ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" січня 2026 р. Справа № 924/1056/25

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., з участю секретаря судового засідання Тлусти У.О., розглянувши у залі судового засідання № 206 справу

за позовом керівника Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Баштанської міської ради, м. Баштанка Миколаївської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євродорсервіс», с. Гірчична Кам`янець-Подільського району Хмельницької області

про визнання недійсними пунктів 2, 3 додаткової угоди від 28.11.2023 № 1 до договору від 05.09.2023 № 251 та стягнення 8735,48 грн пені,

представники сторін:

прокуратури: Приступа В.І. - прокурор

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився.

У судовому засіданні 13.01.2026 відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 20.10.2025 відкрито провадження у справі № 924/1056/25 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі, надано строк для подання відзиву та відповіді на відзив.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 16.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу № 924/1056/25 до судового розгляду по суті.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Керівник Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Баштанської міської ради звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати недійсними пункти 2, 3 додаткової угоди від 28.11.2023 № 1 до договору від 05.09.2023 № 251, укладеної між Баштанською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю Євродорсервіс, та стягнути 8735,48 грн пені за період з 31.10.2023 по 27.11.2023. Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор вказує про те, що Баштанською міською радою (Замовник) проведено відкриті торги з особливостями (ідентифікатор закупівлі UA-2023-08-09-012212-a), у яких прийняв участь 1 учасник Товариство з обмеженою відповідальністю Євродорсервіс (Виконавець) з ціновою пропозицією 355854,00 грн. За результатами проведених торгів між міською радою та товариством 05.09.2023 укладено договір про надання послуг № 251, предметом якого є послуги з поточного ремонту дороги по вул. Героїв Небесної Сотні, м. Баштанка Миколаївської області. Вказаним договором сторонами було погоджено, зокрема, термін надання відповідачем послуг 30.10.2023 (п. 3.1. договору) та відповідальність (пеню) у разі затримки надання послуг або надання послуг не в повному обсязі, заявлених Замовником (п. 5.2. договору). В подальшому, як зазначив прокурор, у зв`язку з ненадання послуг у встановлені договором строки сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору № 251, відповідно до якої сторони дійшли взаємної згоди розірвати договір від 05.09.2023 № 251. У п. 2 цієї додаткової угоди сторони зазначили, що з моменту набрання чинності цією додатковою угодою решта зобов`язань сторін, що виникли із зазначеного договору від 05.09.2023 № 251, припиняються. Сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли за договором від 05.09.2023 № 251. Крім цього, у п. 3 вказаної додаткової угоди сторони підтвердили відсутність будь-яких претензій одна до одної, пов`язаних з невиконанням договору від 05.09.2023 № 251. Як стверджує прокурор у позові, Замовник у п.п. 2 та 3 зазначеної додаткової угоди № 1 фактично узгодив звільнення Виконавця від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, відтак означені пункти вказаної додаткової угоди суперечать вимогам п. 19 Особливостей закупівель, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178, та умовам договору, а тому наявні підстави для визнання вказаних пунктів додаткової угоди № 1 від 28.11.2023 недійсними та стягнення з відповідача штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань.

Баштанською окружною прокуратурою Миколаївської області подано до суду письмові пояснення від 27.11.2025, у яких зазначено, зокрема, що позиція міської ради, яка викладена у заяві від 07.11.2025, є хибною та необґрунтованою, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Договір за результатами торгів може бути укладено виключно з особою, яка погоджується з усіма умовами запропонованого замовником договору, що вказує на істотність всіх умов договору про закупівлю товарів, робіт та послуг за бюджетні кошти. Така вимога замовника і є тією заявою сторони, щодо якої має бути досягнуто згоди, як це передбачено ст. 638 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України Про публічні закупівлі замовник самостійно та безоплатно через авторизовані електронні майданчики оприлюднює в електронній системі закупівель у порядку, встановленому Уповноваженим органом та цим Законом, інформацію про закупівлю, в тому числі проект договору про закупівлю. Відтак, як стверджує прокурор, оскільки в процесі здійснення процедури закупівлі замовник визначає умови майбутнього договору про закупівлю, а переможець відкритих торгів, для укладення цього договору має прийняти заявлені замовником умови, відповідно зазначені умови є істотними умовами договору, в тому числі і умови щодо відповідальності сторін за неналежне виконання зобов`язання.

Прокурор також стверджує, що посилаючись у своїй заяві на положення ст. 222 ГК України та ст. 852 ЦК України міська рада помилково переконана в наявності в неї права, а не обов`язку щодо застосування до підрядника штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язання. Так, відповідно до пункту 5.1 Договору № 251, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність, встановлену чинним законодавством України та цим Договором. Згідно з пунктом 5.2 Договору № 251 у разі затримки надання послуг або надання послуг не в повному обсязі, неякісного надання послуг, заявлених Замовником, Виконавець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми ненаданих послуг за кожен день затримки. За такого, враховуючи умови Договору № 251, Баштанська міська рада у цих правовідносинах не має дискреції щодо можливості стягнення чи відмови від стягнення штрафних санкцій, оскільки сплата пені є безумовним обов`язком Виконавця у разі порушення умов договору. Відтак, відмова Баштанської міської ради від нарахування та стягнення штрафних санкцій у зв`язку з невиконанням ТОВ Євродорсервіс своїх зобов`язань у строки, що визначені Договором № 251, суперечить умовам цього договору, нормам цивільного законодавства та інтересам територіальної громади міста Баштанка.

У письмових поясненнях від 02.01.2026 щодо звернення Баштанської окружної прокуратури до суду у спірних правовідносинах прокурор вказав, що несплата підрядником штрафних санкцій за несвоєчасне виконання договору внаслідок бездіяльності міської ради, який єдиний за умовами договору може бути стягувачем у спірних правовідносинах, призводить не тільки до втрат бюджету територіальної громади а й створює у потенційних підрядників уявлення про безкарність безпідставного порушення умов договорів підрядів та відсутність обов`язку виконання зобов`язань у строки і порядку, які передбачені умовами закупівлі.

Баштанською міською радою подано до суду заяву від 07.11.2025, у якій зазначає, що пункти 2 та 3 Додаткової угоди № 1 від 28.11.2025 до Договору № 251 укладено з додержанням вимог чинного законодавства України та вони не суперечать інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Так, при укладенні Додаткової угоди № 1 до Договору від 05.09.2023 № 251 сторонами не змінено саме істотні умови Договору, оскільки внесені зміни, зокрема і оскаржувані пункти 2 та 3, не стосувалися істотних умов договору, таких як предмет, ціна, строк дії договору, кількість чи якість послуг. При цьому, у позовній заяві орган прокуратури помилково стверджує, що сторони змінили саме істотні умови Договору пунктами 2 та 3 додаткової угоди № 1, відтак на свій розсуд трактує та застосовує норми законодавства у сфері публічних закупівель, а саме частину 5 статті 41 та п. 19 Особливостей, затверджених постановою КМУ від 12.10.2022 № 1178, які дійсно передбачають окремі випадки зміни саме істотних умов договору. Тобто, у позові немає жодного посилання на нормативно-правові акти, які б підтверджували, що умови, які змінили сторони при укладені додаткової угоди № 1 до Договору № 251 є істотними умовами договору про закупівлю послуг. Також міською радою зазначено, що внесення змін до неістотних умов договору не обмежено певними випадками закупівельного законодавства. Такі зміни просто не повинні були б суперечити Цивільному і Господарському кодексам. При цьому, сторонами при підписанні додаткової угоди було дотримано всіх вимог чинного законодавства. Як стверджує позивач, сторонами виконано всі вимоги при підписанні додаткової угоди № 1 до Договору, а саме: зміст правочину законний, дотримано вимоги щодо письмової форми правочину, суб`єктний склад - підписанти мають необхідні права для підписання угоди, дефекти волевиявлення сторін правочину теж відсутні. На думку позивача, органом прокуратури не доведено жодного факту щодо суперечності пунктів 2 та 3 Додаткової угоди № 1 до Договору від 05.09.2023 № 251, іншим актам цивільного або господарського законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, не доведено наявності наміру хоча б у однієї із сторін щодо настання незаконних наслідків.

Крім того, Баштанська міська рада просить суд звернути увагу на те, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, а саме Державну аудиторську службу України, Державну фінансову інспекцію України, Державну казначейську службу України, Антимонопольний комітет України та Рахункову палату України, який може і бажає захищати інтереси держави. Відмічає, що відповідно до статті 222 Господарського кодексу України контрагент з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником права або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією. Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України також передбачено право, а не обов`язок звернення до господарського суду. Право, а не обов`язок стягнення збитків також передбачено і нормами статті 852 ЦК України.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, причин неявки та неподання відзиву не повідомив.

Ухвали суду від 20.10.2025, від 18.11.2025, від 09.12.2025, від 16.12.2025 були отримані відповідачем, про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставку процесуального документа в електронному вигляді в електронний кабінет відповідача.

Згідно зі ст. 176 ГПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи в порядку, встановленому ст. 242 цього кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої ст. 120 цього кодексу.

Положеннями ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. З наведеного, відповідач є такий, що належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, проте, відзиву на позов не подав та причин неявки та неподання відзиву не повідомив.

Ст. 202 ГПК України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

Ураховуючи викладене вище, відсутність клопотання сторін про відкладення розгляду справи, належного повідомлення відповідача, суд дійшов висновку про розгляд справи без участі відповідача та за наявними в матеріалах справи доказами.

Прокурор в засіданні суду підтримав доводи викладені в заявах по суті справи.

Перелік обставин, які є предметом доказування; та доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність даних обставин.

Рішенням Баштанської міської ради від 27.11.2020 № 3 вирішено обрати на посаду секретаря Баштанської міської ради на термін повноважень міської ради Гомерську І.П. депутата міської ради, з 01.12.2020.

Рішенням Баштанської міської ради від 09.02.2023 № 9 вирішено, зокрема, внести зміни в дохідні джерела бюджету Баштанської міської територіальної громади на 2023 рік згідно з додатком 1 до цього рішення.

Відповідно до витягу з пояснювальної записки до рішення від 09.02.2023 № 9 внесено зміни до бюджетних призначень головних розпорядників коштів бюджету Баштанської міської територіальної громили по загальному фонду: Баштанській міській раді збільшити видатки на суму 30504817,44 грн, в т.ч. по кодах програмної класифікації видатків та кредитування: КПКВК 0116030 Організація благоустрою населених пунктів - збільшено видатки на суму 21750000,00 грн, в т.ч. на: проведення поточного ремонту доріг комунальної власності, улаштування заїзних кишень та асфальтної доріжки на території Баштанської ТГ по об`єктах.

Згідно зі звітом про результати проведення процедури закупівлі UA-2023-08-09-012212-а від 07.09.2023 Баштанською міською радою проведено відкриті торги щодо надання послуг з поточного ремонту дороги по вул. Героїв Небесної Сотні, м. Баштанка Миколаївської області, у яких взяв участь 1 учасник - Товариство з обмеженою відповідальністю Євродорсервіс з ціновою пропозицією 355854,00 грн; строк виконання робіт до 30.10.2023.

Відповідно до звіту про виконання договору про закупівлю UA-2023-08-09-012212-а договір про закупівлю від 05.09.2023 № 251 щодо надання послуг з поточного ремонту дороги по вул. Героїв Небесної Сотні, м. Баштанка Миколаївської області між Баштанською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю Євродорсервіс було розірвано, оскільки учасник не розпочав та не виконав роботи.

Баштанською міською радою (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Євродорсервіс (Підрядник) підписано договірну ціну на будівництво Послуги з поточного ремонту дороги по вул. Героїв Небесної Сотні, м. Баштанка Миколаївської області. ДК 021:2015: 45230000-8 Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь (Послуги із благоустрою населених пунктів), що здійснюється в 2023 році, на загальну суму 355854,00 грн.

Згідно з локальним кошторисом на будівельні роботи № 02-01-01 на Послуги з поточного ремонту дороги по вул. Героїв Небесної Сотні, м. Баштанка Миколаївської області загальна вартість кошторису становить 336818,00 грн.

05.09.2023 між Баштанською міською радою (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Євродорсервіс (Виконавець) укладено договір про надання послуг № 251, відповідно до п. 1.1. якого Виконавець зобов`язується у порядку та на умовах, визначених цим договором, на свій ризик, власними силами і засобами, надати: Послуги з поточного ремонту дороги по вул. Героїв Небесної Сотні, м. Баштанка, Миколаївської області. ДК 021:2015: 45230000-8 Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь (далі послуги), в обумовлений цим договором термін, а Замовник зобов`язується прийняти наданні послуги згідно із цим договором та чинним законодавством України після перевірки фізичних та вартісних показників та сплатити їх вартість по мірі надходження коштів передбачених на ці цілі на його рахунок.

Відповідно до п. 1.3. договору обсяг, характер і вартість послуг, передбачених п. 1.1. цього договору оформлюються договірною ціною, визначеною кошторисом, яка погоджена сторонами та є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 2.1. договору загальні ціна договору становить 355854,00 грн.

Як передбачено п. 3.1. договору, строк надання послуг: з дати підписання договору до 30.10.2023 року.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що строк надання послуг може продовжуватись у разі виникнення об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, відповідно до Закону України Про публічні закупівлі та шляхом укладення відповідної додаткової угоди до даного договору.

Місце надання послуг: вул. Героїв Небесної Сотні, м. Баштанка Миколаївської області (п. 3.3. договору).

Відповідно до п. 3.4. договору Замовник та Виконавець погоджують об`єми надання послуг шляхом підписання договірної ціни, яка є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно з п.п. 4.3.1. договору Виконавець зобов`язаний надати послуги в повному обсязі, на умовах та у строки, встановлені даним договором.

Як передбачено п. 5.1. договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, встановлену чинним законодавством та цим договором.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що у разі затримки надання послуг, або надання послуг не в повному обсязі, неякісного надання послуг, заявлених Замовником, Виконавець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми ненаданих послуг за кожен день затримки. Дана сума виключається із платежу наступного періоду (місяця, декади, тощо). У разі якщо Виконавець не погоджується із сплатою неустойки, він вправі оскаржити дії Замовника у суді.

Відповідно до п. 7.1 договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за даним договором, якщо таке невиконання є наслідком форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Даний договір набирає чинності з дати його укладення сторонами та діє до 31 грудня 2023 року, а в частині взаєморозрахунків до повного їх виконання сторонами. Датою укладення договору є дата його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності) (п. 9.1. договору).

Товариство з обмеженою відповідальністю Євродорсервіс звернулося до Баштанської міської ради з листом від 26.10.2023 № 152, у якому просило на підставі п. 3.2. розділу 3 договору продовжити строк виконання робіт (послуг) до 30.11.2023 у зв`язку з порушенням сталих ланцюгів поставки будівельних матеріалів та їх складових.

28.11.2023 між Баштанською міською радою (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Євродорсервіс (Підрядник) укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання послуг від 05.09.2023 № 251, відповідно до п. 1 якої сторони дійшли взаємної згоди цією додатковою угодою розірвати договір від 05.09.2023 № 251, де предметом є надання: Послуги з поточного ремонту дороги по вул. Героїв Небесної Сотні, м. Баштанка Миколаївської області, (послуги із благоустрою населених пунктів), - класифікатор ДК 021:2015: 45230000-8 Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди з моменту набрання чинності цією додатковою угодою решта зобов`язань сторін, що виникли із зазначеного договору від 05.09.2023 № 251, припиняються. Сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли за договором від 05.09.2023 № 251.

Згідно з п. 3 додаткової угоди сторони підтверджують відсутність будь-яких претензій одна до одної, пов`язаних з невиконанням договору від 05.09.2023 № 251.

Відповідно до п. 5 додаткової угоди дана додаткова угода є невід`ємною частиною договору від 05.09.2023 № 251 та набуває чинності з моменту її підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін.

Баштанська міська рада звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю Євродорсервіс із листом від 08.11.2023, у якому повідомлено останнього, що Баштанська міська рада ініціює розірвання договору від 05.09.2023 № 251 та направляє на адресу Підрядника підписану Замовником додаткову угоду про розірвання договору від 05.09.2023 № 251 у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором. Також міською радою доведено до відома Підрядника, що у разі непідписання додаткової угоди в 20-ти денний строк з дня отримання пропозиції, Баштанська міська рада буде змушена передати спір на вирішення до суду з урахуванням пункту 5.2. договору, в якому зазначено, що у разі затримки надання послуг, або надання послуг не в повному обсязі, неякісного надання послуг, заявлених Замовником, Виконавець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми ненаданих послуг за кожен день затримки. Станом на 07.11.2023 відповідно до розрахунків за період від 31.10.2023 по 07.11.2023 включно пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми ненаданих послуг по договору становить 3119,82 грн.

Розпорядженням міського голови Баштанської міської ради від 17.10.2025 № 238-р вирішено продовжити здійснення повноважень Баштанського міського голови, як секретар Баштанської міської ради, тимчасово, на період відсторонення міського голови Берегового О.А. від займаної посади, в межах строку досудового розслідування, а саме до 19.11.2025.

Крім того, в матеріалах справи наявні копії: пояснювальної записки: Послуги з поточного ремонту дороги по вул. Героїв Небесної Сотні, м. Баштанка Миколаївської області. ДК 021:2015: 45230000-8; розрахунку прямих і загальновиробничих витрат: Послуги з поточного ремонту дороги по вул. Героїв Небесної Сотні, м. Баштанка Миколаївської області. ДК 021:2015: 45230000-8; підсумкової відомості ресурсів та розрахунку загальновиробничих витрат до локального кошторису № 02-01-01; дефектного акту на капітальний ремонт: Послуги з поточного ремонту дороги по вул. Героїв Небесної Сотні, м. Баштанка Миколаївської області; виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 17.04.2024 (Баштанська міська рада); витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.06.2025 (Баштанська міська рада); витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12.11.2025 (ТОВ Євродорсервіс);

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів (визнання більш вірогідними), аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором у цій справі.

Статтею 1 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі Ф.В. проти Франції (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі Менчинська проти Російської Федерації (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує - наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Відтак прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття інтерес держави.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття інтереси держави має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).

Відповідно до ч. 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Згідно з чч. 4, 7 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Щодо підстав представництва інтересів держави в особі Баштанської міської ради.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема, управляють майном, що є в комунальній власності.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Статтею 28 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, якою визначено повноваження сільських, селищних, міських рад в галузі бюджету, фінансів і цін, передбачено здійснення в установленому порядку фінансування видатків з місцевого бюджету.

Згідно з чч. 1, 2 ст. 5 Бюджетного кодексу України бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів. Місцевими бюджетами є бюджет АРК, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 7 БК України має бути дотримано принцип ефективності та результативності при складанні та виконанні бюджетів, де усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання послуг, гарантованих державою, при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 БК України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Згідно з ч. 5 ст. 22 БК України головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет).

Баштанською міською радою у зв`язку з необхідністю здійснення поточного ремонту доріг міста виділено кошти з місцевого бюджету, в тому числі і на поточний ремонт дорожнього покриття по вул. Героїв Небесної сотні в м. Баштанка.

У подальшому радою оголошено початок та проведено процедуру закупівлі, за результатами якої відповідач, що є суб`єктом господарювання за законодавством України та здійснює самостійну, ініціативну, систематичну, на власний ризик господарську діяльність, прийнято участь та визнано переможцем цієї процедури закупівлі.

За результатами закупівлі укладено Договір № 251, у зв`язку з чим у Баштанської міської ради, як Замовника, виникло правомірне очікування забезпечення Виконавцем визначених у вказаному договорі послуг з поточного ремонту дороги по вул. Героїв Небесної Сотні в місті Баштанка.

Однак, Виконавець, будучи зобов`язаною за Договором № 251 стороною, не лише порушив визначені в договорі строки надання послуг, а взагалі не розпочав їх надання, чим повністю нівельовано всі попередньо проведені процедури закупівлі та намагання Замовника виконати покладені на нього обов`язки, як органу місцевого самоврядування в соціальній, економічній, гуманітарній та інших сферах діяльності.

Разом з цим, і Замовник, діючи всупереч інтересам громади та укладеному Договору № 251, сприяв порушенням цих інтересів, оскільки за фактом порушення зобов`язань Виконавцем претензійно-позовну роботу не вів та фактично відмовився від притягнення останнього до відповідальності у вигляді передбачених Законом та Договором № 251 штрафних санкцій, які на підставі п. 39 ч. 1 ст. 64 Бюджетного кодексу України є доходами місцевого бюджету, незважаючи на те, що Виконавець не надав жодних визначених договором та законодавством документів, які підтверджують існування об`єктивних обставин непереборної сили.

Відтак, крім витраченого часу, людських ресурсів та різниці вартості робіт, внаслідок інфляційних процесів в економіці, бюджет громади втратив також надходження в сумі 8735,48 грн, в результаті спільних неправомірних дій як відповідача, так і Баштанської міської ради.

Для з`ясування правових підстав для відмови міської ради від стягнення штрафних санкцій з Виконавця на користь місцевого бюджету, окружною прокуратурою 22.07.2024, 22.11.2024 та 04.06.2025, в порядку визначеному ст. 23 Закону України Про прокуратуру скеровано запити щодо надання інформації, в тому числі щодо підстав звільнення Виконавця від відповідальності за порушення зобов`язання та який існував інтерес громади при відмові від стягнення на користь бюджету територіальної громади передбачених договором та законом штрафних санкцій.

У своїх відповідях на вказані запити прокуратури Баштанською міською радою повідомлено (листи від 08.08.2024, від 09.12.2024, від 10.06.2025), що відповідно до ст. 222 ГК України контрагент з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником права або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією. Ст. 4 ГПК України також передбачено право, а не обов`язок звернення до господарського суду. У додатковій угоді від 28.11.2023 було чітко визначено, що сторони підтверджують відсутність будь-яких претензій одна до одної, пов`язаних з використанням договору від 05.09.2023 № 251. Крім того, у зв`язку з розірванням договору Баштанською міською радою не понесено жодних втрат до бюджету територіальної громади, а укладено договір з ТОВ Гнейс-С, за яким послуги надано в повному обсязі. Із наведеного, орган місцевого самоврядування не здійснював та не планує здійснювати претензійно-позовну роботу щодо стягнення штрафних санкцій з ТОВ Євродорсервіс.

Відтак, маючи відповідні правомочності для звернення до суду з позовом, уповноважений орган Баштанська міська рада, свої повноваження належним чином не здійснює.

У порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор повідомив позивача про намір подати позов в інтересах держави в особі Баштанської міської ради про визнання недійсними пунктів 2, 3 додаткової угоди від 28.11.2023 № 1 до договору від 05.09.2023 № 251, а також стягнення штрафних санкцій (пені) (лист від 12.06.2025 № 52/1-3445вих-25).

Отже, оскільки в силу положень п. 39 ч. 1 ст. 64 Бюджетного кодексу України штрафні санкції, які мають бути стягнуті з виконавця (відповідача), що не виконав передбачені договором № 251 зобов`язання, є доходами загального фонду бюджету громади, саме Баштанська міська рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, що полягають в забезпечені неухильного дотримання вимог закону, свідомого та відповідального ставлення учасників правовідносин у бюджетній сфері до виконання своїх зобов`язань, забезпечення надходжень загального фонду бюджету громади та організація належним чином улаштованого дорожнього покриття на території міста.

Крім того, судом взято до уваги, що за висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.12.2022 зі справи № 904/123/22, органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. Так, частинами першою та другою статті 143 Конституції України передбачено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Обласні та районні ради затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.

Водночас у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 зазначено про те, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган, як така сторона, може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу, як сторони правочину, має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (абз. 3 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Аналогічний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 917/341/19, від 02.02.2021 у справі № 922/1795/19, від 07.04.2021 у справі № 917/273/20, від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.

Зважаючи на викладене, виходячи із предмета і підстав позову, сформульованих Прокурором, та враховуючи, що Володимирецька селищна рада є стороною правочину, до якого були укладені оспорювані додаткові угоди, втім, не звернулася до суду з позовом про визнання їх недійсними після отримання інформації від Прокурора про наявні порушення, що підтверджує бездіяльність компетентного органу, суди попередніх інстанцій дійшли заснованого на законі висновку про наявність підстав для представництва Прокурором інтересів держави в особі Володимирецької селищної ради та звернення до суду із вказаним позовом. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2023 зі справи № 927/366/22 і Суд у справі № 910/40/23 не вбачає підстав для відступу від неї.

Така позиція послідовно викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14.05.2024 у справі № 918/571/23, від 11.06.2024 у cправі № 916/185/23.

Щодо заперечень позивача про проведення прокурором моніторингу процедури закупівлі, за результатами якої і укладено як договір № 251, так і додаткову угоду № 1 до цього договору, судом зауважується, що правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначені Законом України Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні. Здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Відповідно до ст. 2 вищевказаного Закону України Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні, державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

Відтак, оскільки органи прокуратури не є органами державного фінансового контролю в Україні, підставами для отримання інформації, документів та пред`явлення вищевказаного позову прокурором є передбачені ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України Про прокуратуру повноваження прокурора, а не функції державного фінансового контролю.

Щодо суті позовних вимог.

Щодо визнання недійсними пунктів 2, 3 додаткової угоди від 28.11.2023 № 1 до договору від 05.09.2023 № 251.

ЦК України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; шляхом укладання правочинів суб`єкти цивільних відносин реалізують свої правомочності, суб`єктивні цивільні права за допомогою передачі цих прав іншим учасникам.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Правова позиція викладена у постанові Веховного Суду від 10.05.2023 у справі № 715/310/22.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до чч. 2, 3 ст. 216 ЦК України якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Тлумачення ст. 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 715/310/22.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.09.2023 у справі № 910/19668/21, від 04.10.2023 у справі № 291/1450/21.

Судом встановлено, що у п. 2 додаткової угоди від 28.11.2023 № 1 до договору від 05.09.2023 № 251 сторони погодили, що з моменту набрання чинності цією додатковою угодою решта зобов`язань сторін, що виникли із зазначеного договору від 05.09.2023 № 251, припиняються. Сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли за договором від 05.09.2023 № 251.

Крім того, згідно з п. 3 додаткової угоди сторони підтверджують відсутність будь-яких претензій одна до одної, пов`язаних з невиконанням договору від 05.09.2023 № 251.

Прокурор, звернувшись з позовом до суду, вказав, що означені пункти додаткової угоди суперечать частині 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", пункту 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178, ст. 651, 652 ЦК України та п. 5.2. договору № 251, оскільки, внісши зміни до п. 5.2 договору від 05.09.2023 № 251, сторонами змінено істотні умови зазначеного договору, а саме умови про відповідальність за невиконання або несвоєчасне виконання зобов`язань при закупівлі послуг за бюджетні кошти та наявність обов`язку виконавця сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми ненаданих послуг згідно з договором, за кожен день прострочення.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 188 ГК України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Відповідно до ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Згідно з ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до п. 28 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 № 668, замовник має право ініціювати внесення змін у договір підряду, вимагати розірвання договору підряду та відшкодування збитків за наявності істотних порушень підрядником умов договору підряду.

Відповідно до п. 117 Загальних умов № 668 внесення змін у договір підряду чи його розірвання допускається тільки за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором підряду або законом. У разі відсутності такої згоди заінтересована сторона має право звернутися до суду.

Закон України Про публічні закупівлі (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.

Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України Про публічні закупівлі у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару;

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно з ч. 5 ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії;

3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;

6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.

Аналогічні положення передбачені п. 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України Про публічні закупівлі, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178.

Наведені норми Закону України Про публічні закупівлі та Особливостей здійснення публічних закупівель передбачають окремі випадки зміни саме істотних умов договору.

Правові та економічні засади здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг визначені Законом України "Про публічні закупівлі", норми якого є спеціальними та визначають правові підстави внесення змін та доповнень до договорів, укладених за наслідком публічних закупівель, і їх потрібно застосовувати переважно щодо норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, які визначають загальну процедуру внесення змін до договору.

Права позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 926/3421/2276.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, зокрема, мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Так, із системного аналізу пунктів 2 та 3 додаткової угоди № 1 від 28.11.2023 до договору № 251 від 05.09.2023 слідує, що при укладенні означеної додаткової угоди волевиявлення сторін правочину було спрямовано саме на припинення з 28.11.2023 шляхом розірвання основного договору усіх зобов`язань сторін (як тих, що визначені у п. 1 додаткової угоди обов`язок відповідача надати послуги з ремонту дороги, так і тих, що визначені у п. 2 додаткової угоди решта зобов`язань сторін (в т.ч. і зобов`язання, що слідує із п. 5.2. договору № 251 - обов`язок Виконавця сплатити Замовнику пеню у разі ненадання послуг)), які виникли на підставі договору № 251 від 05.09.2023, а не на внесення змін до договору № 251.

За приписами пункту 3 частини першої статті 3 ЦК України свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства України.

Згідно з статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, одним з ключових елементів цивільного права є автономія волі учасників цивільних відносин, а тому законодавець передбачив, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга, третя статті 6 ЦК України).

Як виснував Верховний Суд у постанові від 11.01.2024 у справі № 916/1247/23 особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.

Договір це універсальний регулятор, а отже він є підставою для становлення, зміни чи припинення приватних прав і обов`язків та інших наслідків саме для його сторін. Договір як універсальний регулятор приватних відносин покликаний забезпечити їх регулювання і має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.

Таким чином, між сторонами цього спору існують договірні стосунки на підставі укладеного договору, а тому відносини сторін мають договірний характер і саме договір визначає, зокрема, підстави, порядок, умови, межі, період та розмір відповідальності сторін.

Отже, ураховуючи, що оспорюваними пп. 2, 3 додаткової угоди № 1 від 28.11.2023 воля сторін була направлена не на зміну умов договору, а саме на припинення зобов`язань сторін, визначених договором № 251 від 05.09.2023 із моменту розірвання договору (28.11.2023), що в свою чергу не суперечить Закону України «Про публічні закупівлі» та ЦК України, оскільки останніми не встановлено заборону на узгодження сторонами правочину щодо припинення між ними зобов`язань, суд із наведеного не вбачає підстав для задоволення позову прокурора в частині визнання недійсними пунктів 2, 3 додаткової угоди № 1 від 28.11.2023.

Стосовно посилань прокурора на постанову Верховного Суду від 24.04.2025 у справі № 160/16370/22 судом зазначається, що правовідносини у справі, на яку посилається прокурор та обставини вказаної справи, не є подібними до правовідносин у справі № 924/1056/25, оскільки предмети та підстави позовів у цих справах, відповідно і встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, а також їх правове регулювання є різними, що виключає подібність спірних правовідносин у цих справах. Так, справа № 160/16370/22 розглядалася в порядку адміністративного судочинства, предметом позову була вимога про визнання протиправним та скасування висновку Східного офісу Держаудитслужби про результати моніторингу процедури закупівлі, в частині, що стосується встановлених порушень вимог частини шостої статті 33 та частини четвертої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі". Натомість предметом господарської справи № 924/1056/25 є визнання недійсними пунктів додаткової угоди та стягнення пені, а підставою позову прокурором у позовній заяві визначено ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та п. 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України Про публічні закупівлі, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178.

Суд ураховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.05.2021 року у справі № 913/567/19 (913/403/20), де, між іншим, вказано на таке. "Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в ухвалі від 27.03.2020 року у справі № 910/4450/19 зазначив, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет). Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (п. 32 постанови від 27.03.2018 № 910/17999/16; п. 38 постанови від 25.04.2018 № 925/3/7, п. 40 постанов від 25.04.2018 № 910/24257/16). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15 та від 13.09.2017 у справі № 923/682/16. При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Суд звертається до правової позиції, щодо послідовно та неодноразово викладалась Великою Палатою Верховного Суду в питанні визначення подібності правовідносин у судових рішеннях: п. 60 постанови від 23.06.2020 року у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19), п. 6.30 постанови від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, постанова від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц, постанова від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11, пункт 5.5 від 19.06.2018 у справі №922/2383/16; п. 8.2 постанови від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г.".

Щодо стягнення 8735,48 грн пені.

На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як передбачено ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами абз. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу України за своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено у ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 5.2. договору у разі затримки надання послуг, або надання послуг не в повному обсязі, неякісного надання послуг, заявлених Замовником, Виконавець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми ненаданих послуг за кожен день затримки. Дана сума виключається із платежу наступного періоду (місяця, декади, тощо). У разі якщо Виконавець не погоджується із сплатою неустойки, він вправі оскаржити дії Замовника у суді.

Ураховуючи передбачені п. 5.2 договору умови, оскільки Виконавець до виконання зобов`язання взагалі не приступив, вартість ненаданих послуг становить усю суму укладеного договору № 251.

Відповідно до п. 2.1 договору ціна договору становить 355854,00 грн.

Згідно з п. 3.1. договору строк надання послуг: з дати підписання договору по 30.10.2023 року.

Разом з тим, додаткову угоду № 1, якою розірвано договір від 05.09.2023 № 251, укладено 28.11.2023.

Як встановлено судом вище, відповідач повинен був виконати роботи у строк до 30.10.2023 (п. 2.1 договору). Проте, у вказаний строк відповідачем не було виконано взяті на себе договірні зобов`язання щодо виконання робіт у встановлений умовами договору строк, у зв`язку із чим прокуратурою нараховано відповідачу пеню в розмірі 8735,48 грн за період з 31.10.2023 по 27.11.2023 включно, тобто штрафні санкції нараховано за порушення виконання зобов`язання щодо виконання робіт, яке (порушення) мало місце під час дії договору (до розірвання договору № 251).

Перевіривши розрахунок розміру пені в системі Законодавство, судом встановлено, що прокуратурою здійснено нарахування пені відповідно до умов п. 5.2 договору, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ за порушення строків виконання робіт від загальної вартості робіт за договором, яка (вартість робіт) становить 355854,00 грн (п. 2.1 договору). Нарахування пені здійснено прокуратурою за період з 31.10.2023 по 27.11.2023 (до розірвання договору № 251). Розрахунок пені здійснено прокуратурою арифметично правильно відповідно до умов договору та вимог законодавства. Період нарахування визначено правильно. Детальний розрахунок пені міститься в тексті позовної заяви.

Відтак, позов в частині стягнення пені в сумі 8735,48 грн підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом враховується, що з огляду на положення частини 1 статті 9 Конституції України, ратифікацію Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права. Зокрема, у рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Ураховуючи вищезазначені обставини справи у їх сукупності, положення законодавства, проведені розрахунки, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь загального фонду бюджету Баштанської міської територіальної громади 8735,48 грн пені. У решті позовові в частині визнання недійсними пунктів 2, 3 додаткової угоди від 28.11.2023 № 1 до договору від 05.09.2023 № 251 суд відмовляє.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам (з урахуванням коефіцієнта 0,8 для пониження розміру ставки судового збору).

Керуючись статтями 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов керівника Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Баштанської міської ради, м. Баштанка Миколаївської області до Товариства з обмеженою відповідальністю Євродорсервіс, с. Гірчична Кам`янець-Подільського району Хмельницької області про визнання недійсними пунктів 2, 3 додаткової угоди від 28.11.2023 № 1 до договору від 05.09.2023 № 251 та стягнення 8735,48 грн пені, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Євродорсервіс (Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, с. Гірчична, вул. Шкільна, 14, ідентифікаційний код 40620400) на користь Баштанської міської ради Миколаївської області (Миколаївська область, м. Баштанка, вул. Героїв Небесної Сотні, 38, ідентифікаційний код 04376469) для зарахування в дохід загального фонду бюджету Баштанської міської територіальної громади 8735,48 грн (вісім тисяч сімсот тридцять п`ять гривень 48 коп.) пені.

Видати наказ.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Євродорсервіс (Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, с. Гірчична, вул. Шкільна, 14, ідентифікаційний код 40620400) на користь Миколаївської обласної прокуратури (р/р UA0000340, , Банк ДКСУ м. Києва, МФО 820172) 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

У задоволенні позову в частині визнання недійсними пунктів 2, 3 додаткової угоди від 28.11.2023 № 1 до договору від 05.09.2023 № 251 відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.01.2026.

Суддя С.В. Заверуха

Відрук. 1 примірн.:

1 - до справи.

Рішення направити прокуратурі, позивачу, відповідачу до електронного кабінету Електронного суду.