ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"01" січня 2026 р. Справа № 916/5313/25

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р. В.

розглянувши заяву (вх. № 2-2061/25 від 30.12.2025) заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову у справі № 916/5313/25

за позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури (65026, Одеська обл., м. Одеса, вул. Італійська, буд. 3; )

в інтересах держави в особі:

1) Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18/9; ),

2) Міністерства розвитку громад та територій України (01135, м. Київ, проспект Берестейський, буд. 14; )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРІСТА ОЙЛ-УКРАЇНА» (65026, Одеська обл., м. Одеса, пл. Митна, буд. 1; ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Державне підприємство «ОДЕСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ» (65026, Одеська обл., м. Одеса, пл. Митна, буд. 1; ),

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

1) Публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК» (68003, Одеська обл., м. Чорноморськ, проспект Миру, буд. 28; ),

2) Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКИЙ ПОРТОВИЙ ОПЕРАТОР» (65026, Одеська обл., м. Одеса, пл. Митна, буд. 1-А, офіс 309; )

про скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Одеської обласної прокуратури (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (далі - Позивач-1), Міністерства розвитку громад та територій України (далі - Позивач-2) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРІСТА ОЙЛ-УКРАЇНА» (далі - відповідач, Товариство), в якому просить суд:

1) скасувати державну реєстрацію права власності Товариства на нежитлові будівлі перевантажувального комплексу, загальною площею 1688,4 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1/5, із закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101);

2) зобов`язати Товариство повернути державі в особі Позивача-1 об`єкт нерухомого майна - частину будівлі механізації, реєстровий номер майна 01125666.1.АААИГА489, інв. № 066561, площею 1 051,9 кв.м, за адресою: м. Одеса, пл. Митна, 1/5;

3) зобов`язати Товариство звільнити: площу з північної сторони механізації, реєстровий номер майна 01125666.1.АААИГА271, інв. № 066573, площею 2 521 кв.м за адресою: м. Одеса, пл. Митна, 1/5 та частину площі в тилу причалу № 5-6, реєстровий номер майна 01125666.1.АААИГА412, інв. № 061534, площею 5 671 кв.м, за адресою: м. Одеса, пл. Митна, 1/5, шляхом демонтажу об`єктів, що на них розташовані.

В обґрунтування позову Прокурор покликається на те, що Товариство незаконно, за відсутності на те правових підстав, включивши до складу перевантажувального комплексу об`єкти державного нерухомого майна, які перебували в останнього у користуванні на підставі договору оренди, зареєструвало за собою право власності на державне майно, а також використовує площі (майданчики), що є об`єктами державної власності за відсутності на те правових підстав. При цьому Прокурор звертає увагу на неналежне здійснення Позивачем-1 та Позивачем-2 повноважень, направлених на захист прав та інтересів держави у спірних правовідносинах.

Разом із позовною заявою Прокурор подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом:

1) накладення арешту на нежитлові будівлі перевантажувального комплексу, загальною площею 1648,9 кв.м, що розташований за адресою: м. Одеса, площа Митна, 1/5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

2) накладення заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нежитлових будівель перевантажувального комплексу, загальною площею 1648,9 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, площа Митна, 1/5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Заяву про забезпечення позову Прокурор обґрунтовує наступним:

- на даний час власником 954/1000 часток нежитлових будівель перевантажувального комплексу, загальною площею 1688,4 кв.м є ТОВ «ПРІСТА ОЙЛ-УКРАЇНА»; власником 46/1000 часток нежитлових будівель перевантажувального комплексу, загальною площею 1688,4 кв.м є ТОВ «ОДЕСЬКИЙ ПОРТОВИЙ ОПЕРАТОР»;

- можлива незаконна реєстрація переходу права власності на спірний об`єкт під час розгляду цієї справи до третіх осіб, що не є сторонами за даним позовом, унеможливить реальне те ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалено на користь позивача, враховуючи, що перехід 46/1000 часток власності спірного комплексу вже відбувся;

- накладення арешту на нерухоме майно відповідача полягає у тому, що такі дії забезпечать ефективний захист та поновлення порушеного права щодо спірного майна у разі задоволення позову.

- необхідність у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на спірний об`єкт нерухомого майна та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нього викликана тим, що його може бути відчужено на користь третіх осіб з послідуючою реєстрацією за ними права власності; нова реєстрація права власності на нерухоме майно за вказаною адресою призведе до необхідності звернення до суду з новим позовом до іншого, ще одного відповідача.

Розглянувши заяву Прокурора про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 та постановах Верховного Суду від 14.04.2025 у справі № 916/1804/24, від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 14.08.2023 у справі № 904/1329/23, від 11.07.2023 у справі № 917/322/23, від 28.07.2023 у справі № 911/2797/22.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.04.2025 у справі № 916/1804/24, від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 01.05.2023 у справі № 914/257/23, від 06.03.2023 у справі № 916/2239/22.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 та постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, постановах Верховного Суду від 14.04.2025 у справі № 916/1804/24, від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.04.2025 у справі № 916/1804/24, від 11.07.2024 у справі № 925/1459/23, від 06.06.2024 у справі № 910/17599/23, від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, із вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 05.03.2025 у справі № 910/9314/24, від 13.01.2025 у справі № 904/3751/24, від 15.01.2025 у справі № 904/1803/24.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.04.2025 у справі № 916/1804/24, від 11.07.2024 у справі № 925/1459/23, від 06.06.2024 у справі № 910/17599/23, від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 13.12.2023 у справі № 921/290/23.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані на обґрунтування заяви докази, та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.10.2023 у справі № 922/1583/23, від 28.07.2021 у справі № 914/2072/20.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

При цьому під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Суд також зазначає, що обранням належного, такого, що відповідає предмету спору, заходу забезпечення позову забезпечується дотримання принципу співмірності виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.04.2025 у справі № 916/1804/24, від 13.12.2023 у справі № 921/290/23, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22, від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд враховує, що предметом позову у даній справі є, зокрема, вимога Прокурора про скасування державної реєстрації права власності Товариства на нежитлові будівлі перевантажувального комплексу, загальною площею 1688,4 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1/5, із закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101).

Дослідивши надану Прокурором інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 458719750 від 29.12.2025, суд встановив, що відповідачу на праві власності належить об`єкт нерухомого майна - 954/1000 частки нежитлових будівель перевантажувального комплексу, загальною площею 1688,4 кв.м, що знаходяться за адресою: Одеська обл., м. Одеса, площа Митна, будинок 1/5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

46/1000 частки цього ж об`єкта належить Товариству з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКИЙ ПОРТОВИЙ ОПЕРАТОР".

Саме щодо вказаного об`єкта нерухомого майна Прокурор просить застосувати запропоновані ним заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, що містять відомості, зокрема про нерухоме майно.

За змістом цієї ж норми Закону відомостями про об`єкт нерухомого майна, що вносяться до Державного реєстру прав, є відомості, у тому числі, про тип об`єкта (будівля, споруда, квартира, гаражний бокс, машиномісце тощо), загальна та (за наявності) житлова площа приміщень об`єкта (для об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості - площа відповідно до проєктної документації на будівництво), відсоток готовності (для об`єкта незавершеного будівництва), адреса об`єкта нерухомого майна (для закінчених будівництвом об`єктів, а також для об`єктів будівництва, яким присвоєно адресу), що вносяться на підставі відомостей, отриманих з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва в порядку інформаційної взаємодії з такою системою.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей про речові права, обтяження речових прав, що містяться в цьому реєстрі.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 10 Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

За приписами пункту п`ятого частини першої статті 24 Закону підставою для відмови в державній реєстрації прав є наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у статті 14 цього Кодексу, та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, з огляду на те, що площа об`єкта нерухомого майна, щодо якого Прокурор просить застосувати заходи забезпечення позову (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), за даними Державного реєстру прав становить 1688,4 кв.м, в той час як Прокурор просить застосувати запропоновані заходи щодо об`єкта з аналогічним реєстраційним номером, проте з іншою площею - 1648,9 кв.м, з урахуванням принципу диспозитивності господарського судочинства, за змістом якого заявлені учасником справи вимоги розглядаються лише у визначених ним межах, виходити за які суд позбавлений процесуальної можливості, зважаючи водночас на те, що заходи забезпечення позову за вищевикладених обставин та з урахуванням приписів ст. 10, 12, 24 Закону не будуть спроможні належним чином сприяти ефективному захисту або поновленню порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, суд відмовляє у задоволенні заяви Прокурора про забезпечення позову.

Керуючись ст. 136, 139, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні заяви (вх. № 2-2061/25 від 30.12.2025) заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову у справі № 916/5313/25 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили 01.01.2026 та може бути оскаржена до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги в строк, визначений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Р.В. Волков