УХВАЛА

12 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 915/436/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н. М. - головуючий, Вронська Г. О., Кондратова І. Д.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту)

на рішення Господарського суду Миколаївської області

у складі судді Коваля С. М.

від 04.08.2025 та

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Поліщук Л. В. - головуючий, Богатир К. В., Таран С. В.

від 24.11.2025

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту)

до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН"

про стягнення грошових коштів по суднозаходу 09-10.08.2020 буксиру "Козацький" у загальній сумі 584,23 грн,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН" про стягнення грошових коштів у сумі 2 722 494,11 грн, із яких: 191 372,17 грн - адміністративний збір, 1 478 784,95 грн - корабельний збір, 35 488,26 грн - санітарний збір, 164 743,19 грн - 3% річних, 852 105,54 грн - інфляційні втрати.

Позов заявлено про стягнення портових зборів (корабельний, адміністративний, санітарний), а також 3% річних та інфляційних втрат з суден Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН", які забезпечували завантаження 36 іноземних суден (в тому числі "BAO RUN", прапор Hong Kong) на зовнішньому рейді морського порту Миколаїв в період з 01.08.2020 по 31.12.2020.

Ухвалою від 17.04.2024 Господарський суд Миколаївської області відкрив провадження у справі № 915/411/24.

Ухвалою від 10.02.2025 Господарський суд Миколаївської області роз`єднав позовні вимоги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН" заборгованості за послуги, надані кожному судну окремо, шляхом виділення в самостійні провадження. Зокрема, позовні вимоги про стягнення грошових коштів по суднозаходу 04-14.08.2020 іноземного судна "BAO RUN" у загальній сумі 101 645,97 грн, з яких: 62 850,10 грн - основного боргу, 6 397,39 грн - 3% річних, 32 398,48 грн - збитків від інфляції виділено в самостійне провадження, які розглядалися в рамках справи № 915/226/25.

Ухвалою від 13.03.2025 у справі № 915/226/25 Господарський суд Миколаївської області роз`єднав позовні вимоги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) про стягнення грошових коштів по суднозаходу 04-14.08.2020 іноземного судна "BAO RUN" у загальній сумі 101 645,97 грн, з яких: 62 850,10грн - основного боргу, 6 397,39 грн - 3% річних, 32 398,48 грн - збитків від інфляції по буксирам та баржам відповідача, шляхом виділення в самостійні провадження.

Серед іншого, позовні вимоги про стягнення грошових коштів по суднозаходу 09-10.08.2020 буксира "Козацький" у загальній сумі 584,23 грн, з яких: 361,25 грн - основного боргу, 36,75 грн - 3% річних, 186,23 грн - збитків від інфляції, виділено в самостійне провадження.

Вказані позовні вимоги обґрунтовані тим, що буксир "Козацький", який 09-10.08.2020 здійснював буксирування несамохідної баржі НБЛ-017 по маршруту від "Очаків рейд порту" до Зовнішнього рейду морського порту Миколаїв та у зворотному напрямку буксирування іншої баржи НБЛ-013 (у іншому баржебуксирному складі) здійснював на Зовнішньому рейді морського порту Миколаїв вантажно/розвантажувальні роботи (комерційний вантажний рейс), у зв`язку з чим був віднесений до суден групи "А", для яких передбачена необхідність сплати портових зборів, які були йому нараховані.

За такими вимогами ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.03.2025 справу № 915/436/25 прийнято до провадження та визначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 04.08.2025 у справі № 915/436/25 у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції врахував правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.12.2021 у справі № 915/400/20, що вантажна операція, яка здійснюється суднами портового флоту в межах морського порту, не є тотожною комерційному вантажному рейсу судна, що здійснюється у межах правовідносин з перевезення, та встановив, що буксир "Козацький", який 09-10.08.2020 здійснював буксирування несамохідної баржі НБЛ-017 по маршруту від "Очаків рейд порту" до Зовнішнього рейду морського порту Миколаїв та у зворотному напрямку буксирування іншої баржи НБЛ-013 (у іншому баржебуксирному складі), не виконував у цих операціях комерційного вантажного рейсу у розумінні статті 909 Цивільного кодексу України, а забезпечував операції з навантаження/вивантаження, тобто діяв як судно групи "Е", з яких корабельний, адміністративний, санітарний збори не справляються.

Постановою від 24.11.2025 Південно-західний апеляційний господарський суд залишив без змін рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.08.2025 у справі № 915/436/25.

15 грудня 2025 року Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.08.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 у справі № 915/436/25.

Перевіривши касаційну Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту), Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.

Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Справи, на які поширюється дія пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, є малозначними в силу властивостей притаманних їм, виходячи з ціни пред?явленого позову та його предмета (постанова об?єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2021 у справі № 905/1623/20).

Згідно з частиною 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" установлено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3 028,00 грн.

Отже відповідно до пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справа № 915/436/25 є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100 х 3 028,00 грн = 302 800,00 грн).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

У контексті викладеного необхідно враховувати, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Отже Верховному Суду надано право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у статті 287 Господарського процесуального кодексу України, що узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Як на підставу для допуску малозначної справи до касаційного оскарження, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) в свої касаційній скарзі посилається на наявність випадків, передбачених підпунктами "а", "в", "г" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, та зазначає, що справа № 915/436/25:

- стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

- має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

- віднесена до категорії малозначної помилково.

Так, скаржник зауважує, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували пункт 8 частини 1 статті 1, статті 9, 19, 21, 22 Закону України "Про морські порти України", постанову Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 451, Правила надання послуг у морських портах України, затверджені Наказом Міністерства інфраструктури України № 348 від 05.06.2013, Звід звичаїв морського порту Миколаїв; неправомірно застосували висновки, викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.12.2021 у справі № 915/400/20, оскільки у справі № 915/436/25 правовідносини не є подібними до правовідносин у справі № 915/400/20; не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 02.05.2018 у справі № 915/525/17, від 22.10.2018 у справі № 915/842/17, від 07.05.2019 у справі № 915/1054/17, від 13.04.2021 у справі № 916/1936/20, від 13.12.2022 у справі № 910/20675/20 щодо застосування додатку 1 до Порядку справляння та розмірів ставок портових зборів, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України № 316 від 27.05.2013. Крім того, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) наголошує, що тривалий час суди дотримувались вказаної сформованої Верховним Судом практики, проте у подібних правовідносинах з`явились рішення у справах № 915/42/21, № 915/841/23, № 915/432/25, № 915/434/25, № 915/436/25, № 915/422/25, в яких суди першої та апеляційної інстанцій не врахували зазначені вище висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах та дійшли протилежних висновків і відмовили у стягненні корабельного, адміністративного та санітарного портових зборів згідно з пунктами 2.3, 7.5, 8.3 Порядку справляння та розмірів ставок портових зборів, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України № 316 від 27.05.2013; зазначаєє, що "на розгляді в суді першої інстанції залишаються понад 400 подібних справ, зокрема 915/1028/23, 915/411/24, 915/76/25, …, 915/112/25, 915/224/25, …, 915/258/25, 915/422/25, …, 915/449/25 (крім чотирьох), 915/616/25, …, 915/652/25, 915/883/25, …, 915/915/25, 915/1740/25, …, 915/2052/25 (крім семи). Отже, розгляд цієї касаційної скарги має фундаментальне значення для правильного вирішення зазначених справ. Справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.".

Розглянувши викладені Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) доводи щодо наявності випадку, передбаченого підпунктом "а" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Суд дійшов висновку, що твердження скаржника, що розгляд касаційної скарги у справі № 915/436/25 має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до частини 4 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики (пункт 4).

Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування ж судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування.

При цьому, фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 10.01.2024 у справі № 905/1840/21 зазначала, що у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, потрібно виходити з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку та становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Також в ухвалі від 07.12.2018 у справі № 922/6554/15 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів:

- кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності;

- якісні показники характеризуються відсутністю сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема, невизначеністю на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватись як виключна правова проблема, відсутністю національних процесуальних механізмів вирішення виключної правової проблеми іншими способами ніж із використанням повноважень Великої Палати Верховного Суду тощо.

Такі критерії, серед іншого, можливо використовувати для визначення чи має справа фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, адже останнє є оціночним поняттям.

Крім того, для віднесення справи до категорії спорів, що містять виключну правову проблему та стосуються питання права, вирішення якого необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, така справа повинна мати певні ознаки, зокрема, немає усталеної судової практики у застосуванні однієї і тієї ж норми права, в тому числі, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному; невизначеність законодавчого регулювання правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема, в тому числі необхідність застосування аналогії закону чи права; встановлення глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому.

Поряд із цим, касаційна скарга Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) не містить належних доводів, які б свідчили про те, що справа № 915/436/25 містить виключну правову проблему та/або стосується питання права, вирішення якого необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики; не містить доказів якісного виміру наявності питання фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики та належні обґрунтування, які би дозволили дійти висновку, що при перегляді оскаржуваних судових рішень у цій справі має бути усунута невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як такі, що мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; в касаційній скарзі відсутнє посилання на наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному у подібних правовідносинах.

Суд також звертає увагу, що зазначення скаржником того, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували/не застосували/порушили норму права та не врахували висновки щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду, - то це є виключним випадком касаційного оскарження, передбаченим пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, та не є належним обґрунтуванням випадку для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах в розумінні пункту "а" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Саме норми пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачають випадки для касаційного оскарження судових рішень, зокрема, у малозначних справах. При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.

Крім того, посилання Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) на існування судових рішень, прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій, які, на думку скаржника, суперечать висновкам Верховного Суду, та які мають застосовуватися у подібних правовідносинах, не заслуговують на увагу, оскільки судові рішення у кожній справі ухвалюються з урахуванням встановлених ними фактичних обставин справи, підтверджених належними та допустимими доказами, тощо. При цьому встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).

Щодо "виняткового значення" справи, то в цьому випадку оцінка судом такої "винятковості" може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Отже, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. Проте власне твердження скаржника про те, що справа має виняткове значення для нього без відповідного обґрунтування, не може бути визнано судом автоматичною підставою, на яку поширюється дія положення підпункту "в" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо зауважень Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту), що справа № 915/436/25 віднесена судом до категорії малозначної помилково, оскільки, на його думку, спір виник з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, а отже згідно із пунктом 5 частини 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, вона не може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, Суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося вище, частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проаналізувавши положення цієї норми вбачається, що в першому випадку справа є малозначною, визначеною Законом, у другому - визначеною судом.

Пунктом 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 907/9/17).

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи, водночас частиною 3 статті 247 цього Кодексу встановлено, що при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:

1) ціну позову;

2) значення справи для сторін;

3) обраний позивачем спосіб захисту;

4) категорію та складність справи;

5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо;

6) кількість сторін та інших учасників справи;

7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, враховуючи вищезазначене, суди не позбавлені права розглядати малозначні справи в порядку як спрощеного так і загального провадження. Такі складові як значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорія та складність справи та інше є суб`єктивною підставою для обрання порядку розгляду малозначної справи або справи незначної складності, визнаною судом малозначною, яку суд оцінює під час розгляду конкретної справи.

Втім, відповідно до пункту 5 частини 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, крім випадків, передбачених статтею 252-1 цього Кодексу.

Отже справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції розглядаються лише за правилами загального позовного провадження.

Поряд із цим, спори щодо захисту економічної конкуренції в Україні стосуються порушень, таких як антиконкурентні узгоджені дії (картелі), зловживання домінуючим становищем, антиконкурентні дії влади та недобросовісна конкуренція (наприклад, очорнення репутації, неправомірне використання таємниць). Розглядаються Антимонопольним комітетом України (АМКУ) та господарськими судами, а їх вирішення спрямоване на забезпечення справедливих умов ринку та захист прав бізнесу, включаючи справи проти органів влади. Тобто, як правило, такі спори є спорами з немайновими вимогами.

Натомість предметом спору у справі № 915/436/25 є спір про стягнення грошових коштів по суднозаходу 09-10.08.2020 буксира "Козацький" у загальній сумі 584,23 грн, з яких: 361,25 грн - основного боргу, 36,75 грн - 3% річних, 186,23 грн - збитків від інфляції, тобто майнова вимога, сума якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2025 рік. Таким чином, оскільки ціна позову у справі № 915/436/25 становить 584,23 грн, що значно менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то у розумінні Господарського процесуального кодексу України справа № 915/436/25 є малозначною та може бути розглянута, зокрема, в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) не дотримано умови допуску малозначної справи до касаційного оскарження, передбачені підпунктами "а", "в" та "г" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням того, що касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі та відсутність обґрунтування/посилання на наявність випадків, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 915/436/25 за касаційною скаргою Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.08.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 915/436/25 за касаційною скаргою Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.08.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Н. М. Губенко

Судді Г. О. Вронська

І. Д. Кондратова