РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.01.2026Справа № 910/1818/23
За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРІНТАЧ»

про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами

у справі № 910/1818/23

за позовом Керівника Святошинської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРІНТАЧ»,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 ,

про витребування майна,

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судових засідань Рєпкіна Ю.Є.

представники учасників справи:

від прокуратури: Артем`єва А.М.;

від позивача: Войнов А.В.;

від відповідача: Старіков Є.О.;

від третьої особи: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Керівник Святошинської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРІНТАЧ» (надалі - відповідач), в якому просить суд: витребувати у відповідача на користь позивача земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :75:670:0272 по проспекту Перемоги, 15 км. діл. 40-а у Святошинському районі міста Києва.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.15, 16, 203, 210, 228, 236, 316, 317, 321, 328, 330, 334, 373, 387, 388, 626, 657 Цивільного кодексу України, ст.1, 83, 116, 125, 126, 152 Земельного кодексу України, мотивовані тим, що вказана земельна ділянка комунальної форми власності незаконно вибула з володіння власника - позивача поза його волею на підставі недійсного правочину, а в подальшому відповідачем зареєстровано на неї право власності на підставі нікчемного правочину - акту приймання-передачі майна, учасником та стороною якого власник (позивач) не був, а тому така земельна ділянка має бути повернута її законному власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 витребувано в Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРІНТАЧ» на користь територіальної громади в особі Київської міської ради земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :75:670:0272 по АДРЕСА_1 . Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРІНТАЧ» на користь Київської міської прокуратури 7 745,00 грн судового збору.

27.06.2023 рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 набрало законної сили.

30.09.2025 від відповідача надійшла заява про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 у справі № 910/1818/23 за нововиявленими обставинами в обґрунтування якої зазначено, що 25.06.2025 постановою Київського апеляційного суду скасовано заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2014 у справі №759/10589/13-ц, яким було задоволено позов прокурора Святошинського району м. Києва про визнання незаконним і скасування рішення Київської міської ради № 872/1928 від 09.07.2009 про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 та про визнання недійсним державного акту серії ЯЖ № 912783 на право власності на зазначену земельну ділянку і про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом визнання права власності на земельну ділянку за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради та про зобов`язання ОСОБА_2 повернути на користь Київської міської ради земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :75:670:0272 за вказаною адресою, в задоволенні позову прокурора Святошинського району м. Києва відмовлено. Тобто, рішення суду від 25.04.2014 в справі №759/10589/13-ц, на яке посилався суд у межах даної справи при ухваленні рішення від 31.05.2023, було скасовано, що відповідно до положень п.3 ч.2 ст.320 Господарського процесуального кодексу України є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. Крім того, в поданій заяві відповідач просив визнати поважними причини пропуску строку на подання такої заяви та поновити строк на її подання, а також скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 у справі №910/1818/23 і відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРІНТАЧ» про поновлення пропущеного строку задоволено та поновлено останньому пропущений строк на подання заяви про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 у справі №910/1818/23 за нововиявленими обставинами. Відкрито провадження в справі № 910/1818/23 за нововиявленими обставинам, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено судове засідання в справі №910/1818/23 за нововиявленими обставинами на 18.11.2025.

13.11.2025 від прокурора надійшов відзив на заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, в якій останній просить суд відмовити в задоволенні такої заяви та, зокрема, зазначає, що судове рішення в справі № 759/10589/13-ц, яке наразі є скасованим, не було єдиною підставою для ухвалення судового рішення в справі № 910/1818/23, а тому факт його скасування не утворює нововиявлену обставину для перегляду рішення у справі № 910/1818/23 в розумінні п.3 ч.2 ст.320 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, зазначає, що заявником не надано належних і допустимих доказів на підтвердження існування причин (явищ, дій), які б могли об`єктивно завадити йому у визначений законом строк звернутися до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

18.11.2025 від представника позивача надійшли письмові пояснення, в якій останній просить суд відмовити в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами такої заяви та, зокрема, зазначає, що судове рішення в справі № 759/10589/13-ц, яке наразі є скасованим, не було єдиною підставою для ухвалення судового рішення в справі № 910/1818/23, а тому його скасування не утворює нововиявлену обставину для перегляду рішення в справі № 910/1818/23.

У судове засідання 18.11.2025 з`явилися прокурор, представники позивача та відповідача, третя особа в засідання не з`явилась, про дату, час та місце засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРІНТАЧ» про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишено без руху, з підстав наведених в ухвалі.

25.11.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРІНТАЧ» надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2025 продовжено розгляд заяви відповідача про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в справі №910/1818/23 та призначено судове засідання на 17.12.2025.

Судове засідання призначене на 17.12.2025 не відбулось, в зв`язку з перебуванням судді Карабань Я.А. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 призначено судове засідання по розгляду заяви відповідача про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в справі №910/1818/23 на 15.01.2026.

У судовому засіданні 15.01.2026 представник відповідача просив суд задовольнити подану заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, прокурор та представник позивача заперечували щодо задоволення такої заяви, третя особа в засідання не з`явилась, про дату, час та місце засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Суд, розглянувши заяву відповідача про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, дійшов висновку щодо наявності достатніх підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.320 Господарського процесуального кодексу України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.320 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, зокрема є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Положенням ч.4, 5 ст.320 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

За змістом пункту 3 частини положень ст. 321 Господарського процесуального кодексу України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано, зокрема, з підстави, визначеної пунктом 3 частини другої статті 320 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовано судове рішення, що стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Нововиявлена обставина - це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для правильного вирішення даної конкретної справи. Якби нововиявлена обставина була відома суду під час винесення судового акта, то вона обов`язково вплинула б на остаточні висновки суду; юридичний факт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Правова позиція викладена у постановах Верховного Суду 24.09.2020 у справі №922/1141/19 та від 03.03.2021 у справі № 904/4470/16.

Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим. (Близька правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 25.05.2021 зі справи № 752/4995/17).

Водночас - процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами - є окремою формою судового процесу, що має свої особливості. Вона не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів та доказів сторін; суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин (ВП ВС від 30.06.2020 зі справи № 19/028-10/13, від 25.05.2021 зі справи № 752/4995/17).

Верховний Суд у постанові від 30.06.2022 у справі 910/13908/17 виснував, що скасування судового рішення може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору. Підставою скасування судового рішення може бути лише ухвалене судом судове рішення, а не рішення третейського суду або іншого державного органу. Отже, для вирішення питання про наявність або відсутність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 320 ГПК України суду, належить перевірити чи підтверджуються доводи заявника про скасування такого судового рішення (перший критерій) та чи дійсно таке рішення було підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду, тобто, наслідком скасування такого рішення є інше за змістом вирішення спору по справі (другий критерій).

Вирішуючи питання про скасування судового рішення із зазначених підстав, суди мають виходити з преюдиційного зв`язку судових рішень, зокрема, із того, що між рішеннями має існувати матеріально-правовий зв`язок, факти, встановлені в одній із справ, повинні мати значення для іншої справи.

Як установлено рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 у справі №910/1818/23:

09.07.2009 Київською міською радою (позивачем) прийнято рішення за № 872/1928 «Про передачу громадянці ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 », яким затверджено проєкт землеустрою щодо відведення вказаної ділянки та передано її ОСОБА_2 у приватну власність.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 912783, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян на території Київської міської ради в межах Святошинського району від 17.06.2010 за № 05-7-03777. Кадастровий номер земельної ділянки :75:670:0272.

У подальшому, заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2014 у справі № 759/10589/13-ц задоволено позов прокурора Святошинського району м. Києва, визнано незаконним і скасовано рішення Київської міської ради № 872/1928 від 09.07.2009 про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; визнано недійсним державний акт серії ЯЖ № 912783 на право власності на зазначену земельну ділянку; відновлено становище, яке існувало до порушення, шляхом визнання права власності на земельну ділянку за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради; зобов`язано ОСОБА_2 повернути на користь Київської міської ради земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :75:670:0272 за вказаною адресою.

На виконання вказаного судового рішення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 17.05.2017 зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :75:670:0272, що розташована по АДРЕСА_1 , за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради (позивача).

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2014 у справі №759/10589/13-ц переглядалося в апеляційному та касаційному порядку.

Так, постановою Київського апеляційного суду від 04.11.2021 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 (третя особа), як особи, яка не була учасником справи, заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2014 скасовано, в задоволенні позову прокурора Святошинського району м. Києва відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 21.04.2022 касаційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури задоволено частково, постанову Київського апеляційного суду від 04.11.2021 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У подальшому, ухвалою Київського апеляційного суду від 11.08.2022 апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2014 закрито, в зв`язку з тим, що оскаржуваним судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалося.

Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_1 своє право власності на земельну ділянку не зареєструвала, не надала доказів, що вона фактично користувалася спірною земельною ділянкою, сплачувала земельний податок, тобто будь-яких доказів здійснення нею права володіння та користування земельною ділянкою. Позивач, звертаючись із позовом до суду про визнання незаконними та скасування рішення, визнання недійсним державного акту про право власності на землю був позбавлений можливості залучити ОСОБА_1 до участі у справі, так як її право на спірну земельну ділянку не було зареєстроване, крім того, вона не могла зареєструвати це право, так як на земельну ділянку з 2010 року був накладений арешт у зв`язку із порушенням кримінальної справи.

Постановою Верховного Суду від 07.12.2022 вказана ухвала Київського апеляційного суду залишена без змін, а касаційна скарга ОСОБА_1 - без задоволення.

Отже, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2014 у справі №759/10589/13-ц, яким визнано незаконним і скасовано рішення Київської міської ради № 872/1928 від 09.07.2009 про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; визнано недійсним державний акт серії ЯЖ № 912783 на право власності на зазначену земельну ділянку; відновлено становище, яке існувало до порушення, шляхом визнання права власності на земельну ділянку за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради; зобов`язано ОСОБА_2 повернути на користь Київської міської ради земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :75:670:0272 за вказаною адресою, набрало законної сили.

У подальшому, 14.02.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняк А.Л. прийнято рішення №63432162 про державну реєстрацію права власності, відповідно до якого за ОСОБА_1 09.02.2022 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :75:670:0272, що розташована по АДРЕСА_1 .

Підставою для державної реєстрації права власності стали постанова Київського апеляційного суду від 04.11.2021 у справі № 759/10589/13-ц, державний акт на земельну ділянку серія ЯЖ № 912783, виданий 17.06.2010 та договір купівлі-продажу від 19.01.2012 за № 7.

Відповідно до договору купівлі - продажу земельної ділянки від 19.01.2012, який зареєстрований в реєстрі за №7, ОСОБА_1 придбала в ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1 га, що розташована по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :75:670:0272).

У подальшому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняк А.Л. 17.02.2022 прийнято рішення за №634532160 про державну реєстрацію права власності, відповідно до якого за ТОВ «УКРІНТАЧ» (відповідач) 14.02.2022 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :75:670:0272, що розташована по АДРЕСА_1 .

Підставою для державної реєстрації права власності став акт приймання-передачі майна від 14.02.2022 № 1, згідно якого ОСОБА_1 вносить спірну земельну ділянку до статутного капіталу ТОВ «УКРІНТАЧ» (т.1, а.с.143).

Предметом позову в даній справі є вимоги позивача про витребування у відповідача на користь територіальної громади в особі Київської міської ради земельної ділянки площею 01, га, кадастровий номер :75:670:0272 по АДРЕСА_1 .

Підставами позову є незаконне вибуття такої земельної ділянки з володіння територіальної громади міста Києва та поза її волею.

Разом з тим, як зазначає відповідач та вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, які є у відкритому доступі, 25.06.2025 постановою Київського апеляційного суду скасовано заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2014 у справі №759/10589/13-ц та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову прокурора Святошинського району м. Києва до ОСОБА_2 , Київської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту відмовлено.

З урахуванням положень ст. 384 Цивільного процесуального кодексу України постанова Київського апеляційного суду в справі №759/10589/13-ц від 25.06.2025 набрала законної сили - 25.06.2025.

Крім того, постанова Київського апеляційного суду в справі №759/10589/13-ц від 25.06.2025 сторонами в касаційному порядку не оскаржувалась.

При розгляді даної справи №910/1818/24 за позовом керівника Святошинської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРІНТАЧ» про витребування у відповідача на користь позивача земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :75:670:0272 по АДРЕСА_1 , були враховані висновки та результат розгляду спору в справі №759/10589/13-ц.

Так, Господарський суд міста Києва ухвалюючи 31.05.2023 рішення в справі №910/1818/23 про задоволення позову виходив з того, що оскільки заочним рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2014 у справі №759/10589/13-ц, яким визнано незаконним і скасовано рішення Київської міської ради № 872/1928 від 09.07.2009 про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; визнано недійсним державний акт серії ЯЖ № 912783 на право власності на зазначену земельну ділянку; відновлено становище, яке існувало до порушення, шляхом визнання права власності на земельну ділянку за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради; зобов`язано ОСОБА_2 повернути на користь Київської міської ради земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :75:670:0272 за вказаною адресою, а тому спірна земельна ділянка належить територіальній громаді міста Києва та вибула з її володіння незаконно та поза її волею, оскільки рішення Київської міської ради про відведення землі ОСОБА_2 прийнято в порушення вимог закону та було скасоване в судовому порядку.

А, отже, зазначені вище обставини щодо скасування заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2014 у справі №759/10589/13-ц, в силу приписів ст. 320 Господарського процесуального кодексу України, є нововиявленими.

При цьому, суд відхиляє як необґрунтовані посилання прокурора та позивача на те, що судове рішення в справі № 759/10589/13-ц, яке наразі є скасованим, не було єдиною підставою для ухвалення судового рішення в справі № 910/1818/23, а тому факт його скасування не утворює нововиявлену обставину для перегляду рішення у справі, з огляду на таке.

Як зазначено судом вище, в межах даної справи прокурор звертався за захистом порушених прав територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, як власника земельної ділянки площею 0,1 га кадастровий номер :75:670:0272, що підтверджувалось саме заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2014 у справі №759/10589/13-ц.

У частині першій статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів судом.

Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина друга статті 15 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Подібні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18, від 28.11.2019 у справі № 918/150/19, від 26.01.2022 у справі № 921/787/20 від 14.06.2022 у справі № 904/3870/21, від 13.09.2022 у справі № 918/1222/21.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.10.2019 у справі № 910/6642/18 зроблено висновок про стадійність захисту права, зокрема вказано на те, що під час вирішення господарського спору суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорення відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Отже, відсутність порушеного права у позивача зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Із наведеного слідує, що на позивача покладається обов`язок довести, яким чином порушується його право або законний інтерес, а суд лише після підтвердження таких доводів може надавати оцінку усім обставинам спірних відносин, оскільки відсутність порушених прав чи інтересів є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Практика Верховного Суду щодо необхідності першочергового встановлення порушеного права позивача є усталеною, як і неодноразово наголошувалося судом касаційної інстанції на необхідності встановлення судами порушеного права позивача та можливості його поновлення в обраний ним спосіб.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

Цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (частина перша статті 317 ЦК України), як різновид речових прав на чуже майно (пункт 1 частини першої статті 395 ЦК України) та як право, що виникає на договірних засадах, тобто договірне володіння.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).

Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 4 статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього повноваження власника, зокрема набуває і право володіння.

Власник нерухомого майна не втрачає права володіння ним, навіть тоді, коли таке майно протиправно використовує інша особа. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення.

Отже, позивачем як негаторного, так і віндикаційного позову може бути лише власник майна, або особа, яка володіє майном на підставі інших прав на майно.

Так, як зазначено судом вище апеляційним судом 25.06.2025 скасовано заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2014 у справі №759/10589/13-ц на яке посилався прокурор у позові та суд при ухвалені рішення від 31.05.2023, відносно того, що земельна ділянка належить саме позивачу (Київській міській раді), оскільки заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2014 у справі №759/10589/13-ц визнано незаконним і скасовано рішення Київської міської ради № 872/1928 від 09.07.2009 про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; визнано недійсним державний акт серії ЯЖ № 912783 на право власності на зазначену земельну ділянку; відновлено становище, яке існувало до порушення, шляхом визнання права власності на земельну ділянку за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради; зобов`язано ОСОБА_2 повернути на користь Київської міської ради земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :75:670:0272 за вказаною адресою.

Суд наголошує, що рішення Київської міської ради № 872/1928 від 09.07.2009 про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 та державний акт серії ЯЖ № 912783 на право власності на зазначену земельну ділянку є чинними, а отже позивач (Київська міська рада) не є власником земельної ділянки площею 0,1 га кадастровий номер :75:670:0272, а тому і відсутні правові підстави для витребування такої земельної ділянки на користь позивача - Київської міської ради.

З огляду на викладене, посилання прокурора і позивача на те, що судове рішення в справі № 759/10589/13-ц, яке наразі є скасованим, не було єдиною підставою для ухвалення судового рішення в справі № 910/1818/23, а тому факт його скасування не утворює нововиявлену обставину для перегляду рішення у справі, є необґрунтованими, оскільки в даній справі суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим та виходив із нього, тоді як наслідком скасування такого рішення є інше за змістом вирішення спору.

Відносно заперечень прокурора, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження існування причин (явищ, дій), які б могли об`єктивно завадити йому у визначений законом строк звернутися до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, то суд зазначає, що оцінка даним обставинам була надана судом в ухвалі від 17.10.2025, якою клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРІНТАЧ» про поновлення пропущеного строку задоволено та поновлено останньому пропущений строк на подання зави про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 у справі №910/1818/23 за нововиявленими обставинами.

Враховуючи викладене вище, наявні підстави для перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 у справі № 910/1818/23 за нововиявленими обставинами (п. 3 ч. 2 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України), а саме: скасування заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2014 у справі №759/10589/13-ц.

За таких обставин, у зв`язку із скасуванням заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2014 у справі №759/10589/13-ц, відсутні підстави для витребування у відповідача на користь територіальної громади в особі Київської міської ради земельної ділянки площею 0, 1 га, кадастровий номер :75:670:0272 по проспекту Перемоги, 15 км. діл. 40-а у Святошинському районі міста Києва, а також стягнення з відповідача на користь Київської міської прокуратури 7 745, 00 грн судового збору.

Згідно з ч.3 ст.325 Господарського процесуального кодексу України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

За змістом частини 4 статті 325 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 320 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд: ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду; приймає постанову - якщо переглядалася постанова суду; постановляє ухвалу - якщо переглядалася ухвала суду.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст. 129 Господарського процесуального кодексу України з прокуратури на користь відповідача належить стягнути суму судового збору за розгляд заяви за нововиявленими обставинами в сумі 11 617,50 грн, а витрати прокурора, пов`язані з оплатою судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 7 745,00 грн, залишити за ним.

Керуючись статтями 236-242, 320-323, 325 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРІНТАЧ» про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 у справі №910/1818/23 скасувати.

3.Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

4. Стягнути з Святошинської окружної прокуратури міста Києва (03148, місто Київ, вулиця Гната Юри, будинок 9, ідентифікаційний код 02910019) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРІНТАЧ» (04205, місто Київ, проспект Оболонський, будинок 40, ідентифікаційний код 44648173) 11 617 (одинадцять тисяч шістсот сімнадцять) грн 50 коп. судового збору.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 16.01.2026.

Суддя Я.А. Карабань