ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

06 січня 2026 року Справа № 903/1209/25

Господарський суд Волинської області у складі судді Шума М. С., розглянувши заяву про забезпечення позову, що подається одночасно із матеріалами позовної заяви

по справі № 903/1209/25

за позовом: Приватного підприємства «АСТЕРІЯ», місто Луцьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВНА ТРЕЙД», місто Київ

про повернення нежитлового приміщення

встановив: Приватне підприємство «АСТЕРІЯ» в позовній заяві від 30.12.2025 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВНА ТРЕЙД» (розприділено судді Шуму М. С. 05.01.2026) просить суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю ВНА ТРЕЙД () повернути Приватному підприємству Астерія () орендоване за договором оренди приміщення № О-23/10 від 23 жовтня 2023 року нерухоме майно, шляхом виселення з нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою Волинська область, м. Луцьк, вул. Вахтангова, 12 ( вул. Мирослава Скорика, 12), реєстраційний номер майна 8637462; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ВНА ТРЕЙД () на користь Приватного підприємства Астерія () судові витрати.

Одночасно з позовною заявою від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій Приватне підприємство «АСТЕРІЯ» просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю ВНА ТРЕЙД () користуватися нежитловим приміщенням, що знаходиться за адресою Волинська область, м. Луцьк, вул. Вахтангова, 12 ( вул. Мирослава Скорика, 12), реєстраційний номер майна 8637462 та яке належить на праві власності Приватному підприємству Астерія ().

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає таке:

23.10.2023 між ПП Астерія та ТОВ ВНА ТРЕЙД був укладений договір оренди приміщень №О-23/10.

Відповідно до п.п. 1.1. вказаного договору оренди ПП Астерія передало ТОВ ВНА ТРЕЙД на умовах оренди в строкове платне користування приміщення, що знаходяться за адресою: м. Луцьк, вул. Вахтангова, 12. Рішенням Луцької міської ради від 25.01.2023 № 40/79 вул. Вахтангова була перейменована на вул. Мирослава Скорика.

Так, враховуючи інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 38963854 від 05.08.2024, в оренду передавалася будівля котельні загальною площею 887, 2 кв.м. Згідно акту приймання-передачі приміщення від 01.11.2023 в оренду передавалася саме котельня, без цегляної труби Е-2.

Окрім того, призначення вказаного приміщення у відповідності до п. 1.2. договору оренди - виробничо-складське.

Відповідно до п. 6.1 зазначеного договору, договір набирає чинності з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі приміщення та діє протягом 24 місяців (до 01.11.2025 року).

Згідно п. 2.4. Договору оренди, повернення приміщення орендодавцю здійснюється після закінчення строку дії Договору.

Відповідно до п. 2.4. Договору оренди повернення приміщення Орендодавцю здійснюється після закінчення строку дії Договору, якщо сторони не домовляться про інше, в порядку аналогічному встановленому Договором для передачі приміщення Орендарю. Тобто, шляхом підписання Акту прийому-передачі Приміщення.

У зв`язку із вищевказаним 20.10.2025 ПП Астерія скерувало ТОВ ВНА ТРЕЙД лист № 20-1/25-1 в якому заперечило щодо продовження користуванням та/або володіння ТОВ ВНА ТРЕЙД зазначеним приміщенням після закінчення строку дії договору оренди (копія додана до позовної заяви).

07.11.2025 ПП Астерія скерувала ТОВ ВНА ТРЕЙД вимогу про повернення нерухомого майна власнику з проектом акту прийому - передачі (повернення) приміщення (копія додана до позовної заяви).

У відповідності до вказаної вимоги, 18.11.2025 директор ПП Астерія прибула для підписання зазначеного акта та прийняття приміщення будівлі котельні, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Вахтангова, 12 ( вул. Мирослава Скорика, 12) за місцезнаходженням об`єкта оренди. Проте, належного представника ТОВ ВНА ТРЕЙД за вказаною адресою не було.

В обумовлений час за вказаною адресою був присутній директор виробництва ТОВ ВНА ТРЕЙД Олег Мариненко (інформація зазначена зі слів даної особи), який повідомив, що не уповноважений підписувати будь-які документи та надав лист про притримання орендованого майна.

А відтак, фактична відсутність належних представників ТОВ «ВНА ТРЕЙД» у визначений та попередньо повідомлений вимогою час, лист про притримання майна свідчить про безпідставну відмову Орендаря у передачі (поверненні) ПП Астерія нерухомого майна, будівлі котельні, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Вахтангова, 12 ( вул. Мирослава Скорика, 12),

Вищевказане підтверджується актом відмови від передачі (повернення) приміщення, яке було передано в оренду відповідно до Договору оренди приміщення №О-23/10 від 23.10.2023 (копія акту додана до позовної заяви).

Таким чином, невиконання відповідачем умов договору оренди приміщень №О-23/10 від 23.10.2023 щодо повернення нежитлового приміщення після закінчення дії договору оренди стало підставою для звернення позивачем до суду за захистом порушеного права.

Окрім того, ТОВ ВНА ТРЕЙД перешкоджає у користуванні ПП Астерія вказаним приміщенням, про що свідчить вищевказаний акт. ПП Астерія не має доступу до своєї власності, Відповідач змінив замки, встановив відеоспостереження та охорону.

При цьому, ТОВ ВНА ТРЕЙД у будівлі котельні що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Вахтангова, 12 (вул. Мирослава Скорика, 12), без погодження власника здійснює різного роду будівельні роботи, які змінюють об`єкт оренди. Як стало відомо, здійснюючи без згоди Позивача будівельні роботи, Відповідач фактично збільшив площу будівлі з 887, 2 кв.м. на 1425, 09 кв.м, шляхом реконструкції та облаштування другого поверху.

Вказане підтверджується наявністю на розгляді в Господарському суді Волинської області справи № 903/1027/25 та справи № 903/967/25, зокрема щодо стягнення вартості капітальних робіт та вартості невід`ємних поліпшень.

Таким чином, продовження користування ТОВ ВНА ТРЕЙД будівлею котельні, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Вахтангова, 12 ( вул. Мирослава Скорика, 12), може призвести до подальших її змін, що унеможливить повернення вказаного майна у стані, в якому воно здавалося в оренду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Обрання належного, відповідного до предмета спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.01.2020 по справі №915/1912/19).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Таким чином, враховуючи вищевказане, з метою ефективного судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів Позивача слід вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ТОВ ВНА ТРЕЙД користуватися приміщенням будівлі котельні, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Вахтангова, 12 ( вул. Мирослава Скорика, 12), яке належить на праві власності ПП Астерія.

Дослідивши матеріали поданої заяви про забезпечення позову, господарський суд вважає її такою, що не підлягає до задоволенню, з огляду на таке:

Згідно зі ст.136 ГПК господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.137 ГПК заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.4 ст.137 ГПК).

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч.11 ст.137 ГПК).

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 в справі №753/22860/17)

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Отже, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд насамперед повинен з`ясувати зміст позовних вимог, а також правові підстави позову, оскільки суд, який не вирішує спір по суті, у будь-якому випадку не може застосувати такий захід забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог.

У цій справі Приватне підприємство «Астерія» звернулась до Господарського суду Волинської області із позовною заявою до ТОВ «ВНА Трейд» про зобов`язання відповідача повернути позивачеві орендоване за договором оренди приміщення шляхом виселення з нежитлового приміщення.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, Приватне підприємство «Астерія» просить заборони Товариству з обмеженою відповідальністю ВНА ТРЕЙД користуватися нежитловим приміщенням.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до частини одинадцятої статті 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментальних принципів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (аналогічний висновок викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17).

Водночас статтею 204 ЦК України передбачено, що правомірність правочину презюмується.

Закріплена зазначеною статтею ЦК України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Відтак, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню."

Схожі за змістом висновки щодо застосування положень статей 204, 629 ЦК, від яких Об`єднана палата не вбачила підстав відступати, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №916/5073/15, від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010, від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц, Верховного Суду від 20.01.2025 у справі №916/2957/24.

Заява про забезпечення позову фактично обґрунтована доводами позивача, викладеними ним у позові, та має ознаки часткового вирішення спору по суті, що суперечить положенням процесуального законодавства.

Забороняючи вчиняти дії на виконання договору, суд фактично встановлює юридичний факт припинення договору оренди та порушення відповідачем зобовязань в частині повернення позивачеві орендованого майна, однак такі обставини підлягають встановленню під час вирішення спору по суті.

Крім того, встановлення такої заборони фактично призводить до втручання суду в договірні відносини сторін оспорюваного договору, що є складовою господарської діяльності, блокує її, свідчить про неспівмірність такого заходу забезпечення позову та порушує збалансованість інтересів сторін договору.

Обґрунтування заявника про те, що ТОВ ВНА ТРЕЙД у будівлі котельні що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Вахтангова, 12 ( вул. Мирослава Скорика, 12), без погодження власника здійснює різного роду будівельні роботи, які змінюють об`єкт оренди. Як стало відомо, здійснюючи без згоди Позивача будівельні роботи, Відповідач фактично збільшив площу будівлі з 887, 2 кв.м. на 1425, 09 кв.м, шляхом реконструкції та облаштування другого поверху і такі обставини свідчать про необхідність вжиття заходів забезпечення цього позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю ВНА ТРЕЙД () користуватися спірним нежитловим приміщенням суд оцінює критично з огляду на таке: предметом спору згідно з позовною заявою є повернення Приватному підприємству Астерія () орендованого за договором оренди приміщення №О-23/10 від 23 жовтня 2023 року нерухомого майна шляхом виселення з нежитлового приміщення. Фактичними підставами позову є заперечення позивача щодо продовження користуванням ТОВ ВНА ТРЕЙД спірним приміщенням після закінчення строку дії договору оренди та, як наслідок, порушення відповідачем умов Договору оренди про повернення приміщення орендодавцю після закінчення строку дії Договору.

Відтак, заборона користуватися приміщенням через здійснення різного роду будівельних робіт, які змінюють об`єкт оренди не є співмірним заходом забезпечення цього позову та не стосуються конкретно цього спору, оскільки під час розгляду справи по суті обставини законної чи незаконної зміни об`єкта оренди не входять в предмет доказування та не вплинуть на оцінку судом фактичних підстав позову, так як фактичною підставою позову за обґрунтуванням позивача є припинення договору оренди, проте не незаконна реконструкція тощо. Натомість, такі обставини щодо зміни об`єкта оренди внаслідок будівельних робіт, як зазначає сам позивач, є предметом дослідження в межах інших справ №903/1027/25 та №903/967/25 щодо стягнення вартості капітальних робіт та вартості невід`ємних поліпшень.

Предмет та підстави позову у цій справі жодним чином не стосується проведення реконструкції предмета оренди.

Обставини щодо порушення відповідачем прав позивача, як власника майна щодо наявності/відсутності у відповідача права користуватися орендованим майном будуть встановлюватись судом під час розгляду справи по суті.

З огляду на це, заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач у цій справі, мають ознаки часткового вирішення спору по суті; доводи заявника частково є такими, що не стосуються предмету та підстав конкретних позовних вимог, натомість є предметом дослідження у інших судових справах.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Оскільки у цій справі позивач звернувся до суду з вимогами немайнового характеру, то має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (постанова Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, позаяк позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, від 15.07.2022 у справі №910/4445/21).

Невжиття заявленого заходу забезпечення позову про заборону користуватися орендованим майном не призведе до неможливості виконання рішення суду про повернення орендованого за договором оренди приміщення шляхом виселення у випадку задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у постанові від 20.01.2025 у справі №916/2957/24 зробив висновок, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної осіб, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень. Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.74 ГПК, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

За результатами розгляду заяви позивача про застосування заходів до забезпечення позову суд дійшов висновку, що така заява не відповідає процесуальним нормам, що регулюють питання застосування заходів забезпечення позову, не доведено наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, не доведено ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття такого заходу, обґрунтування заяви не відповідає усталеній практиці Великої Палати Верховного Суду щодо дотримання принципу презумпції правомірності правочину та усталеній практиці Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо комплексного застосування положень частин 1, 11 ст.137 ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 120, 136, 137, 138, 139, 140, 182, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Приватного підприємства «АСТЕРІЯ» від 30.12.2025 (вх.№01-87/6068/25) про забезпечення позову, що подається одночасно із матеріалами позовної заяви по справі № 903/1209/25 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала суду підписана 06.01.2026

Суддя Микола ШУМ