ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2026 р. Справа №909/516/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді Н.М. Кравчук

О.С. Скрипчук,

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці за вих. № ПЗ/10/5786-25 від 29.08.2025 року (вх. № 01-05/2654/25 від 01.09.2025 року)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.08.2025 року (суддя Л.М. Неверовська; повне рішення складено 13.08.2025 року)

у справі № 909/516/25

за позовом: Державного підприємства "Документ" (надалі ДП "Документ")

до відповідача-1: Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці

до відповідача-2: Державної казначейської служби України

про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 83424,80 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

25.04.2025 року ДП "Документ" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці та Державної казначейської служби України про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 83424,80 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12.02.2025 року у справі №640/10095/20 скасовано постанову Управління Держпраці у Тернопільській області від 10.04.2020 року №ТР555/1816/НД/АВ/СПТД-ФС про накладення штрафу за порушення вимог законодавства з питань праці, тому грошові кошти у загальному розмірі 83424,80 грн, сплачені Державним підприємством "Документ", є безпідставно набутими та підлягають поверненню відповідно до вимог чинного законодавства України.

Короткий зміст оскарженого рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 13.08.2025 року у справі №909/516/25 задоволено позов. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ДП "Документ" 83424 грн 80 коп. - безпідставно отриманих коштів. Стягнуто з Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на користь ДП "Документ" 3028 грн судового збору.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що 10 квітня 2020 року Постановою Управління Держпраці у Тернопільській області №ТР555/1816/НД/АВ/СПТД-ФС накладено штраф на Державне підприємство "Документ" за порушення законодавства про працю. 23 червня 2020 року Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №62398501 на підставі постанови Управління Держпраці у Тернопільській області від 10 квітня 2020 року №ТР555/1816/НД/АВ/СПТД-ФС. ДП "Документ" з метою недопущення порушення господарської діяльності підприємства сплатило: штраф у розмірі 75568,00 грн відповідно до постанови ВП №62398501 від 23 червня 2020 року, що підтверджується платіжним дорученням №945 від 23 лютого 2021 року; виконавчий збір у розмірі 7556,80 грн відповідно до постанови ВП №62398501, що підтверджується платіжним дорученням №946 від 23 лютого 2021 року; витрати виконавчого провадження у розмірі 300,00 грн відповідно до постанови ВП №62398501 від 23 червня 2020 року, що підтверджується платіжним дорученням №947 від 23 лютого 2021 року. 24 лютого 2021 року Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчено виконавче провадження №62398501 на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" (сплачений штраф, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження). 12 лютого 2025 року рішенням Київського окружного адміністративного суду у справі №640/10095/20 визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Тернопільській області від 10 квітня 2020 року №ТР555/1816/НД/АВ/СПТД-ФС про накладення штрафу за порушення вимог законодавства з питань праці. 17 березня 2025 року вищезазначене рішення набрало законної сили. 11 квітня 2025 року ДП "Документ" звернулось до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, як правонаступника Управління Держпраці у Тернопільській області з заявою про повернення безпідставно набутих та збережених грошових коштів, в якій попросили повернути на рахунок ДП "Документ" грошові кошти, які були стягнуті на підставі постанови Управління Держпраці у Тернопільській області від 10 квітня 2020 року №ТР555/1816/НД/АВ/СПТД-ФС. Однак, станом на дату подання позовної заяви жодних дій у відповідь Південно-Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці вчинено не було.

Суд зазначив, що відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь через Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (дії якої призвели до стягнення спірних коштів) та Державну казначейську службу України, яка відповідно до законодавства є органом, що здійснює повернення коштів з державного бюджету.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження того, що виконавча служба не отримувала кошти чи вони утримуються за наявності правових підстав або ж були повернуті позивачу, суд прийшов до висновку про те, що вимога позивача про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача безпідставно набутих коштів у вигляді сплаченого штрафу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження в сумі 83424,80 грн є обґрунтованою та належить до задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції. Вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема зазначає, що Міжрегіональним управлінням 24.04.2025 року подано до Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12.02.2025 року у справі №640/10095/20, яке слугувало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення безпідставно набутих коштів та справа перебуває на стадії апеляційного розгляду. Скаржник в апеляційній скарзі покликається на Порядок повернення коштів №787 та на Постанову Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 року №106. Зокрема зазначає, що приймаючи до уваги те, що з ДП «Документ» було стягнуто штраф за виконавчим документом, із застосуванням коду класифікації доходів бюджету 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції», уповноваженим органом, що контролює справляння за таким кодом надходжень бюджету виступає Міністерство юстиції України. Також апелянт стверджує, що контроль за справлянням надходжень бюджету за кодом бюджетної класифікації 21081100 покладено на Шевченківський районний відділ ДВС у м. Київ, тому саме Шевченківський районний відділ ДВС у м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції повинен був сформувати та направити позивачу подання про повернення надміру та помилково сплачених коштів, стягнутих на підставі скасованої постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці у Тернопільській області від 10.04.2020 №ТР555/1816/НД/АВ/СПТД-ФС. Скаржник вказує на те, що є неналежним відповідачем у спірних відносинах. Просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.08.2025 року у справі №909/516/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач-2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримав доводи апелянта. Зокрема зазначає, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено покладання відповідальності на Державну казначейську службу України за дії інших органів чи органів місцевого самоврядування. Стверджує, що державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Вважає, що держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Заявляє, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало. Зазначає, що позивачу в даній справі необхідно було звернутися до органів виконавчої служби із заявою про повернення коштів, як це передбачено Порядком №787. Стверджує, що у позивача відсутні підстави для стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження відповідно до статті 1212 ЦК України, оскільки стягнуті з позивача відповідні кошти не є безпідставно набутим майном. Вказує на те, що оскільки винесена органом ДВС відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» постанова про стягнення виконавчого збору на момент сплати коштів була чинною та в подальшому не скасовувалась і не визнавались недійсною, то стягнуті з позивача відповідні кошти не є безпідставно набутим майном. Вважає, що у позивача відсутні підстави для стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами скаржника. Вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим. Зокрема зазначає, що у спірних правовідносинах Порядок №787 не підлягає застосуванню, оскільки сума адміністративно-господарського штрафу, сплачена ДП «Документ» до бюджету, не є помилково або надміру зарахованою, а була внесена на підставі акта, який згодом визнано протиправним та скасованим. Вказує, що ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. Заявляє, що станом на момент сплати штрафу юридична підстава для платежу існувала, була чинною постанова про накладення штрафу та відкрите виконавче провадження і як наслідок кошти не були сплачені помилково або сплачені у більшому розмірі, ніж визначені у постанові. Зазначає, що Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці є уповноваженим органом виконавчої влади, який накладає штрафи за порушення законодавства, невиконання вимог посадових осіб Держпраці. Звертає увагу на те, що аргументація скаржника про наявність апеляційної скарги у справі №640/10095/20 та ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2025 року про витребування цієї справи не є доказом того, що ця справа перебуває на стадії апеляційного розгляду, оскільки рішення про відкриття апеляційного провадження у справі №640/10095/20 не приймалося. Просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.08.2025 року у справі №909/516/25 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційне провадження у справі

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2025 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі № 909/516/25 визначено суддю І.Б. Малех, суддів: Н.М. Кравчук, О.С. Скрипчук.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.09.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.08.2025 року у справі № 909/516/25 та витребувано в Господарського суду Івано-Франківської області матеріали даної справи.

17.09.2025 року до Західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 909/516/25.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду № 372 від 21.10.2025 року призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи №909/516/25.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2025 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі №909/516/25 визначено суддю О.В. Зварич, суддів: Н.М. Кравчук, О.С. Скрипчук.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 року прийнято до провадження справу №909/516/25 та призначено справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З`ясовуючи обставини стосовно ознайомлення сторін у справі з порядком розгляду вказаної справи, суд встановив таке.

Ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 року про розгляд справи №909/516/25 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 29.10.2025 року доставлено до електронних кабінетів сторін у справі, що підтверджується довідками відповідального працівника суду.

Отже, суд вчинив дії щодо належного повідомлення сторін у справі про порядок розгляду справи №909/516/25.

На час ухвалення вказаної постанови від сторін у справі не надходило жодних заяв чи клопотань щодо порядку розгляду апеляційної скарги Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.08.2025 року у справі №909/516/25.

При ухваленні вказаної постанови колегія суддів виходить з таких мотивів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.

Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ст. 114 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд визнав необхідним ухвалити постанову у цій справі в межах розумного строку.

Обставини справи

Як вбачається із наявних у справі копій документів, 10.04.2020 року Постановою Управління Держпраці у Тернопільській області №ТР555/1816/НД/АВ/СПТД-ФС накладено штраф на Державне підприємство "Документ" за порушення законодавства про працю.

За доводами позивача, 04.05.2020 року ДП "Документ", вважаючи вказану постанову незаконною та необґрунтованою, звернулося до суду з позовною заявою про визнання протиправною та скасування вказаної постанови.

13.05.2020 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі №640/10095/20 про визнання протиправною та скасування постанови від 10.04.2020 року №ТР555/1816/НД/АВ/СПТД-ФС про накладення штрафу за порушення вимог законодавства з питань праці.

23.06.2020 року Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №62398501 на підставі постанови Управління Держпраці у Тернопільській області від 10.04.2020 року №ТР555/1816/НД/АВ/СПТД-ФС, що підтверджується копією відповідної постанови про відкриття виконавчого провадження, доданого до позовної заяви.

Також матеріали справи містять копії постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 7556,80 грн та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 300,00 грн.

24.07.2020 року та 01.12.2020 року ДП "Документ" звернулося із заявами до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зупинення вчинення виконавчих дій до прийняття судового рішення по суті у справі №640/10095/20 та зупинити виконавче провадження, однак такі заяви залишилися поза увагою відділу державної виконавчої служби.

23.02.2021 року ДП "Документ" з метою недопущення порушення господарської діяльності підприємства сплатило: штраф у розмірі 75568,00 грн зг. постанови ВП №62398501 від 23.06.2020 року, що підтверджується копією платіжної інструкції №945 від 23.02.2021 року; виконавчий збір у розмірі 7556,80 грн зг. постанови ВП №62398501, що підтверджується копією платіжної інструкції №946 від 23.02.2021 року; витрати виконавчого провадження у розмірі 300,00 грн зг. постанови ВП №62398501 від 23.06.2020 року, що підтверджується копією платіжної інструкції №947 від 23.02.2021 року.

Постановою Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24.02.2021 року закінчено виконавче провадження №62398501 на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" (сплачений штраф, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 року №14 "Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці" (далі Постанова №14) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці, серед яких Управління Держпраці в Тернопільській області, та утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці. Постановою №14 установлено, що міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, виконують завдання і функції територіальних органів Державної служби з питань праці, які ліквідуються згідно з пунктом 1, а саме: Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці - завдання і функції Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Управління Держпраці в Тернопільській області, Управління Держпраці в Чернівецькій області.

12.02.2025 року рішенням Київського окружного адміністративного суду у справі №640/10095/20 визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Тернопільській області від 10.04.2020 року №ТР555/1816/НД/АВ/СПТД-ФС про накладення штрафу за порушення вимог законодавства з питань праці.

11.04.2025 року ДП "Документ" звернулось до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, як правонаступника Управління Держпраці у Тернопільській області з заявою про повернення безпідставно набутих та збережених грошових коштів, які були стягнуті на підставі постанови Управління Держпраці у Тернопільській області від 10.04.2020 року №ТР555/1816/НД/АВ/СПТД-ФС.

Матеріали справи не містять доказів повернення позивачу спірних грошових коштів.

Враховуючи, що Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці добровільно не повернуло безпідставно набуті грошові кошти Державне підприємство "Документ" звернулося до господарського суду з даним позовом.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 2 Цивільного кодексу України передбачено, що учасниками цивільних відносин є, зокрема, держава Україна.

Відповідно до частини 1 статті 167 Цивільного кодексу України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

За змістом статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 174 Цивільного кодексу України передбачено, що держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення.

Абзацом 1 частини 3 статті 17 Цивільного кодексу України передбачено, що орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування здійснюють захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.

За положеннями частини 2 статті 45 Бюджетного кодексу України Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Відповідно до абзацу 1, 7 пункту 5 Розділу І Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787 повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Заява про повернення (перерахування) коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню, із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання) (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), дата та номер судового рішення, яке набрало законної сили (у разі повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті) та номер контактного телефону (за згодою), сума коштів, що підлягає поверненню (перерахуванню), причина повернення (перерахування) коштів з бюджету, найменування банку або небанківського надавача платіжних послуг, місцезнаходження банку (у разі повернення коштів в іноземній валюті (латиницею)), в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), номер карткового рахунка отримувача коштів (за наявності).

У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (частина друга статті 17 ЦК України). Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду (абзац другий частини третьої статті 17 ЦК України).

Згідно із частиною 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 року у справі №910/5880/21 зазначено наступне:

«Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що на момент сплати позивачем адміністративно-господарського штрафу юридична підстава для такого платежу існувала - була чинною постанова про застосування штрафу та відкрите виконавче провадження. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що він сплатив штраф надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням адміністративного суду про визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала.

Порядок № 787 застосовний до випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету. Оскільки сума адміністративно-господарського штрафу, яку вніс до бюджету позивач, не є помилково чи надміру зарахованою, Порядок № 787 на спірні правовідносини не поширюється.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (див., наприклад, постанови від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 1 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109)).

За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, - так би мовити, приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях, тоді як для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість останнього(див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (пункти 45-46)). Інакше кажучи, у деліктних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно, а інша його не набуває, тоді як у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває, зокрема утримує в себе».

У справі № 909/516/25 суд встановив, що відповідачем в спірних правовідносинах є держава, яка бере участь у справі через Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (дії якої призвели до стягнення спірних коштів) та Державна казначейська служба України, яка відповідно до законодавства є органом, що здійснює повернення коштів з державного бюджету.

В оскарженому рішенні суд першої інстанції виснував, що набувачем сплачених боржником у виконавчому провадженні штрафу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження є Державний бюджет України, сплачені позивачем суми (як такі, що утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави) належать до стягнення саме з Державного бюджету України.

Зважаючи на те, що стороною у спірних правовідносинах є держава через Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці та Державну казначейську службу України (як орган, що здійснює повернення коштів з державного бюджету) колегія суддів погоджується із наведеним висновком суду першої інстанції, оскільки, сплачені позивачем грошові кошти надійшли до Державного бюджету України внаслідок дій Управління Держпраці у Тернопільській області, правонаступником якого є Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За положеннями частини 2, 3 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно із частиною 7 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

З огляду на вищевказане, апелчційний господарський суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що скасування рішення, у зв`язку з виконанням якого стягувався виконавчий збір, є підставою для повернення відповідних коштів, адже правова підстава для їх стягнення є такою, що відпала.

Щодо доводів скаржника про те, що справа №640/10095/20 перебуває на стадії апеляційного розгляду колегія суддів зазначає наступне.

Як було вказано вище, 12.02.2025 року рішенням Київського окружного адміністративного суду у справі №640/10095/20 визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Тернопільській області від 10.04.2020 року №ТР555/1816/НД/АВ/СПТД-ФС про накладення штрафу за порушення вимог законодавства з питань праці.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднена ухвала Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2025 року про витребування з Київського окружного адміністративного суду справи №640/10095/20.

Інших судових рішень реєстр щодо вказаної справи після ухвалення рішення Київського окружного адміністративного суду не містить.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що аргументація скаржника про наявність апеляційної скарги у справі №640/10095/20 та ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2025 року про витребування цієї справи не є доказом того, що ця справа перебуває на стадії апеляційного розгляду, оскільки рішення про відкриття апеляційного провадження у справі №640/10095/20 судом апеляційної інстанції не приймалося.

Отже, зважаючи на те, що рішенням Київського окружного адміністративного суду у справі №640/10095/20 визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Тернопільській області від 10.04.2020 року №ТР555/1816/НД/АВ/СПТД-ФС, а доказів про відкриття апеляційного провадження у суду відсутні, кошти, які були сплачені позивачем на підставі постанови Управління Держпраці підлягають поверненню як безпідставно набуті.

Щодо доводів скаржника про те, що він є неналежним відповідачем у даних спірних відносинах колегія суддів зазначає наступне.

Кабінетом Міністрів України Постановою від 12 січня 2022 року №14 "Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці" (далі Постанова №14) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці, серед яких Управління Держпраці в Тернопільській області, та утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці.

Постановою №14 установлено, що міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, виконують завдання і функції територіальних органів Державної служби з питань праці, які ліквідуються згідно з пунктом 1, а саме: Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці - завдання і функції Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Управління Держпраці в Тернопільській області, Управління Держпраці в Чернівецькій області.

Отже, на відповідача-1 у цій справі покладено завдання і функції Управління Держпраці в Тернопільській області, яка винесла постанову від 10.04.2020 року №ТР555/1816/НД/АВ/СПТД-ФС, а отже відповідач-1 є стороною у спірних правовідносинах як правонаступник.

Зважаючи на вищенаведені норми, правову позицію Великої Палати Верховного Суду, встановлені у цій справі обставини та мотиви, наведені у вказаній постанові, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, із з`ясуванням усіх обставин, що мають значення для справи.

За наслідками апеляційного перегляду оскарженого судового рішення судова колегія констатує, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, наведених в рішенні Господарського суду Івано-Франківської області від 13.08.2025 року у справі №909/516/25.

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, ухвалив законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

Судові витрати судом розподіляються пропорційно відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п. 10 ч. 3 ст. 2, ст.ст. 8, 86, 114, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці за вих. № ПЗ/10/5786-25 від 29.08.2025 року (вх. № 01-05/2654/25 від 01.09.2025 року) залишити без задоволення, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.08.2025 року у справі № 909/516/25 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя О.С. Скрипчук