РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2026Справа № 910/13205/25
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД ЗАЛІЗОБЕТОННИХ ВИРОБІВ «ДОРОЖНІ ТА ЕНЕРГЕТИЧНІ КОНСТРУКЦІЇ» (01104, місто Київ, б.Міхновського Миколи, будинок 38, офіс 301-321, Ідентифікаційний код юридичної особи 43409145)
до проТовариства з обмеженою відповідальністю «БРАВО БУД 2024» (04073, місто Київ, вул.Кирилівська, будинок 160 А, офіс 55А, ідентифікаційний код юридичної особи 44960133) стягнення заборгованості у розмірі 635 286 грн. 43 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД ЗАЛІЗОБЕТОННИХ ВИРОБІВ «ДОРОЖНІ ТА ЕНЕРГЕТИЧНІ КОНСТРУКЦІЇ» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАВО БУД 2024» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 635 286 грн. 43 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Договором поставки № 1053-2024 від 18.09.2024 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 року відкрито провадження у справі №910/13205/25, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 29.10.2025 року була направлена до електронного кабінету Сторін у порядку, визначеному законом, що підтверджується повідомленнями про доставку процесуального документа до електронного кабінету Сторін.

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

18.09.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД ЗАЛІЗОБЕТОННИХ ВИРОБІВ «ДОРОЖНІ ТА ЕНЕРГЕТИЧНІ КОНСТРУКЦІЇ» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БРАВО БУД 2024» (Покупець) було укладено Договір поставки № 1053-2024, відповідно до умов якого Постачальник зобов?язується у встановлений строк передати у власність Покупця Збірні залізобетонні огороджувальні конструкції швидкоспоруджуваних захисних споруд цивільного захисту модульного типу(надалі - Товар, або Модульне укриття). що складається із окремих конструктивних елементів. а Покупець зобов?язується прийняти та оплатити поставлений Товар, у строки та на умовах цього Договору. (а.с.18-20)

Вартість Модульного укриття визначено по кількості та вартості у Специфікації, що є невід?ємним додатком до Договору. (п.2.1 Договору)

Ціна Договору складає загальну вартість поставленого товару і становить 3653014 грн. 56 коп. (п.2.2 Договору)

Згідно з п.2.3 Договору усі розрахунки за Договором проводяться у гривнях в безготівковій формі. Сплата вартості за Товар здійснюються за передплатою 100%.

Згідно з п.5.9 Договору товар вважається поставленим Покупцю в момент його отримання уповноваженою особою в місці призначення. Датою поставки є дата підписання уповноваженою особою Покупця видаткової накладної на Товар. В момент підписання видаткової накладної переходить право власності на Товар від Продавця до Покупця.

Пунктом 6.3 Договору передбачено, що у випадку прострочення терміну оплати поставленого товару, Покупець зобов?язаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості простроченого зобов?язання з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки № 1053-2024 від 18.09.2024 року Позивач поставив товар, а Відповідач в свою чергу прийняв вказаний товар на загальну суму в розмірі 3 510 781 грн. 92 коп., що підтверджується видатковими накладними №2884 від 21.10.2024 року на суму 799 484 грн. 04 коп., №3457 від 03.12.2024 року на суму 167 563 грн. 68 коп., №3464 від 04.12.2024 року на суму 736 645 грн. 80 коп., №3471 від 05.12.2024 року на суму 609 071 грн. 76 коп., №3505 від 07.12.2024 року на суму 322 566 грн. 00 коп., №3516 від 09.12.2024 року на суму 593 432 грн. 64 коп., №3595 від 16.12.2024 року на суму 282 018 грн. 00 коп. (а.с.7-13) та здійснив часткову оплату за отриманий товар на загальну суму в розмірі 3 000 000 грн. 00 коп., що підтверджується відповідними платіжними інструкціями. (а.с.15-17)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач не здійснив оплату за отриманий товар у повному обсязі. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД ЗАЛІЗОБЕТОННИХ ВИРОБІВ «ДОРОЖНІ ТА ЕНЕРГЕТИЧНІ КОНСТРУКЦІЇ» становить 510 781 грн. 92 коп. Крім того, в результаті неналежного виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАВО БУД 2024» 3% річних у розмірі 13 185 грн. 96 коп., інфляційні у розмірі 35 879 грн. 81 коп., пеню у розмірі 75 738 грн. 74 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД ЗАЛІЗОБЕТОННИХ ВИРОБІВ «ДОРОЖНІ ТА ЕНЕРГЕТИЧНІ КОНСТРУКЦІЇ» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору поставки № 1053-2024 від 18.09.2024 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки № 1053-2024 від 18.09.2024 року Позивач поставив товар, а Відповідач в свою чергу прийняв вказаний товар на загальну суму в розмірі 3 510 781 грн. 92 коп., що підтверджується видатковими накладними №2884 від 21.10.2024 року на суму 799 484 грн. 04 коп., №3457 від 03.12.2024 року на суму 167 563 грн. 68 коп., №3464 від 04.12.2024 року на суму 736 645 грн. 80 коп., №3471 від 05.12.2024 року на суму 609 071 грн. 76 коп., №3505 від 07.12.2024 року на суму 322 566 грн. 00 коп., №3516 від 09.12.2024 року на суму 593 432 грн. 64 коп., №3595 від 16.12.2024 року на суму 282 018 грн. 00 коп., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку (а.с.7-13) та здійснив часткову оплату за отриманий товар на загальну суму в розмірі 3 000 000 грн. 00 коп., що підтверджується відповідними платіжними інструкціями. (а.с.15-17)

Згідно з п.2.3 Договору усі розрахунки за Договором проводяться у гривнях в безготівковій формі. Сплата вартості за Товар здійснюються за передплатою 100%.

Згідно з п.5.9 Договору товар вважається поставленим Покупцю в момент його отримання уповноваженою особою в місці призначення. Датою поставки є дата підписання уповноваженою особою Покупця видаткової накладної на Товар. В момент підписання видаткової накладної переходить право власності на Товар від Продавця до Покупця.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи вищенаведені умови Договору поставки № 1053-2024 від 18.09.2024 року, обов`язок Відповідача по оплаті отриманого товару на загальну суму в розмірі 3 510 781 грн. 92 коп. настав з моменту прийняття товару на підставі видаткових накладних.

Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАВО БУД 2024» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД ЗАЛІЗОБЕТОННИХ ВИРОБІВ «ДОРОЖНІ ТА ЕНЕРГЕТИЧНІ КОНСТРУКЦІЇ» за Договором поставки № 1053-2024 від 18.09.2024 року становить 510 781 грн. 92 коп.

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Товариству з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД ЗАЛІЗОБЕТОННИХ ВИРОБІВ «ДОРОЖНІ ТА ЕНЕРГЕТИЧНІ КОНСТРУКЦІЇ» в розмірі 510 781 грн. 92 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату отриманого товару в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 510 781 грн. 92 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 10.12.2024 р. по 23.10.2025 р. у розмірі 13 185 грн. 96 коп. та інфляційні у розмірі 35 879 грн. 81 коп.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати за отриманий товар за загальний період прострочки з 10.12.2024 р. по 23.10.2025 р. у розмірі 13 185 грн. 96 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України №11/1-5/73 від 13.02.2009р. також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997р., відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007р. «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання в зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, за загальний період прострочки з 10.12.2024 р. по 23.10.2025 р. у розмірі 35 879 грн. 81 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому Позивачем розмірі, оскільки відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі заявлених позовних вимог.

Крім того, Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 10.12.2024 р. по 17.06.2025 р. у розмірі 75 738 грн. 74 коп.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин сторін) нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 6.3 Договору передбачено, що у випадку прострочення терміну оплати поставленого товару, Покупець зобов?язаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості простроченого зобов?язання з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов`язання з 10.12.2024 р. по 17.06.2025 р. у розмірі 75 738 грн. 74 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з невірним розрахунком Позивача в частині загальної суми пені, яка підлягає стягненню, а саме у розмірі 75 438 грн. 74 коп.

Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАВО БУД 2024» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД ЗАЛІЗОБЕТОННИХ ВИРОБІВ «ДОРОЖНІ ТА ЕНЕРГЕТИЧНІ КОНСТРУКЦІЇ» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 510 781 грн. 92 коп., 3% річних у розмірі 13 185 грн. 96 коп., інфляційні у розмірі 35 879 грн. 81 коп. та пеня у розмірі 75 438 грн. 74 коп.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД ЗАЛІЗОБЕТОННИХ ВИРОБІВ «ДОРОЖНІ ТА ЕНЕРГЕТИЧНІ КОНСТРУКЦІЇ» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАВО БУД 2024» (04073, місто Київ, вул.Кирилівська, будинок 160 А, офіс 55А, ідентифікаційний код юридичної особи 44960133) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД ЗАЛІЗОБЕТОННИХ ВИРОБІВ «ДОРОЖНІ ТА ЕНЕРГЕТИЧНІ КОНСТРУКЦІЇ» (01104, місто Київ, б.Міхновського Миколи, будинок 38, офіс 301-321, Ідентифікаційний код юридичної особи 43409145) заборгованість у розмірі 510 781 (п`ятсот десять тисяч сімсот вісімдесят одна) грн. 92 коп., 3% річних у розмірі 13 185 (тринадцять тисяч сто вісімдесят п`ять) грн. 96 коп., інфляційні у розмірі 35 879 (тридцять п`ять тисяч вісімсот сімдесят дев`ять) грн. 81 коп., пеню у розмірі 75 438 (сімдесят п`ять тисяч чотириста тридцять вісім) грн. 74 коп. та судовий збір у розмірі 7 623 (сім тисяч шістсот двадцять три) грн. 44 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 05 січня 2026 року.

Суддя О.В. Чинчин