РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.01.2026Справа № 910/12431/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Морозова С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промінвестконсалтинг", м. Київ

про стягнення 54 007,35 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

06.10.2025 року до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (позивач) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промінвестконсалтинг" (відповідач) суми заборгованості в розмірі 19 113,51 грн, суми 15% річних в розмірі 18 692,01 грн та інфляційних втрат в розмірі 16 201,83 грн, у зв`язку з невиконанням відповідачем вимог Договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" в частині оплати вартості спожитої електричної енергії за період з січня по березень 2019 року.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

З метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, направлялась ухвала суду від 21.10.2025 року.

Відповідач, згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення №R62 та №R96 ухвалу суду від 21.10.2025 про відкриття провадження у справі не отримав, у зв`язку з чим конверти було повернуто до Господарського суду міста Києва.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення з відбитком календарного штемпелю про повернення поштового відправлення вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі №910/12431/25 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву до суду не подав, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" (далі - Закон) учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

Пунктом 66 частини 2 статті 1 Закону визначено, що постачальник "останньої надії" - це визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу.

За приписами частини 1 статті 64 Закону постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі: банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника; завершення строку дії ліцензії, зупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника; невиконання або неналежного виконання електропостачальником правил ринку, правил ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам; необрання споживачем електропостачальника, зокрема, після розірвання договору з попереднім електропостачальником; в інших випадках, передбачених правилами роздрібного ринку.

Частиною 6 статті 64 Закону встановлено, що постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник "останньої надії" оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.

Положеннями пункту 1.2.9. глави 1.2. розділу І Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), від 14 березня 2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ), встановлено, що постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачаний електричної енергії постачальником "останньої надії", зміст якого визначається постачальником "останньої надії" на основі типового договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (додаток 7 до цих Правил), є публічним договором приєднання та вважається укладеним у визначених законодавством України та цими Правилами випадках, у разі настання яких споживач безакцептно приймає умови договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

Відповідно до частини 8 статті 64 Закону договір вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу в перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами - до повного їх здійснення. У частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів.

Відповідно до частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Тобто, законодавчими положеннями встановлено, що договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" укладається на підставі дій споживача - споживання електричної енергії. Відтак, у разі настання обставин, визначених у частині 1 статті 64 Закону, постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії та відповідно до пункту 66 частини 1 статті 1 цього Закону не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу, а факт приєднання до публічного договору постачання електричної енергії від постачальника "останньої надії" відбувається по факту споживання електричної енергії без укладення договору з іншим електропостачальником.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 20 вересня 2021 року в справі № 910/8958/20.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2018 року № 1023-р (зі змінами) Підприємство визначено постачальником "останньої надії" з 1 січня 2019 року до 31 грудня 2024 року та на підставі постанови НКРЕКП від 6 листопада 2018 року № 1344 позивачу видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до підпунктів 5 та 7 пункту 5.4.2. ПРРЕЕ постачальник "останньої надії" зобов`язаний: оприлюднити та оновлювати на своєму офіційному вебсайті типовий договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" та інформацію про умови постачання, ціни на електричну енергію, а також про право споживача на вибір електропостачальника; розміщувати на своєму офіційному веб-сайті інформацію щодо порядку укладення та приєднання споживача до договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", у тому числі з використанням електронної ідентифікації за допомогою інформаційно-комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації.

З 27 грудня 2018 року на виконання положень частини 11 статті 64 Закону Підприємством, як постачальником "останньої надії", на своєму офіційному веб-сайті у мережі Інтернет за адресою www.uie.kiev.ua розміщено: Порядок приєднання до умов договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; комерційну пропозицію для постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії"; додаток № 1 до комерційної пропозиції до договору на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; Порядок формування ціни, за якою здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії".

За приписами частини 1 статті 45 Закону розподіл електричної енергії здійснюється оператором системи розподілу (далі - ОСР). Діяльність з розподілу електричної енергії підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства.

Пунктом 10 постанови НКРЕКП № 312 визначено, що до запуску електронної платформи адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний ОСР.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 46 Закону ОСР зобов`язаний при застосуванні процедур зміни/заміни електропостачальника надавати новому електропостачальнику інформацію про споживачів, приєднаних до його системи розподілу, яким здійснював продаж попередній електропостачальник, в обсягах та порядку, визначених Регулятором.

Таким чином на ОСР покладено обов`язок повідомляти Підприємство, як постачальника "останньої надії", про споживачів, яких було віднесено на постачання останнього.

Листом №007-52/1267 від 29.01.2019 ПАТ «Запоріжжяобленерго» повідомило, що ТОВ «Промінвіестконсалтинг» віднесено до категорії споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник «останньої надії» з 01.01.2019.

Відповідно до п. 6.2.7. ПРРЕЕ, постачальник «останньої надії» постачає електричну енергію споживачу протягом строку, що не може перневищувати 90 днів.

Отже, як зазначаж позивач, відповідач перебував на постачанні електричної енергії у постачальника «останньої надії» у період з січня по березень 2019 року.

Згідно з пунктом 2.1. договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього правочину, що зазначені в додатку № 1 (комерційна пропозиція).

Згідно з пунктом 5.8. договору розрахунковим періодом за ним є календарний місяць.

Умовами пунктів 4.2.-4.5. комерційних пропозицій встановлено, що оплата електричної енергії здійснюється споживачем у формі попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку. Розмір попередньої оплати визначається споживачем самостійно (без отримання рахунку від постачальника), виходячи зі свого прогнозованого обсягу споживання електричної енергії у розрахунковому періоді та діючої у такому періоді ціни. Постачальник, за вимогою споживача, може виставити останньому рахунок на попередню оплату за розрахунковий або інший період (декада, тиждень, інший період), який споживач повинен оплатити протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка, але в будь-якому разі не пізніше ніж за 1 день до початку розрахункового періоду. 100% попередня оплата здійснюється споживачем не пізніше ніж за 1 день до початку розрахункового періоду.

Відповідно до пунктів 4.5- 4.6. комерційних пропозицій оплата за фактично спожиту в розрахунковому періоді електричну енергію (остаточний розрахунок) здійснюється споживачем в строк до 20-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, незалежно від отримання рахунку від постачальника. Вартість фактично спожитої у розрахунковому періоді електричної енергії визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період. Постачальник надсилає споживачу рахунок за фактично спожиту в розрахунковому періоді електричну енергію до 14-го числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим. У разі неотримання споживачем рахунку від постачальника, споживач самостійно визначає суму, яка підлягає оплаті, шляхом множення обсягу фактично спожитої електричної енергії у розрахунковому періоді на ціну, яка діяла у відповідному розрахунковому періоді. У разі здійснення споживачем оплати за розрахунковий період, сума, яка підлягає оплаті, зменшується на суму такої оплати. У разі неотримання рахунку від постачальника, споживач має про це письмово повідомити постачальника та зазначити електрону адресу, на яку постачальник може відправити рахунок споживачу. У разі незвернення споживачем до постачальника про необхідність надання рахунку, споживач, у разі несплати спожитої електричної енергії, не має права посилатися на відсутність рахунку або іншого документу по цьому договору.

Відповідно до підпунктів 2 та 6 пункту 6.2. договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії та відшкодувати постачальнику збитки, понесені ним у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань перед постачальником, що покладені на нього чинним законодавством, та/або цим правочином.

Положеннями підпункту 6 пункту 7.1. вказаного правочину встановлено, що постачальник має право отримувати відшкодування збитків від споживача, що понесені постачальником у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань перед постачальником, відповідно до умов договору та чинного законодавства.

За пунктом 4.12. розділу IV ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.

На підставі звіту ПАТ «Запоріжжяобленерго» позивачем було складено акт купівлі-продажу електричної енергії №000576 від 31.01.2019, за яким відповідачем спожито 411 кВт/год на суму 1 296,88 грн, згідно з рахунком №68/07/О01/03498 від 09.02.2019.

На підставі звіту ПАТ «Запоріжжяобленерго» позивачем було складено акт купівлі-продажу електричної енергії №001955 від 28.02.2019, за яким відповідачем спожито 8973 кВт/год на суму 28 313,51 грн, згідно з рахунком №68/07/О02/05568 від 13.03.2019.

На підставі звіту ПАТ «Запоріжжяобленерго» позивачем було складено акт купівлі-продажу електричної енергії №002668 від 31.03.2019, за яким відповідачем спожито 1765 кВт/год на суму 5 569,31 грн, згідно з рахунком №68/07/О03/06418 від 09.04.2019.

Позивачем зазначено, що відповідачем сплачено вказані акти частково, проте з порушенням визначеного строку, залишок суми боргу становить 19 113,51 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача, з вимогою (№44/11-000209 від 14.05.2019, №44/11-2316/ПОН від 17.07.2023, №44/11-010394 від 21.03.2025) про оплату заборгованості (докази направлення вказаних документів відповідачу наявні в матеріалах справи).

Однак, вказані вимоги залишені відповідачем без виконання.

Однак, з наявної у матеріалах справи копії листа відповідача від 05 червня 2019 року №2019-06-05-01 вбачається, що відповідач не заперечує наявність заборгованості перед позивачем.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 58 Закону споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

За частиною 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що сума основного боргу за період з січня по березекнь 2019 року, яка загалом складає 19 113,51 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідачем, на момент прийняття рішення не надано документів, які б могли свідчити про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність вимоги позивача про стягнення з відповідача зазначеної суми, у зв`язку з чим вказана позовна вимога підлягає задоволенню.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 16 201,83 грн інфляційних втрат та 18 692,01 грн п`ятнадцяти процентів річних, нарахованих за загальний період прострочення виконання спірного грошового зобов`язання з оплати електричної енергії з 22 лютого 2019 року по 15 травня 2019 року на відповідні суми основної заборгованості згідно наданого позивачем розрахунку.

За частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 7.4. комерційних пропозицій споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу постачальника зобов`язаний крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.

Оскільки заявлені позивачем до стягнення розміри вищевказаних компенсаційних виплат є арифметично вірними, відповідають вимогам чинного законодавства та положенням договору, позовна вимога про стягнення з відповідача вказаних сум також підлягає задоволенню.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову Підприємства.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин позовні вимоги Підприємства підлягають задоволенню.

Судовий збір, у розмірі 3 028,00 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язк із задоволенням позовних вимог, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмедженою відповідальністю «Промінвестконсалтинг» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Софіївська, буд. 10-а) на користь Державного підприємства зовнішньоєкономічної діяльності «Укрінтеренерго» (, місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 85) суму основного боргу в розмірі 19 113,51 грн (дев`ятнадцять тисяч сто тринадцять гривень 51 копійка), суму інфляційних втрат в розмірі 16 201,83 грн (шістнадцять тисяч двісті одна гривня 83 копійки), суму 15% річних в розмірі 18 692,01 грн (вісімнадцять тисяч шістсот дев`яносто дві гривни 01 копійка) та суму судового збору в розмірі 3 028,00 грн (три тисячі двадцть вісім гривень 00 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Сергій МОРОЗОВ