ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2026 р. Справа№910/8314/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без виклику учасників справи) апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2025

у справі №910/8314/25 (суддя Усатенко І.Б.)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-СМЦ»

про стягнення 200 532,18 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі за текстом - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-СМЦ» (далі за текстом - відповідач) про стягнення 200 532,18 грн штрафних санкцій та 2 422,40 грн судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договорів поставки від 16.05.2024 №ЦЗВ-04-01024-01 (далі за текстом - Договір 1), від 20.08.2024 №ЦЗВ-04-01724-01 (далі за текстом - Договір 2) щодо своєчасної поставки товару, а тому позивач нарахував відповідачу 200 532,18 грн 15% штрафу на підставі підпункту 9.3.1 пункту 9.3 Договорів 1 та 2.

Господарський суд міста Києва рішенням від 23.10.2025 у справі №910/8314/25 відмовив у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про належне виконання відповідачем умов Договорів 1 та 2, оскільки товар посталений вчасно, що підтверджується товарно-транспортними накладними №23536968 від 02.11.2024, №23540987 від 02.11.2024. Враховуючи умови Договорів 1 та 2, фактичні обставини справи - поставку товару автомобільним транспортом, суд першої інстанції дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин правил FCA Інкотермс 2020, які передбачають, що поставка товару вважається здійсненою при поставці його перевізнику (передання до перевезення), а не датою прийняття товару покупцем.

Не погодившись із ухваленим рішенням, Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2025 у справі №910/8314/25 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги про стягнення 200 532,18 грн задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було надано оцінки тому, що позивач, надаючи відповідачу Рознарядки №ЦЗВ-20/4694 від 02.10.2024 та №ЦЗВ-20/4696 від 02.10.2024, зазначив про необхідність поставки товару залізничним транспортом. У свою чергу, відповідач товар частково поставив залізничним транспортом, що підтверджується залізничними накладними №45035706, №45035664, №45035706, а іншу частину автомобільним транспортом, що підтверджується товарно-транспортними накладними №23536968 від 02.11.2024, №23540987 від 02.11.2024, без погодження із позивачем. При цьому фактичною датою отримання товару згідно акта приймання-передачі від 02.11.2024 №95341691 є 12.11.2024, а згідно акта приймання-передачі від 02.11.2024 №95344840 - 11.11.2024, тоді як суд першої інстанції помилково не надав оцінки переходу права власності на решту товару до позивача.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2025 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2025 у справі №910/8314/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Владимиренко С.В. - головуючий, Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 14.11.2025 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2025 у справі №910/8314/25; витребував матеріали справи №910/8314/25 з Господарського суду міста Києва; призначив до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2025 у справі №910/8314/25 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Матеріали справи №910/8314/25 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 01.12.2025.

Відповідач згідно відзиву на апеляційну скаргу позивача заперечує проти її задоволення, посилаючись на правильність висновків суду першої інстанції, умови Договорів 1 та 2, які передбачають поставку товару автомобільним або залізничним транспортом на умовах FCA Інкотермс 2020. Як зазначає відповідач, умови Договорів 1 та 2 ним виконано належним чином, а твердження позивача про те, що поставка товару ним визначена залізничним транспортом не відповідає дійсності, оскільки у Рознарядках №ЦЗВ-20/4694 від 02.10.2024 та №ЦЗВ-20/4696 від 02.10.2024 визначено місце, а не спосіб поставки.

Згідно із частиною 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина 10 статті 270 ГПК України).

За правилами пункту 1 частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 13 статті 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною 1 статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, крім випадку, передбаченого частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила наступне.

За результатами проведення закупівлі №UA-2024-04-09-011946-а (лот №1) та №UA-2024-07-04-004272-а (лот №2) 16.05.2024 між позивачем, як Покупцем, та відповідачем, як Постачальником укладено Договір 1 та 20.08.2024 Договір 2 (а.с. 20-27, 80-86), за умовами яких Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупцю товар, відповідно до Специфікації, що є невід`ємною частиною цього Договору, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей Товар на умовах цього Договору.

Згідно з пунктом 1.2 Договору 1 найменування товару: прокат товстолистовий.

Згідно з пунктом 1.2 Договору 2 найменування товару: сплави (прокат товстолистовий, прокат тонколистовий, сталь оцинкована).

Відповідно до пункту 1.3 Договорів 1 та 2 кількість, асортимент, марка, рік виготовлення та виробник товару визначаються у специфікації до цього договору.

Пунктом 4.1 Договорів 1 та 2 встановлено, що Постачальник здійснює поставку Товару автомобільним або залізничним транспортом на умовах FCA пункт призначення - ст. Іларіонове; ст. Одеса-Застава-1; ст. Основна (або згідно рознарядки Покупця) відповідно до Інкотермс у ред. 2020 р. У випадку наявності розбіжностей між умовами цього Договору та Правилами Інкотермс у редакції 2020 року, умови цього Договору матимуть перевагу.

Поставка Товару проводиться партіями протягом строку дії Договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки Покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності Покупця до приймання товару. Партією товару вважається обсяг одиниць товару, визначений Покупцем у рознарядці, якщо інше не вказано в самій рознарядці. Строк поставки товару - протягом 30 календарних днів з моменту надання письмової рознарядки покупцем. Місце поставки - ст. Іларіонове; ст. Одеса-Застава-1; ст. Основна (або згідно рознарядки Покупця). Право власності на товар переходить до покупця з дати поставки товару (пункт 4.2 Договорів 1 та 2).

Відповідно до пункту 4.5 Договорів 1 та 2 сторони домовились, що рознарядка Покупця на товар направляється ним Постачальнику в один з таких способів: на поштову адресу Постачальника, зазначену в цьому Договорі (листом оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення); вручається уповноваженому представнику Постачальника під підпис; шляхом відправлення на електронну адресу Постачальника (зазначену в цьому договорі) сканкопії відповідної рознарядки в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документу. Документ вважається отриманим Постачальником з дати його направлення Покупцем на електронну адресу Постачальника, підтвердженням чого є відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення Покупця.

Пунктом 4.6 Договорів 1 та 2 встановлено, що датою поставки товару вважається дата відправлення цього товару, що підтверджується штампом станції відправлення, яка знаходиться в межах території України, на накладній (залізничній) на адресу вантажоодержувача - кінцевого одержувача, яка вказана в рознарядці Покупця.

Акт приймання-передачі товару зі сторони Покупця підписується уповноваженими особами з числа тих, які визначені у пункті 4.3 цього Договору, а видаткова накладна та інші первинні документи, що стосуються виконання умов цього Договору підписуються особами, відповідальними за приймання товару (пункт 4.7 Договорів 1 та 2).

Пунктом 9.3 Договорів 1 та 2 встановлена відповідальність Постачальника. При порушенні строків поставки Постачальник оплачу Покупцю штраф у розмірі 15 % від вартості непоставленого у строк Товару, на умовах, передбачених пунктом 4.2 цього Договору.

Згідно з пунктом 16.1 Договору 1 (у редакції Додаткової угоди № 1 від 31.12.2024) строк дії цього договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.03.2025.

Відповідно до пункту 16.1 Договору 2 (у редакції Додаткової угоди № 2 від 31.12.2024) строк дії цього Договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.03.2025.

03.10.2025 позивач направив на електронну адресу відповідача: Рознарядку №ЦЗВ-20/4696 від 02.10.2024 за Договором 1 з переліком та кількість товару, який має бути поставлений та зазначенням місця поставки; Рознарядку №ЦЗВ-20/4694 від 02.10.2024 за Договором 2, в якій визначено перелік та кількість товару і місце його поставки (а.с. 11-12, 36).

На виконання умов Договору 1 відповідач поставив позивачу товар згідно актів приймання-передачі: № 95336178 від 29.10.2024 на суму 455 085,16 грн, № 95335517 від 29.10.2024 на суму 2 620 701,96 грн, № 95341691 від 02.11.2024 на суму 613 281,24 грн (а.с. 13-15). При цьому в акті від 02.11.2024 позивачем вказано дату підписання ним акта - 12.11.2024.

Також на доказ поставки товару на суму 613 281,24 грн згідно акта приймання-передачі № 95341691 від 02.11.2024 матеріали даної справи містять товарно-транспортну накладну №23536968 від 02.11.2024, в якій зазначено дату розвантаження 12.11.2024 (а.с. 18).

На виконання умов Договору 2 відповідач поставив позивачу товар згідно актів приймання-передачі: №95336486 від 29.10.2024 на суму 2 402 705,18 грн, № 95344840 від 02.11.2024 на суму 723 599,93 грн (а.с. 38, 40). При цьому в акті від 02.11.2024 позивачем вказано дату підписання ним акта - 11.11.2024.

На доказ поставки товару на суму 723 599,93 грн згідно акта приймання-передачі №95344840 від 02.11.2024 матеріали даної справи містять товарно-транспортну накладну №23540987 від 02.11.2024, на зворотному боці якої міститься дата - 11.11.2024 (а.с. 39).

Позивач звернувся до відповідача із претензією №ЦЗВ-20/5891 від 21.11.2024 про сплату штрафних санкцій на суму 94 968,05 грн (а.с. 16-17).

У відповідь на яку, відповідач листом №2137 від 03.12.2024 (а.с. 19) відмовив у її задоволенні, посилаючись на належне виконання умов Договору 1.

Позивач звернувся до відповідача із претензією №ЦЗВ-20/5892 від 21.11.2024 про сплату штрафних санкцій на суму 109 112,43 грн (а.с. 41-42).

У відповідь на яку, відповідач листом №2138 від 03.12.2024 (а.с. 43) відмовив у її задоволенні, посилаючись на належне виконання умов Договору 2.

Спір виник через порушення відповідачем умов Договорів щодо своєчасної поставки товару, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 200 532,18 грн 15% штрафу, нарахованого ним на підставі підпункту 9.3.1 пункту 9.3 Договорів 1 та 2.

Статтею 509 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України).

Згідно із статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частини 1, 3, 5).

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Згідно приписів частини 1 статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частини 1 та 2).

Судом встановлено, що товар за спірними актами приймання-передачі №95341691 від 02.11.2024 та №95344840 від 02.11.2024 відповідач направив позивачу автомобільним транспортом, що також підтверджується товарно-транспортними накладними №23536968 від 02.11.2024 та №23540987 від 02.11.2024.

За умовами Договорів 1 та 2 датою поставки товару вважається дата відправлення цього товару, що підтверджується штампом станції відправлення, яка знаходиться в межах території України, на накладній (залізничній) на адресу вантажоодержувача - кінцевого одержувача, яка вказана в рознарядці Покупця.

Отже, Договори 1 та 2 містять умови щодо дати поставки товару залізничним транспортом, тоді як умов стосовно дати поставки товару автомобільним транспортом Договори 1 та 2 умов не містять, проти чого сторони не заперечують.

Пунктом 4.1 Договорів 1 та 2 визначено, що Постачальник здійснює поставку Товару автомобільним або залізничним транспортом на умовах FCA пункт призначення - ст. Іларіонове; ст. Одеса-Застава-1; ст. Основна (або згідно рознарядки Покупця) відповідно до Інкотермс у ред. 2020 р. У випадку наявності розбіжностей між умовами цього Договору та Правилами Інкотермс у редакції 2020 року, умови цього Договору матимуть перевагу.

Враховуючи відсутність в умовах Договорів 1 та 2 порядку визначення дати поставки товару автомобільним транспортом, то до спірних правовідносин слід застосувати Правилами Інкотермс у редакції 2020 року на умовах FCA.

Згідно статті А2, А6 FCA Інкотермс 2020 продавець зобов`язаний поставити товар перевізнику або іншій особі, які призначені покупцем, в узгодженому пункті, якщо такий є в названому місці або забезпечити надання товару, поставленого у такий спосіб.

Поставка вважається здійсненою також: коли товар завантажений на транспортний засіб, наданий покупцем, якщо названим місцем є приміщення продавця; або у будь-якому іншому разі, коли товар надано у розпорядження перевізника чи іншої особи, які призначені покупцем, на транспортному засобі продавця і готовим до розвантаження.

Продавець зобов`язаний за власний рахунок надати покупцю звичайний доказ того, що товар поставлений відповідно до статті А2.

Відповідно до статті В9, В10 FCA Інкотермс 2020 покупець зобов`язаний оплатити будь-які додаткові витрати, що виникли внаслідок того, що покупець не повідомив про призначення перевізника чи іншої особи згідно зі статтею В10. Покупець зобов`язаний повідомити продавцю: найменування перевізника чи іншої призначеної протягом достатнього часу для надання продавцю можливості поставити товар відповідно до статті А2; вид транспорту, який має використовуватись перевізником або призначеною особою, включаючи будь-які вимоги безпеки, пов`язані із перевезенням на транспорті та пункт, де товар буде отриманий в межах названого місця поставки.

Таким чином, згідно умов FCA Інкотермс 2020 відповідач зобов`язаний поставити товар перевізнику, або іншій особі, які призначені покупцем (забезпечити надання означеним особам товару). Зобов`язання з поставки товару є виконаним, коли: забезпечено надання товару; товар завантажений на транспортний засіб, наданий покупцем в приміщенні продавця; або товар надано у розпорядження перевізника чи іншої особи, які призначені покупцем, у тому числі на транспортному засобі продавця, готовому до розвантаження.

Згідно умов FCA Інкотермс 2020 року покупець зобов`язаний повідомити продавцю особу перевізника чи іншу особу, яка буде здійснювати доставку. В разі такого не повідомлення саме на покупця (позивача) покладають додаткові витрати, пов`язані з таким не повідомленням.

Тобто FCA Інкотермс 2020 передбачено обов`язок покупця визначити особу перевізника і завчасно повідомити означену особу продавцю.

Враховуючи те, що позивач не повідомив відповідача про перевізника або іншу особу, яка буде здійснювати доставку, відповідач виконуючи умови Договорів 1 та 2, самостійно обрав перевізника та надав у його розпорядження товар, що є виконанням зобов`язання з поставки згідно умов FCA Інкотермс 2020 року.

За товарно-транспортними накладними №23536968 від 02.11.2024 та №23540987 від 02.11.2024 відповідач передав товар перевізнику для здійснення перевезення. Таким чином, відповідач передав товар 02.12.2024 - строк обумовлений Договорами 1 та 2.

За таких обставин, враховуючи умови Договорів 1 та 2, умови FCA Інкотермс 2020 року, фактичні обставини та зібрані судом докази, відповідач вчасно здійснив поставку товару, а тому відсутнє прострочення зобов`язання з боку відповідача, та відсутні підстави для настання відповідальності Постачальника у вигляді стягнення 15% штрафу за порушення строків поставки товару за Договорами 1 та 2.

Доводи апелянта про те, що відповідач без повідомлення поставив товар автомобільним транспортом, тоді як за Рознарядками №ЦЗВ-20/4694 від 02.10.2024 та №ЦЗВ-20/4696 від 02.10.2024 він зазначив про необхідність поставки товару залізничним транспортом.

Судом встановлено, що у Рознарядках №ЦЗВ-20/4694 від 02.10.2024 та №ЦЗВ-20/4696 від 02.10.2024 зазначено місце поставки товару: Філія «Панютинський вагоноремонтний завод» АТ «Укрзалізниці» (ПВРЗ); /592; станція призначення: смт. Панютине, Південна Залізниця; код станції: 442904; код підприємства: 7635; поштова адреса: 64660, Харківська область, м. Лозова, смт. Панютине, вул. Заводська, 5.

При цьому вимоги щодо поставки товару саме залізничним транспортом Рознарядки №ЦЗВ-20/4694 від 02.10.2024 та №ЦЗВ-20/4696 від 02.10.2024 не містять, що спростовує доводи останнього про те, що відповідач без погодження із позивачем здійснив поставку товару автомобільним транспортом.

Відповідно до частини 1 статті 73, статей 76, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із частиною 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частинами 4, 5 статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, суд першої інстанції підставно відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 Європейський Суд з прав людини наголосив на тому, що згідно ст. 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Судом апеляційної інстанції при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні відповіді доводам апелянта із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2025 у справі №910/8314/25 прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Згідно статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (позивача).

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2025 у справі №910/8314/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2025 у справі №910/8314/25 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Українська залізниця».

4. Матеріали справи №910/8314/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені у статтях 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова