ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.01.2026м. ДніпроСправа № 904/5760/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., розглянув спір

за позовом Виконавчого комітету Звенигородської міської ради, Черкаська область, м. Звенигородка

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг", Дніпропетровська область, м. Дніпро

про стягнення заборгованості у сумі 40 485 грн 00 коп.

Суддя Рудь І.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Виконавчий комітет Звенигородської міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" заборгованість в сумі 40 485 грн 00 коп.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про закупівлю № 7 від 19.09.2022.

Ухвалою суду від 15.10.2025 позовну заяву залишено без руху.

21.10.2025 позивачем через систему "Електронний суд" подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою господарського суду від 27.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Сторони повідомлені про відкриття провадження у справі № 904/5760/25, про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставлення ухвали суду від 27.10.2025 до електронного кабінету позивача та відповідача 28.10.2025.

Проте, відповідач не скористався правом на надання відзиву на позов та не подав витребувані судом документи.

Отже, відповідно до ч. 9 ст. 81, ч. 9 ст. 165 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору поставки, факт здійснення попередньої оплати, факт настання строку поставки товару, факт поставки товару, допущення прострочення поставки товару, наявність підстав для повернення попередньої оплати у заявленій до стягнення сумі.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.09.2022 між Виконавчим комітетом Звенигородської міської ради (далі Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" (далі Постачальник) укладено договір про закупівлю № 7 від 19.09.2022, відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується протягом 2022 року та відповідно до умов, зазначених в Договорі, передати Замовнику Товар на АЗС Учасника з використанням скретч-карток/талонів (бланків - дозволів внутрішнього обігу на відпуск Товару), а Замовник зобов`язується приймати у власність Товар на повністю оплачувати його вартість (ціну) в порядку та на умовах визначених в цьому Договорі.

Найменування, номенклатура, асортимент та ціна Товару наведені в специфікації додаток №1 до даного Договору. Код Товару за ДК 021:2015 - 09130000-9 - Нафта і дистиляти (бензин А-95, дизельне паливо, газ нафтовий скраплений) (п. 1.2 договору).

Обсяги закупівлі Товару за взаємною згодою Сторін можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків Замовника (п. 1.3 договору).

Загальна ціна цього Договору становить 699 485грн.00коп. (шістсот дев`яносто дев`ять тисяч чотириста вісімдесят п`ять гривень 00 коп.) з ПДВ, у тому числі ПДВ 45 760грн.70коп. (сорок п`ять тисяч сімсот шістдесят гривень 70коп.) (п. 4.1договру).

Ціна цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою Сторін. Замовник здійснює закупівлю в залежності від виробничої необхідності Замовника та реального фінансування (п. 4.2 договору).

При досягненні загальної ціни Договору, повного виконання Сторонами умов Договору, Договір припиняє свою дію, якщо інше не передбачено Договором (п. 4.3 договору).

Сторони дійшли згоди, що Постачальник здійснює відпуск Товару, а Замовник зобов`язується приймати у власність та оплачувати вартість Товару, по ціні яка встановлена Учасником та визначена в специфікації до даного Договору (п. 4.4 договору).

Розрахунки проводяться у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, що зазначений в цьому Договорі (п. 5.1 договору).

Розрахунки між Постачальником та Замовником здійснюються відповідно до видаткової накладної та рахунку-фактури наданого Постачальником, шляхом оплати вартості Товару згідно Специфікації протягом 7 (семи) банківських днів після його отримання. У разі затримки бюджетного фінансування, розрахунок за наданий Товар здійснюється протягом 7 робочих днів з дня надходження коштів на розрахунковий рахунок Покупця (п. 5.2 договору).

Моментом виконання зобов`язань Замовника перед Постачальником по оплаті Товару вважається момент надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника зазначений у цьому Договорі (п. 5.4 договору).

Поставка за Договором здійснюється Постачальником цілодобово по скретч-картці/талону (Бланку) з АЗС Постачальника, перелік яких міститься в Додатку № 2 до Договору. Скретч-картка/талон (Бланк) не є засобом розрахунків/платежів між Сторонами. Скретч-картка/талон (Бланк) містить інформацію про вид і об`єм нафтопродуктів, якими буде заправлений автотранспорт Замовника при наданні таких Бланків на АЗС протягом терміну дії такого бланку (п. 6.2 договору).

Строк передачі товару: з дати укладення договору до 31.12.2022 року (п. 6.3 договору).

Строк передачі скретч-карток/талонів (Бланків) - протягом двох робочих днів з дати отримання заявки (п. 6.4 договору).

Місце поставки товару - 20202, Черкаська обл., Звенигородський район, місто Звенигородка, АЗС учасника-переможця (перелік міститься в Додатку № 2 до Договору) (п. 6.5 договору).

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання і діє до « 31» грудня 2022 року, а в частини взятих на себе зобов`язань - до їх повного виконання (п. 11.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи на виконання умов договору позивачем було здійснено попередню оплату за бензин А-95 та Дизпаливо на загальну суму 537 435 грн 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 342 від 23.09.2022.

Відповідачем було передано скретч-картоки/талони на загальну суму 537 435 грн 00 коп., що підтверджується видатковою накладною № 0160/0005929 від 22.09.2022.

У зв`язку з тим, що відповідач перестав здійснювати поставку оплаченого товару, виконавчий комітет Звенигородської міської ради повернув останньому скретч-картки у відповідному обсязі оплаченому за договором: (60 шт. по 15 л) за номерами від 00 до 59 та (60 шт. по 10 л) за номерами від 80 до 59 (40шт.) та від 00 до 19 (20шт), про що свідчить накладна на повернення товару № 0160/0000020 від 23.10.2023 та від 05.06.2024 на суму 40 485,00 грн.

Однак, всупереч умов договору та накладній на повернення товару, відповідач не повернув кошти за скретч-картки, які були повернуті відповідачу, у розмірі 40 485,00 грн.

Отже, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за спірним договором в частині повної та своєчасної поставки товару, за який позивачем була здійснена попередня оплата, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати повернення здійснення попередньої оплати в сумі 40 485 грн 00 коп. Вказане і є причиною виникнення спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України .

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Як передбачено статтею 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997, затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, як визначають порядок роздрібної торгівлі пальним, оливами, мастилами (далі - нафтопродукти) (далі - Правила № 1442).

Торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу АЗС (абзац 2 пункту 3 Правил № 1442).

Розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару (пункт 9 Правил № 1442).

Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2018 № 281/171/578/155, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за № 805/15496, затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 3 Інструкції талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

У пунктах 10.3.3.1, 10.3.3.2 Інструкції визначено, що форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери. Заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою № 17-НП.

Враховуючи вказане, талон є документом, який засвідчує право його власника отримати пальне на АЗС, а тому підписання сторонами видаткової накладної не свідчить про передання постачальником покупцеві товару за договором, а лише підтверджує факт передачі талонів, які надавали право покупцеві на отримання відповідної кількості товару (палива) за договором в майбутньому.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Слід відзначити, що в силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, судом встановлено, що на виконання умов договору позивач здійснив оплату на загальну суму 537 435 грн 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 342 від 23.09.2022.

В свою чергу, відповідач не спростував доводи позивача щодо недопоставки товару на суму 40 485,00 грн; доказів поставки товару на суму здійсненої позивачем оплати в залишковому розмірі 40 485,00 грн. відповідач також суду не надав.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно із частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

У даному випадку позивач посилається на те, що товар на суму здійсненої попередньої оплати в розмірі 40 485,00 грн. відповідачем поставлений не був, при цьому відповідач вказані обставини під час розгляду справи не оспорив та не спростував.

У той же час згідно з частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Крім того, суд зазначає, що вибір способу захисту своїх прав та порушених інтересів є правом позивача. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 09.07.2002 у справі № 1-2/2002, положення частини 2 статті 124 Конституції України передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (частина 5 статті 55 Конституції України). Тобто кожна особа, має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі - судовий захист.

Обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності з положеннями частини 1 статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження поставки позивачу товару, за який позивачем була здійснена попередня оплата, на залишкову суму 40 485,00 грн. відповідач не надав, також відповідачем не надано доказів повернення суми вказаної попередньої оплати. Отже, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, відповідачем не спростовані.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлені строки.

Враховуючи те, що позивач здійснив попередню оплату товару на суму 40 485,00 грн., а відповідач не поставив позивачу оплачений товар, повернення попередньої оплати не здійснив, господарський суд дійшов висновку про те, що відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України відповідач зобов`язаний повернути позивачу 40 485,00 грн. суму попередньої оплати.

Враховуючи вказане, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача сплаченої позивачем попередньої оплати в сумі 40 485,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у сумі 2 422,40 грн.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Мандриківська, буд. 47, оф. 503, ) на користь Виконавчого комітету Звенигородської міської ради (20202, Черкаська обл., Звенигородський р-н, м. Звенигородка, просп. Шевченка, буд. 63, ) 40 485 грн 00 коп. основного боргу та 2 422,40 грн. - витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 07.01.2026.

Суддя І.А. Рудь