УХВАЛА

12 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 916/4046/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітіо."

на рішення Господарського суду Одеської області від 04.04.2024 та

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025

у справі за позовом Одеської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітіо.",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради,

про стягнення безпідставно збережених коштів,

ВСТАНОВИВ:

Одеська міська рада звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітіо." (далі - ТОВ "Сітіо.", відповідач, скаржник), про стягнення на користь позивача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою комунальної власності у період з 03.12.2021 по 31.05.2023 у загальній сумі 591 066,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані використанням відповідачем земельної ділянки комунальної власності загальною площею 1,9206 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, 21 км. Старокиївської дороги з кадастровим номером :02:001:0007 та на якій розміщений об`єкт нерухомого майна, що належить відповідачу, без належним чином оформлених документів, які надають право використовувати земельну ділянку. Внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів відповідач в період з 03.12.2021 по 31.05.2023 не здійснював орендні платежі до бюджету в розмірі 591 066,23 грн.

Господарський суд Одеської області рішенням від 04.01.2024, залишеним без змін у постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025, позовні вимоги задовольнив та виходив з того, що право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди, однак відповідач не надав доказів на підтвердження оформлення ТОВ "Сітіо." права власності на земельну ділянку або укладення договору оренди (користування) спірною земельною ділянкою.

Суд першої інстанції встановив, що ТОВ "Сітіо.", як власник об`єкта нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0007, у заявлений позивачем період використовувало земельну ділянку не сплачуючи орендну плату за таке користування, без укладеного договору.

ТОВ "Сітіо." звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 04.01.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025, в якій просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М.

Дослідивши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Приписами пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною п`ятою статті 12 ГПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із частиною сьомою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" (рік подання позовної заяви у справі № 916/4046/23) прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2023 встановлено у розмірі 2684 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення 591 066,23 грн. Зазначена сума не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року (1 342 000,00 грн).

Верховний Суд зазначає, що судочинство у господарських судах відповідно до статті 13 ГПК України здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням положень пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можуть бути оскаржені в касаційному порядку лише у визначених цим пунктом випадках.

Колегія суддів звертає увагу на те, що аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються з ухваленими судовими рішеннями у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов висновку, що для оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, скаржникові необхідно довести та обґрунтувати наявність передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадків (постанова від 21.05.2021 у справі № 905/1623/20).

При цьому тягар доказування наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьою статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.

Скаржник у касаційній скарзі підставами для скасування оскаржуваних судових рішень відповідно до статті 310 ГПК України зазначає те, що справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою, а саме без участі ТОВ "Сітіо." без належного його повідомлення.

Відповідач також посилається на те, що суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

У касаційній скарзі ТОВ "Сітіо." Серед іншого вказує на те, що висновки суду апеляційної інстанції суперечать правовим позиціям Верховного Суду, які викладені у постановах від 02.07.2020 у справі № 906/456/18, від 23.07.2020 у справі № 916/1577/19, від 03.11.2020 у справі № 920/1122/19 щодо виникнення права вимоги за безпідставно набутим або збереженим майном та висновкам Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 916/828/19.

Водночас у касаційній скарзі скаржник не зазначає жодних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, за яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можуть бути переглянуті в касаційному порядку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Сітіо." на рішення Господарського суду Одеської області від 04.04.2024 та на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 916/4046/23 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітіо." на рішення Господарського суду Одеської області від 04.04.2024 та на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський