ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. ХарківСправа № 922/2539/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєві О.В.

розглянувши заяву (вхідний № 30172 від 24 грудня 2025 року) представника Фізичної особи - підприємця Біленької Вікторії Віталіївни про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу по справі

за позовом Керівника Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м. Харків третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Головне управління Держгеокадастру в Харківський області, м. Харків
до 1. Фізичної особи - підприємця Русак Євгена Віталійовича, м. Харків , 2. Фізичної особи - підприємця Біленької Вікторії Віталіївни, м. Харків
про стягнення 454169,21 грн.
за участю представників сторін:

прокурора Клейн Л.В., посвідчення № 072868 від 01.03.2023

позивача - не з`явився

третьої особи - не з`явився

відповідачів 1. не з`явився, 2. не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Керівник Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м. Харків звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідачів - Фізичної особи - підприємця Русак Євгена Віталійовича, м. Харків, Фізичної особи - підприємця Біленької Вікторії Віталіївни, м. Харків, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів шкоду, заподіяну самовільним зайняттям земельної ділянки, загальною площею 0,2336 га, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Хабарова, 2, в сумі 454169,21 грн. Просить залучити до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Головне управління Держгеокадастру в Харківський області. Також просить покласти на відповідачів витрати зі сплати судового збору.

Рішенням господарського суду Харківської області від 18 грудня 2025 року у позові відмовлено повністю.

24 грудня 2025 року через систему "Електронний суд", представником Фізичної особи - підприємця Біленької Вікторії Віталіївни подано заяву (вхідний № 30172) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з Харківської обласної прокуратури 40000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26 грудня 2025 року призначено заяву (вхідний № 30172 від 24 грудня 2025 року) представника Фізичної особи - підприємця Біленької Вікторії Віталіївни про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в судовому засіданні на 13 січня 2026 року о 16:50 годин.

07 січня 2025 року через систему "Електронний суд", Керівником Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області подано заперечення (вхідний № 413) на заяву про ухвалення додаткового рішення, які суд приймає та долучає до матеріалів справи.

Прокурор у судовому засіданні та у наданих запереченнях проти заяви представником Фізичної особи - підприємця Біленької Вікторії Віталіївни про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу заперечує, просить відмовити у її задоволенні.

Представник позивача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, відповідачів у судове засідання не з`явилися.

Розглянувши матеріали справи та заяви представника Фізичної особи - підприємця Біленької Вікторії Віталіївни про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, вислухавши пояснення прокурора, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 2 статті 126 Кодексу, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 Кодексу). У частині 3 статті 126 цього Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи 24 листопада 2023 року між Адвокатом -Саніним Арсенієм Олександровичем та Фізичною особою - підприємцем Біленькою Вікторією Віталіївною (клієнтом) укладено договір про надання правової допомоги б/н, у відповідності до пункту 1.1. частини 1 якого за цим договором Адвокат приймає на себе доручення клієнта на надання правової допомоги з питань захисту прав та представлення інтересів клієнта в будь-яких цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних, інших публічних та приватних правовідносинах, а клієнт, за дії Адвоката з надання юридичної допомоги зобов`язується сплатити йому гонорар, а також фактичні витрати, пов`язані з виконанням доручення клієнта.

Згідно пункту 2.3. частини 2 договору Адвокат зобов`язаний не розголошувати та зберігати у конфіденційності будь-яку інформацію, отриману від клієнта, а також про клієнта (зокрема щодо його особи) або інших осіб у процесі здійснення адвокатської діяльності; належним чином зберігати документи та/або майно передані йому клієнтом у зв`язку із виконанням цього договору, а при виконанні доручення або при достроковому розірванні договору повернути їх клієнту; інформувати клієнта про правову позицію у справі. а також з розумною регулярністю інформувати клієнта про хід виконання доручення і своєчасно відповідати на запити Клієнта про стан його справи; використовувати всі розумно необхідні і доступні йому законні засоби для надання ефективної правової допомоги клієнту.

Відповідно до пункту 2.4. частини 2 договору клієнт зобов`язаний: оплачувати гонорар Адвоката та відшкодовувати фактичні витрати пов`язані з виконанням його доручення; повідомити Адвокату все, що має відношення до питання з якого Адвокат надає правову допомогу; своєчасно інформувати Адвоката про зміну обставин, з`явлення додаткової інформації, документів, що пов`язані із виконанням цього договору.

Згідно частини 3 договору за дії з надання юридичної допомоги клієнт сплачує Адвокату гонорар в розмірі: згідно фактично виконаних робіт та наданих послуг. Розмір гонорару може бути змінений (збільшений або зменшений), у зв`язку із суттєвим зростанням або зменшенням обсягу допомоги, що має бути надана. Фактичні витрати, пов`язані з виконанням доручення клієнта складаються з витрат на оплату роботи фахівців, чиї висновки запитуються Адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, оплати телефонних розмов, тощо). Адвокат зобов`язаний попередньо узгоджувати фактичні витрати та їх розмір із клієнтом. Клієнт зобов`язаний відшкодувати Адвокату усі погоджені фактичні витрати.

Відповідно до пункту 4.1. частини 4 договору договір набирає чинності в момент підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

28 серпня 2025 року Адвокатом -Саніним Арсенієм Олександровичем та Фізичною особою - підприємцем Біленькою Вікторією Віталіївною (клієнтом) укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги б/н від 24 листопада 2023 року, згідно якої сторони вирішили доповнити договір про надання правової допомоги б/н від 24 листопада 2023 року (про надання правової допомоги) пунктом 1.2. наступного змісту: В рамках даного договору Адвокатом надаються послуги щодо представлення інтересів Фізичної особи - підприємця Біленької Вікторії Віталіївни у Господарському суді Харківської області по справі №922/2539/25 за позовом Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова поданого в інтересах держави в особі Харківської міської ради до Фізичної особи-підприємця Русака Євгена Віталійовича, Фізичної особи - підприємця Біленької Вікторії Віталіївни, третя особа, що не заявляє самостійних вимог Головне управління Держгеокадастру в Харківський області про стягнення коштів, що включає в себе (але не виключно): складання та подання відзиву на позовну заяву, заперечення, участь у судових засіданнях, ознайомлення з матеріалами справи, складання та відправка адвокатських запитів (збір доказів тощо), складання письмових пояснень, інших заяв та клопотань як по суті справи так і з процесуальних питань.

Згідно Акту № 1 від 22 грудня 2025 року приймання послуг (робіт) за договором про надання правової допомоги б/н від 24 листопада 2023 року про надання правничої (правової) допомоги вартість послуг склала 40000,00 грн.

Досліджуючи надані другим відповідачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку, що наданих доказів достатньо для встановлення факту надання адвокатом Саніним Арсенієм Олександровичем професійної правничої допомоги позивачу у даній справі.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що витрати другого відповідача на професійну правничу допомогу підлягають розподілу.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Витрати, понесені другим відповідачем в даній справі на професійну правничу допомогу адвоката, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

За приписами статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд, при розподілі судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу адвокатом, має виходити з конкретних особливих обставин справи, з доказів, поданих заявником клопотання про розподіл судових витрат, які можуть свідчити про підставність різних сум коштів, що потрачені заявником на правничу допомогу.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 стаття 126 Кодексу). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Кодексу). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (частина 6 статті 126 Кодексу).

Тобто, за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок прокуратури, відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати другому відповідачу були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 у справі № 922/445/19 сформувала правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.

Зазначена позиція суду щодо застосування статті 129 Господарського процесуального кодексу України узгоджується із позицією Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, та позицією касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1785/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 908/374/19, від 25 червня 2019 року.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Даний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 910/8682/18 від 14 листопада 2018 року від якого об`єднана палата у постанові від 03 листопада 2019 року у справі №922/445/19 не відступила через відмінність у нормативно-правовому регулюванні.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Враховуючи конкретні обставини справи, суд, детально проаналізувши всі докази, зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тощо, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви другого відповідача про відшкодування судових витрат на правничу допомогу і стягнення з прокуратури витрат на професійну правничу допомогу в сумі 24000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 123, 126, 129, 232-236, 244, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву (вхідний № 30172 від 24 грудня 2025 року) представника Фізичної особи - підприємця Біленької Вікторії Віталіївни про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Харківської обласної прокуратури (61001, м. Харків, вул. Б. Хмельницького, 4; ) на користь Фізичної особи - підприємця Біленької Вікторії Віталіївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 24000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне додаткове рішення складено "15" січня 2026 р.

Суддя П.В. Хотенець