РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.01.2026Справа № 910/8128/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідертул"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ"

про стягнення 60669,98 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лідертул" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ" про стягнення за договором поставки від 19.09.2024 № А19-09-20/24 основного боргу в розмірі 47938,99 грн., пені в розмірі 6681,89 грн., трьох процентів річних у сумі 993,96 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5055,14 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). У задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовлено.

Дана ухвала суду направлена, зокрема, відповідачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, 4.

Проте конверт із копією вищенаведеної ухвали повернуто на адресу суду підприємством поштового зв`язку без вручення відповідачу за закінченням терміну зберігання.

Положеннями статей 89, 93 ЦК України передбачено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи та здійснення управління і обліку. Відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом вносяться до єдиного державного реєстру.

Таким чином, направлення ухвали суду здійснено за відповідною адресою місцезнаходження відповідача, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з частиною 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Відтак, ухвала суду про відкриття провадження у справі направлялася за адресою місцезнаходження відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за відсутності заяви про зміну його місцезнаходження.

За приписами частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, судом також враховано, що згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Таким чином, відповідач мав право та можливість ознайомитися з ухвалою суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

До того ж, в ухвалі суду про відкриття провадження у справі звернуто увагу відповідача на обов`язок зареєструвати свій електронний кабінет та на можливість ознайомлення з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами.

Натомість, відповідач усупереч частини 6 статті 6 ГПК України реєстрацію свого електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не здійснив.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.09.2024 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки № А19-09-20/24, відповідно до пункту 1.1 якого Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених Договором поставки передати у власність Покупцеві, а Покупець прийняти та своєчасно оплатити Товар, що наведено у рахунках-фактурах до Договору поставки.

Пунктом 2.2. Договору поставки передбачено, що ціна Товару на кожну конкретну партію товару за Договором поставки визначається у видаткових накладних.

Згідно з пунктом 2.5 Договору оплата Товару Покупцем здійснюється протягом 14 днів з моменту поставки Товару, що узгоджується між Сторонами шляхом підписання відповідної видаткової накладної.

Розрахунки за Договором поставки здійснюються у безготівковій формі, в національній валюті України, шляхом перерахування Покупцем грошових коштів па поточний рахунок Постачальника, на підставі рахунків, виставлених Постачальником (пункт 2.6. Договору).

Відповідно до пункту 4.5 Договору, якщо під час приймання товару буде виявлено недостачу та/або невідповідність якості і комплектності Товару відповідно до вимог, встановлених у рахунку-фактурі, Сторони складають Акт виявлених дефектів.

Датою поставки (передачі у власність) товару вважається дата, що вказана у видатковій накладній або у разі залучення товаротранспортної компанії з метою поставки Товару, датою поставки вважається дата підписання та отримання товаро-транспортної накладної (пункт 4.9. Договору).

Згідно з пунктом 9.1 Договору останній набуває чинності з моменту його підписання і дає до 31.12.2025, а відносно здійснення оплати до повного виконання зобов`язань між Сторонами.

Із матеріалів справи слідує, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 47 938,99 грн. згідно з наступними видатковими накладними: № 9440 від 19.09.2024 на загальну суму 34 444,19 грн., № 9944 від 04.10.2024 на загальну суму 10764,56 грн., № 10085 від 09.10.2024 на загальну суму 2 730,24 грн. Дані видаткові накладні, окрім видаткової накладної № 9440 від 19.09.2024, підписані та скріплені печаткою відповідача.

Також, позивачем до матеріалів справи долучено підписані електронним підписом директора позивача податкові накладні щодо спірної поставки товару відповідачу.

Оскільки відповідач оплату поставленого товару своєчасно та в повному обсязі не здійснив, позивач звертався до відповідача з претензією від 24.04.2025 № 24-04 про сплату боргу. Згідно з відомостями з веб-сайту АТ «Укрпошта» відправлення 491 повернуто 09.05.2025 відправнику за закінченням терміну зберігання.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом установлено, що заборгованість відповідача за поставлений товар за договором поставки від 19.09.2024 № А19-09-20/24 за видатковими накладними № 9440 від 19.09.2024, № 9944 від 04.10.2024, № 10085 від 09.10.2024 складає 47938,99 грн.

У свою чергу, відповідачем доказів на спростування викладених позивачем обставин або контррозрахунку суми боргу не надано.

За змістом статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Ураховуючи викладене, оскільки сума боргу відповідача становить 47938,99 грн. та підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми боргу, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача три проценти річних у сумі 993,96 грн. та інфляційні втрати в розмірі 5055,14 грн., нараховані за кожною видатковою накладною з урахуванням пункту 2.5 Договору та до 17.06.2025, а також пеню в сумі 6681,89 грн., нараховану в межах шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 6.2. договору за порушення термінів оплати Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми за кожен день такого прострочення.

Здійснивши арифметичний перерахунок, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача пені в розмірі 6681,89 грн., трьох процентів річних у сумі 993,96 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5055,14 грн.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 129 ГПК України понесені позивачем витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідертул" задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ" (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, 4; ідентифікаційний код 45274914) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідертул" (04074, м. Київ, вул. Бережанська, 9; ідентифікаційний код 43035094) 47938 (сорок сім тисяч дев`ятсот тридцять вісім) грн. 99 коп. основного боргу, 6681 (шість тисяч шістсот вісімдесят одну) грн. 89 коп. пені, 993 (дев`ятсот дев`яносто три) грн. 96 коп. трьох процентів річних, 5055 (п`ять тисяч п`ятдесят п`ять) грн. 14 коп. інфляційних втрат, а також 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Полякова