України передбачено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги часткове задоволення розміру позовних вимог, судовий збір, який підлягає покладенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Так як позивачем було подано позовну заяву у даній справі в електронній формі, розмір судового збору, що підлягає сплаті, підлягає пониженню на коефіцієнт 0,8 та становить 2422,40 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн (відповідно до платіжної інструкції №2807 від 25.03.2025), тобто внесено судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом, у зв`язку з чим на користь позивача підлягає поверненню судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Поміж тим в матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про повернення надмірно сплаченого судового збору

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОЛЕНСКАЙ" (04071, місто Київ, вул. Костянтинівська, будинок 2А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РС-ТАЙМ" (79031, Львівська обл., місто Львів, вул. Мікльоша К., будинок 15/69, ) 123033 (сто двадцять три тисячі тридцять три) грн. 00 коп. боргу, 15569 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять) грн 57 коп. пені, 28 880 (двадцять вісім тисяч вісімсот вісімдесят) грн 73 коп. 36% річних, 5 883 (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят три) грн 56 коп. інфляційних втрат та 2301 (дві тисячі триста одна) грн. 70 коп. судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 05.01.2026.

Суддя Владислав ДЕМИДОВ