ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"12" січня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/5313/25

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р. В.

розглянувши заяву (вх. № 2-24/26 від 09.01.2026) заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову у справі № 916/5313/25

за позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури (65026, Одеська обл., м. Одеса, вул. Італійська, буд. 3; )

в інтересах держави в особі:

1) Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18/9; ),

2) Міністерства розвитку громад та територій України (01135, м. Київ, проспект Берестейський, буд. 14; )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРІСТА ОЙЛ-УКРАЇНА» (65026, Одеська обл., м. Одеса, пл. Митна, буд. 1; ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Державне підприємство «ОДЕСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ» (65026, Одеська обл., м. Одеса, пл. Митна, буд. 1; ),

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

1) Публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК» (68003, Одеська обл., м. Чорноморськ, проспект Миру, буд. 28; ),

2) Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКИЙ ПОРТОВИЙ ОПЕРАТОР» (65026, Одеська обл., м. Одеса, пл. Митна, буд. 1-А, офіс 309; )

про скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Одеської обласної прокуратури (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (далі - Позивач-1), Міністерства розвитку громад та територій України (далі - Позивач-2) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРІСТА ОЙЛ-УКРАЇНА» (далі - Відповідач, Товариство), в якому просить суд:

1) скасувати державну реєстрацію права власності Товариства на нежитлові будівлі перевантажувального комплексу, загальною площею 1688,4 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1/5, із закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101);

2) зобов`язати Товариство повернути державі в особі Позивача-1 об`єкт нерухомого майна - частину будівлі механізації, реєстровий номер майна 01125666.1.АААИГА489, інв. № 066561, площею 1 051,9 кв.м, за адресою: м. Одеса, пл. Митна, 1/5;

3) зобов`язати Товариство звільнити: площу з північної сторони механізації, реєстровий номер майна 01125666.1.АААИГА271, інв. № 066573, площею 2 521 кв.м за адресою: м. Одеса, пл. Митна, 1/5 та частину площі в тилу причалу № 5-6, реєстровий номер майна 01125666.1.АААИГА412, інв. № 061534, площею 5 671 кв.м, за адресою: м. Одеса, пл. Митна, 1/5, шляхом демонтажу об`єктів, що на них розташовані.

В обґрунтування позову Прокурор покликається на те, що Товариство незаконно, за відсутності на те правових підстав, включивши до складу перевантажувального комплексу об`єкти державного нерухомого майна, які перебували в останнього у користуванні на підставі договору оренди, зареєструвало за собою право власності на державне майно, а також використовує площі (майданчики), що є об`єктами державної власності за відсутності на те правових підстав. При цьому Прокурор звертає увагу на неналежне здійснення Позивачем-1 та Позивачем-2 повноважень, направлених на захист прав та інтересів держави у спірних правовідносинах.

Разом із позовною заявою Прокурор подав до суду заяву про забезпечення позову (вх. № 2-2061/25 від 30.12.2025) шляхом:

- накладення арешту на нежитлові будівлі перевантажувального комплексу, загальною площею 1648,9 кв.м, що розташований за адресою: м. Одеса, площа Митна, 1/5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

- накладення заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нежитлових будівель перевантажувального комплексу, загальною площею 1648,9 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, площа Митна, 1/5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Ухвалою від 01.01.2026 у задоволенні заяви (вх. № 2-2061/25 від 30.12.2025) Прокурора про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою від 05.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/5313/25, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.02.2026.

09.01.2026 за вх. № 2-24/26 від Прокурора надійшла заява про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на нежитлові будівлі перевантажувального комплексу, загальною площею 1688,4 кв.м, що розташований за адресою: м. Одеса, площа Митна, 1/5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

- накладення заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нежитлових будівель перевантажувального комплексу, загальною площею 1688,4 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, площа Митна, 1/5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Заяву про забезпечення позову Прокурор обґрунтовує наступним:

- на даний час власником 954/1000 часток нежитлових будівель перевантажувального комплексу, загальною площею 1688,4 кв.м є ТОВ «ПРІСТА ОЙЛ-УКРАЇНА»; власником 46/1000 часток нежитлових будівель перевантажувального комплексу, загальною площею 1688,4 кв.м є ТОВ «ОДЕСЬКИЙ ПОРТОВИЙ ОПЕРАТОР»;

- можлива незаконна реєстрація переходу права власності на спірний об`єкт під час розгляду цієї справи до третіх осіб, що не є сторонами за даним позовом, унеможливить реальне те ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалено на користь позивача, враховуючи, що перехід 46/1000 часток власності спірного комплексу вже відбувся;

- накладення арешту на нерухоме майно Відповідача полягає у тому, що такі дії забезпечать ефективний захист та поновлення порушеного права щодо спірного майна у разі задоволення позову;

- необхідність у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на спірний об`єкт нерухомого майна та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нього викликана тим, що його може бути відчужено на користь третіх осіб з послідуючою реєстрацією за ними права власності; нова реєстрація права власності на нерухоме майно за вказаною адресою призведе до необхідності звернення до суду з новим позовом до іншого, ще одного відповідача.

Розглянувши заяву Прокурора про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 та постановах Верховного Суду від 14.04.2025 у справі № 916/1804/24, від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 14.08.2023 у справі № 904/1329/23, від 11.07.2023 у справі № 917/322/23, від 28.07.2023 у справі № 911/2797/22.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.04.2025 у справі № 916/1804/24, від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 01.05.2023 у справі № 914/257/23, від 06.03.2023 у справі № 916/2239/22.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 та постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, постановах Верховного Суду від 14.04.2025 у справі № 916/1804/24, від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.04.2025 у справі № 916/1804/24, від 11.07.2024 у справі № 925/1459/23, від 06.06.2024 у справі № 910/17599/23, від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, із вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 05.03.2025 у справі № 910/9314/24, від 13.01.2025 у справі № 904/3751/24, від 15.01.2025 у справі № 904/1803/24.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.04.2025 у справі № 916/1804/24, від 11.07.2024 у справі № 925/1459/23, від 06.06.2024 у справі № 910/17599/23, від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 13.12.2023 у справі № 921/290/23.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані на обґрунтування заяви докази, та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.10.2023 у справі № 922/1583/23, від 28.07.2021 у справі № 914/2072/20.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

При цьому під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05.03.2025 у справі № 910/11409/24, від 14.04.2025 у справі № 916/1804/24, від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 16.11.2023 у справі № 921/333/23, від 13.07.2022 у справі № 904/4710/21.

Суд також зазначає, що обранням належного, такого, що відповідає предмету спору, заходу забезпечення позову забезпечується дотримання принципу співмірності виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.04.2025 у справі № 916/1804/24, від 13.12.2023 у справі № 921/290/23, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22, від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 дійшла висновку про те, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим, за висновком Великої Палати Верховного Суду, є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Крім того, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22, у випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Водночас у таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися коштами або майном, тому може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, коштів або про стягнення коштів. Сума арештованих коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт має стосуватися майна, яке належить до предмета спору. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 24.05.2021 у справі № 910/3158/20, від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20, від 25.09.2020 у справі № 925/77/20. Крім того, аналогічні висновки також викладені в постановах Верховного Суду від 05.03.2025 у справі № 910/9314/24, від 13.01.2025 у справі № 904/3751/24, від 19.02.2025 у справі № 916/4912/24.

Предметом позову у справі № 916/5313/25 є, зокрема, вимога про скасування державної реєстрації права власності Відповідача на нежитлові будівлі перевантажувального комплексу, загальною площею 1688,4 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1/5, із закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101).

Саме щодо вказаного об`єкта нерухомого майна Прокурор просить вжити запропоновані ним заходи забезпечення позову (накладення арешту та заборона вчинення реєстраційних дій).

Разом з тим суд зазначає, що заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися із предметом та підставами позову.

Втім, позовна вимога Прокурора, з якою фактично пов`язані заходи забезпечення позову, не має майнового характеру та не стосується безпосередньо повернення / витребування об`єкта нерухомого майна - нежитлових будівель перевантажувального комплексу, загальною площею 1688,4 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1/5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101) на користь позивача.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про відсутність зв`язку між обраним Прокурором заходом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно і предметом позовних вимог, у зв`язку з чим заява Прокурора у відповідній частині задоволенню не підлягає.

Подібні за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 24.05.2021 у справі № 910/3158/20, які враховано також і в постанові Верховного Суду від 04.06.2025 у справі № 918/1063/24.

Щодо заходів забезпечення позову у вигляді заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нежитлових будівель перевантажувального комплексу, загальною площею 1648,9 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, площа Митна, 1/5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), суд зазначає таке.

Як вже було зазначено, предметом позову у даній справі є, зокрема, вимога Прокурора про скасування державної реєстрації права власності Відповідача на нежитлові будівлі перевантажувального комплексу, загальною площею 1688,4 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1/5, із закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101).

Водночас, із наданих Прокурором доказів вбачається, що після реєстрації за собою права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна, Відповідач відчужив 46/1000 частки цього об`єкта іншій особі - Товариству з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКИЙ ПОРТОВИЙ ОПЕРАТОР» на підставі договору купівлі-продажу від 27.06.2024.

Матеріали справи свідчать, що Відповідач та Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКИЙ ПОРТОВИЙ ОПЕРАТОР» на праві спільної часткової власності володіють нежитловими будівлями перевантажувального комплексу, загальною площею 1688,4 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1/5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), а саме:

- 46/1000 належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКИЙ ПОРТОВИЙ ОПЕРАТОР»;

- 954/1000 належить Відповідачу.

Враховуючи вказані обставини, запропонований Прокурором захід забезпечення позову у вигляді заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нежитлових будівель перевантажувального комплексу, загальною площею 1648,9 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, площа Митна, 1/5, тобто проводити реєстраційні дії щодо цього об`єкта в цілому, суперечитиме принципу співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, оскільки питання щодо скасування права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕСЬКИЙ ПОРТОВИЙ ОПЕРАТОР», взагалі не входить до предмета спору у даній справі.

При цьому, дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчинення реєстраційних дій щодо вказаного об`єкта нерухомого майна в частині, належній саме Відповідачу, існує ймовірність вчинення інших правочинів щодо нього з можливим подальшим відчуженням належної Відповідачу частки на користь інших осіб, що, у разі задоволення позову, унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких звернувся Прокурор, без нових звернень до суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 140 статті 137 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Враховуючи вищевикладене, здійснивши співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких Прокурор звернувся до суду, суд дійшов висновку про те, що заява про вжиття заходів забезпечення позову підлягає частковому задоволенню шляхом заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо належної Відповідачу 954/1000 частки нежитлових будівель перевантажувального комплексу, загальною площею 1688,4 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, площа Митна, 1/5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

При цьому суд враховує, що саме такі заходи забезпечення позову не можуть завдати шкоди Відповідачу чи іншим особам, адже є тимчасовими та не позбавлять Відповідача права на володіння та користування майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів тощо, а лише тимчасово обмежать право розпорядитися відповідним майном.

Вжиті заходи забезпечення позову, на переконання суду, відповідають предмету заявленого позову, не зумовлюють фактичного вирішення спору по суті та спрямовані лише на збереження існуючого становища до закінчення розгляду справи.

Суд також зазначає про відсутність необхідності вирішення питання щодо зустрічного забезпечення станом на день вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому процесуальним законом не встановлено обов`язку суду вимагати від особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (частина перша статті 141 ГПК України): відповідна вимога лише може висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 у справі № 911/1695/18.

Водночас, суд зазначає, що Відповідач не позбавлений права звернутися до Господарського суду Одеської області з клопотанням як про застосування зустрічного забезпечення, так і про скасування заходів забезпечення позову у разі надання відповідних доказів, які б спростовували необхідність застосування таких заходів.

Керуючись ст. 136, 137, 140, 144, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву (вх. № 2-24/26 від 09.01.2026) заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову у справі № 916/5313/25 - задовольнити частково.

2. Заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо 954/1000 частки нежитлових будівель перевантажувального комплексу, загальною площею 1688,4 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, площа Митна, 1/5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ПРІСТА ОЙЛ-УКРАЇНА» (65026, Одеська обл., м. Одеса, пл. Митна, буд. 1; ).

3. В решті вимог заяви - відмовити.

Стягувач: Фонд державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18/9; ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРІСТА ОЙЛ-УКРАЇНА» (65026, Одеська обл., м. Одеса, пл. Митна, буд. 1; ).

Ухвала дійсна для пред`явлення до виконання у строк, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвала набирає законної сили 12 січня 2026 р. та може бути оскаржена до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги у строк, передбачений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Волков Роман Володимирович