УХВАЛА

м. Київ

07.01.2026Справа № 910/104/26

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог Сервіс" (03187, місто Київ, пр.Глушкова Академіка, будинок 9-Г, офіс 236; ідентифікаційний код 42423986)

про забезпечення позову

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог Сервіс" (03187, місто Київ, пр.Глушкова Академіка, будинок 9-Г, офіс 236; ідентифікаційний код 42423986)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄРМ-Груп" (04053, м. Київ, вул. Гончара Олеся, буд. 14, офіс 12; ідентифікаційний код 45003991)

про стягнення 720 819,90 грн,

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пролог Сервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄРМ-Груп" про стягнення 720 819,90 грн, з яких: 538 710,60 грн заборгованості за поставлений по Договору поставки №11/28 від 28.11.2024 товар, 139 191,87 грн пені, 29 432,53 грн інфляційних втрат та 13 477,90 грн 3% річних, нарахованих у зв`язку із порушенням відповідачем строків оплати поставленого позивачем товару.

Разом з позовною заявою до суду подано заяву про забезпечення позову, відповідно до прохальної частини якої заявник просить суд накласти арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "ЄРМ-Груп" () та знаходяться і обліковуються на банківських рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄРМ-Груп" (), та на майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "ЄРМ-Груп" (), в межах суми позову 720 819,90 грн.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд встановив наступне.

28.11.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пролог Сервіс" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄРМ-Груп" (Покупець) було укладено Договір поставки № 11/28, відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця тканину та інші матеріали в асортименті (далі за текстом - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей Товар на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 4.1. Договору оплата Товару здійснюється Покупцем протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня підписання Сторонами видаткової накладної. За домовленістю Сторін можлива передоплата.

Постачальник, виконуючи взяті на себе зобов`язання за Договором, здійснив поставку Товару на загальну суму 538 710,60 грн за видатковими накладними:

- №24 від 18.02.2025 на суму 161 770,50 грн з ПДВ;

- №22 від 27.02.2025 на суму 14 994,00 грн з ПДВ;

- №25 від 03.03.2025 на суму 94 517,40 грн з ІІДВ;

- №23 від 03.03.2025 на суму 194 723,10 грн з ПДВ;

- №30 від 06.03.2025 на суму 18 176,40 грн з ПДВ;

- №33 від 18.03.2025 на суму 54 529,20 грн з ПДВ.

Для оплати поставленого товару позивачем було виставлено рахунки на оплату: №22 від 18.02.2025, №20 від 27.02.2025, №23 від 03.03.2025, №21 від 03.03.2025, №30 від 06.03.2025, №33 від 18.03.2025.

Однак, відповідач не здійснив оплату за поставлений Товар, не надав жодних повідомлень чи підтверджуючих документів щодо настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які б об`єктивно унеможливлювали виконання зобов`язань за Договором. Відповідач не звертався до позивача з пропозиціями щодо врегулювання ситуації, зміни строків виконання зобов`язань чи інших способів належного виконання умов Договору, чим грубо порушив взяті на себе договірні зобов`язання та вимоги чинного законодавства України.

У зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача 538 710,60 грн заборгованості за поставлений товар, а також 139 191,87 грн пені, 29 432,53 грн інфляційних втрат та 13 477,90 грн 3% річних.

Обґрунтовуючи наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, заявник посилається на те, що відповідач не виконує умови Договору, а подання позивачем позову про стягнення грошових коштів не позбавляє відповідача можливості в будь-який момент розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, та його майном. Вказане, на думку позивача, беззаперечно в майбутньому може утруднити виконання судового рішення, за умови якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

Заявник наголошує, що за таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Оскільки в силу положень статті 192 Цивільного кодексу Украйни гроші є платіжним засобом, то відповідач може в будь-який момент розрахуватись коштами і доведення позивачем доказами такого його права і, відповідно, можливості не вимагається. При цьому, можливість обмеження права розпоряджання рахунком установлено ст. 1074 Цивільного кодексу України.

При цьому внаслідок арешту такі кошти та майно залишаються у власності відповідача, проте знерухомлюються з метою недопущення їх виведення з рахунків боржника (відчуження) й уникнення виконання ним судового рішення у майбутньому. Крім того, такий захід скасовується у випадку ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову. У такий спосіб грошові кошти та майно залишаються у володінні та користуванні відповідача, а можливість розпоряджатися ними тимчасово обмежується виключно щодо частини коштів, якої стосується спір.

Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною 1 статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом наведеної норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язане вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Згідно зі ст. ст. 73, 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 також висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Аналогічна права позиція висловлена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 910/7511/19, від 03.04.2020 у справі № 904/4511/19, від 23.12.2020 у справі № 911/949/20.

У той же час заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить жодних відомостей про вчинення або підготовку до вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення суду (у випадку задоволення відповідного позову), а доводи заявника зводяться до тверджень про наявність у боржника теоретичної можливості розпоряджатися своїм майном (коштами). Проте, суд не вбачає в даному випадку наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту коштів та майна боржника.

В порядку, передбаченому ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що заявником не обґрунтовано та не доведено жодними доказами в установленому законом порядку наявності визначених законодавчо підстав для вжиття заявлених заходів забезпечення позову. Відтак суд відмовляє в задоволенні даної заяви про забезпечення позову.

За приписами ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки заяву про забезпечення позову судом розглянуто, витрати заявника по сплаті судового збору за розгляд заяви про забезпечення позову відшкодуванню та поверненню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 123, 136-140, 234, 235 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Пролог Сервіс" в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набрала законної сили 07.01.2026 та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.М. Ващенко