УХВАЛА

м. Київ

08.01.2026Справа № 911/3898/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-будівельна компанія Апробуд" про вжиття заходів забезпечення позову в справі № 911/3898/25 за його позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекс Україна ЛТД" (яке змінило своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Груп-Імпекс Лімітед") про стягнення 614 989,22 грн,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислово-будівельна компанія Апробуд" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекс Україна ЛТД" (яке змінило своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Груп-Імпекс Лімітед") (далі - Компанія) 614 989,22 грн попередньої оплати за товар.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором поставки від 14 березня 2025 року № 33 в частині повної та своєчасної поставки обумовленого товару.

Разом зі позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, у якій останній просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу та знаходяться на банківських рахунках останнього, у межах суми 614 989,22 грн.

В обґрунтування вказаної заяви Товариство посилалося на те, що непоставка оплаченого товару та неповернення відповідачем суми отриманої попередньої оплати вказує на недобросовісну поведінку відповідача. Позивач такж вказав, що останній не вживає заходів, спрямованих на добровільне погашення спірної заборгованості або поставку обумовленого товару. На думку заявника, існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказані грошові кошти може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист і поновлення порушених прав Товариства, утруднити чи зробити неможливим виконання рішення у цій справі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29 грудня 2025 року матеріали позовної заяви Товариства разом з його заявою про забезпечення позову передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 7 січня 2026 року вищевказані матеріали передано на розгляд судді Господарського суду міста Києва Павленку Є.В.

8 січня 2026 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшли докази повноважень його представника на представництво інтересів Товариства в Господарському суді міста Києва, а також уточнена позовна заява із заявою про забезпечення позову (з урахуванням зміни відповідачем свого найменування та місцезнаходження).

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Товариство посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову, на його думку, суттєво ускладнить виконання рішення суду в даній справі (у разі задоволення позову).

У зв`язку з наведеним слід зазначити, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до статей 73, 74, 76-79 ГПК України, які передбачають обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У той же час позивачем у встановленому законом порядку не було надано суду жодного доказу на підтвердження того, що невжиття вказаних ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити стягнення з відповідача спірної суми заборгованості. У свою чергу, лише посилання позивача на порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань не є достатніми підставами для задоволення відповідної заяви, оскільки такі заходи застосовуються не в залежності від наявності у відповідача заборгованості, а в залежності від наявності належних і допустимих доказів того, що невжиття відповідних заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У своїй заяві Товариство, зокрема, посилалося на правову позицію, викладену в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 3 березня 2023 року в справі № 905/448/22, у якій зазначено про те, що вимога доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Разом із цим, у цій же постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду чітко зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові кошти), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Однак, Товариство взагалі не надало жодного доказу на підтвердження наявності у відповідача на момент звернення до суду з даною заявою грошових коштів на його банківських рахунках на загальну суму 614 989,22 грн, як і доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на списання або зняття коштів зі своїх рахунків саме з метою ухилення від виконання прийнятого в даній справі рішення.

Суд також зазначає, що обрані заходи забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання або погіршення фінансового стану Компанії.

Водночас, застосування запропонованого позивачем заходу забезпечення позову в такій редакції може потягнути за собою зупинення господарської діяльності Компанії, зокрема, здійснювати розрахунки по заборгованостям з контрагентами, у тому числі з позивачем.

Позивачем не конкретизовано, на які саме банківські рахунки та в яких банківських установах слід накласти арешт на грошові кошти Компанії.

Проте, відповідно до пункту 7 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, крім, зокрема, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання.

Рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 916/1572/19.

Таким чином, накладення арешту на банківський рахунок, який призначений для виплати заробітної плати та сплати податків, заборонений приписами Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки Товариство у своїй заяві про вжиття заходів забезпечення позову не навело достатніх обґрунтувань та не довело належними доказами того факту, що невжиття запропонованих заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зазначеної заяви у зв`язку з її необґрунтованістю.

Відповідно до частини 6 статті 140 ГПК про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Зважаючи на викладене та керуючись статтями 136, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-будівельна компанія Апробуд" про вжиття заходів забезпечення позову в справі № 911/3898/25 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 254-257 ГПК України.

Дата підписання: 8 січня 2026 року.

Суддя Є.В. Павленко