ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2026 Справа № 917/2021/25

м. Полтава

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., розглянувши матеріали за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411, м. Київ, 01133)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Попова Максима Віталійовича (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

про стягнення 90206,82 грн

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до cт. 247 ГПК України.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 90206,82 грн, в тому числі: 25 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 61 456,82 грн заборгованість по процентах, 3 750,00 грн - сума прострочених платежів за комісією.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом і комісії по договору про надання кредиту № 506160-КС-001 від 31.07.2024.

Процесуальні дії суду.

Згідно з ухвалою від 04.11.2025 позовна заява була залишена без руху відповідно до ч. 1 ст. 174 ГПК України. Позивачеві надано строк для усунення недоліків позовної заяви не пізніше трьох днів з моменту вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивач в термін, визначений судом, усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 17.11.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, а також встановив процесуальні строки для подання сторонами заяв по суті спору: відповідачу для подання відзиву на позов - до 15 днів з дня отримання ухвали та для подання заперечень - до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.

21.11.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 15001) у якому відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що:

- позивач хоче стягнути з відповідача проценти, сума яких у декілька разів перевищує тіло кредиту;

- на укладений між сторонами договір поширюються норми Закону України «Про споживче кредитування»;

-встановлений договором розмір відсотків є несправедливим у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить встановленим обмеженням ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» та порушує принцип розумності та добросовісності;

- в кредитному договорі визначається кілька строків, в межах яких здійснюється повернення отриманих позичальником коштів;

- посилаючись на практику Верховного Суду зазначає, що суд може зменшити розмір неустойки, штрафу, процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання;

- щодо заявленої позивачем комісії, відповідач посилаючись на практику Верховного Суду, вказує, що несправедливим є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

21.11.2025 суд отримав відповідь на відзив (вх. № 14982) за змістом якої позивач не погоджується з доводами та запереченнями відповідача з огляду на таке:

- ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 25 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_2 - 8245 (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про перерахування кредитних коштів;

- ТОВ «Бізнес Позика» не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальників банківські картки, тому перерахування кредитних коштів та зарахування платежів позичальників за Кредитними договорами зазвичай здійснюється Посередниками ТОВ «Бізнес Позика» на підставі відповідних договорів з Посередниками за допомогою платіжних систем Посередників;

- Позичальник добровільно погодився з умовами Кредитного договору та погодився його виконувати (що відповідає принципу свободи договору, який встановлений у статті 627 ЦК України). Якби Позичальника не влаштовували умови Кредитного договору, він міг його просто не укладати;

- Протягом строку дії Кредитного договору та/або після його закінчення Позичальник не звернувся із заявою про розірвання Кредитного договору та/або визнання Кредитного договору недійсним в цілому або його окремих частин;

- Позивач за Кредитним договором не нараховував та не заявляв до стягнення у позовних вимогах жодну неустойку відповідно до ст. 549 ЦК України (у вигляді пені чи штрафів);

- Позивач не нараховував та не заявляв до стягнення у позовних вимогах жодну форму відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України (у вигляді індексу інфляції за весь час прострочення чи трьох процентів річних від простроченої суми), неустойку відповідно до ст. 549 ЦК України;

- Не нараховував проценти поза межами строку дії кредитного договору;

- чинне національне законодавство не наділяє суд правом зменшення суми процентів за користування кредитом, які Позичальник зобов`язаний сплатити відповідно до умов Кредитного договору та норм Цивільного кодексу України;

- умовами Кредитного договору укладеному між ТОВ «Бізнес Позика» та Позичальником встановлена саме комісія за надання кредитних коштів, тому жодні «додаткові чи супутні банківські послуги» цією комісією не передбачені.

Ухвалою від 08.12.2025 суд за клопотанням позивача витребував у АТ "А-БАНК" письмові докази, які становлять банківську таємницю, а саме:

- письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуски банківської картки № НОМЕР_3 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я Попов Максим Віталійович; письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_3 за період з 31.07.2024 року (дата видачі кредиту) по 15.01.2025 року (дата закінчення терміну кредитування).

На виконання ухвали АТ "АКЦЕНТ-БАНК" повідомив суд, що карта № НОМЕР_3 емітована на ім`я Попова Максима Віталійовича та надав інформацію про рух коштів по рахунку Попова Максима Віталійовича за період з 31.07.2024 по 15.01.2025.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

31.07.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (далі - Позивач, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА») та Фізичною особою - підприємцем Поповим Максимом Віталійовичем (далі - Позичальник, Відповідач) укладено Договір № 506160- КС-001 про надання кредиту (далі - Договір кредиту), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 31.07.2024 року направлено Фізичній особі - підприємцю Попову Максиму Віталійовичу, пропозицію (оферту) укласти Договір № 506160-КС-001 про надання кредиту.

31.07.2024 року Фізична особа - підприємець Попов Максим Віталійович, прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 506160-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.

Зі своєї сторони ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено Фізичній особі - підприємцю Попову Максиму Віталійовичу, через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-8187, на номер телефону НОМЕР_4 (що зазначений Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено.

Таким чином, 31.07.2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та Фізичною особою - підприємцем Поповим Максимом Віталійовичем було укладено Договір № 506160-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію".

Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 25000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності (Далі - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (надалі - Правила, а разом - Договір).

Строк кредиту: 24 тижнів.

Стандартна процентна ставка: в день 1,50000000, фіксована.

Знижена процентна ставка за Кредитом: в день 1,15123690, фіксована.

Комісія за надання Кредиту: 3750,00 грн.

Термін дії Договору до 15.01.2025 року.

Цілі (мета) Кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності. Цей Кредит не є споживчим кредитом.

Отже, згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1,1512369 процентів за кожен день користування Кредитом.

Пунктом 2. Кредитного договору визначено, що протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі - Проценти за користування Кредитом), нараховуються за ставкою вказаною у п. 1 Договору на залишок заборгованості по Кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, в залежності від дотримання Позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3 Договору і розраховується в порядку описаному нижче.

Пунктом 2.1. Кредитного договору визначено, що у разі якщо погашення Кредиту здійснюється згідно погодженого Сторонами графіку платежів, що наведений в п. 3 до Договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого Кредиту, то зобов`язання Позичальника по сплаті Процентів за користування Кредитом розраховуються відповідно до Зниженої процентної ставки, що вказана в п. 1 Договору.

Пунктом 2.2. Кредитного договору визначено, що сторони домовились, що у разі якщо повернення Кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3 Договору, (за виключенням дострокового повернення Кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по Кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування Процентів за користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 1 Договору. Нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3 до Договору та до закінчення терміну дії Договору.

Пунктом 3. Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.

Відповідно до п.5.1. Правил, які у відповідності до пункту 10 Кредитного договору є його невід`ємною частиною, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов Кредитного договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту Позичальнику до закінчення терміну дії Договору про надання кредиту (включно), тобто, протягом всього строку кредитування.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надав позичальнику грошові кошти в розмірі 25 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника, яка вказана позичальником в анкетні клієнта, що підтверджується довідкою про видачу коштів, випискою по рахунку № НОМЕР_3 за період з 31.07.2024 по 15.01.2025.

Належність відповідачу зазначеної вище банківської картки підтверджується також листом АТ "АКЦЕНТ БАНК" вих. № 20.1.0.0.0/7-202512116/0132 від 25.12.2025.

Платежів відповідно до графіку платежів за Договором відповідач не здійснив.

За даними позивача, відповідач не повернув кошти, надані згідно з Договором№ 506160-КС-001 про надання кредиту, що стало підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою про стягнення з Попова Максима Віталійовича 90 206,82 грн, що складається з:

- Суми прострочених платежів по тілу кредиту - 25 000,00 грн;

- Суми прострочених платежів по процентах - 61 456,82 грн;

- Суми прострочених платежів за комісією - 3 750,00 грн.

При вирішенні спору по суті судом враховується наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

В силу ч. ч. 1-3 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їх власноручних підписів.

Згідно з ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

30.09.2015 набрав чинності Закон України від 03.09.2015 № 675-VIII «Про електронну комерцію», який регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів.

Вказаний Закон визначає, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (ст. 1 Закону).

В ч. 3 ст. 11 Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

За частинами 4, 6 наведеної норми, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Також положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Судом встановлено, що 31.07.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та ФОП Поповим Максимом Віталійовичем було укладено договір про надання кредиту № 506160-КС-001, який був укладений у електронній формі та підписаний, зокрема, відповідачем одноразовим ідентифікатором.

Окрім того, позивачем долучено до матеріалів справи візуальну форму послідовності дій клієнта ФОП Попова М.В. щодо укладення електронного договору.

У постанові від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 Верховний Суд зазначив, що оскільки оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Наведене вище підтверджує факт укладення між сторонами кредитного договору № 503859-КС-001 від 09.07.2024.

Частиною 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що 31.07.2024 на виконання умов Договору позивач надав позичальнику грошові кошти в розмірі 25 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника, яка вказана позичальником при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про видачу коштів, а також банківською випискою по особовому рахунку відповідача за період з 31.07.2024 по 15.01.2025.

Відповідно до графіку платежів за Договором відповідач не здійснив.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач, зокрема, посилається на відсутність між сторонами господарських відносин та поширення на правовідносини, що виникли Закону України «Про споживче кредитування».

На вказані заперечення суд зазначає, що згідно п. п. 10, 11 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування", споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Судом встановлено, що наданий позивачем відповідачу кредит не є споживчим кредитом, оскільки відповідно до п. 1 Договору, метою кредиту є придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності; цей кредит не є споживчим кредитом.

Крім цього, у заповненій відповідачем анкеті клієнта вказано, що ФОП Попов М.В. здійснює підприємницьку діяльність Кафе Сімейний ресторан «Кекс».

Отже, дія Закону України "Про споживче кредитування" не поширюється на спірні правовідносини. Тому викладені у відзиві заперечення, з посиланням на норми вказаного Закону, відхиляються судом як необґрунтовані.

Згідно умов Договору, строк користування кредитом встановлено до 15.01.2025. Як свідчить поданий позивачем розрахунок, позивачем нараховані проценти за користування кредитними коштами по 15.01.2025 на суму 61456,82 грн.

Пунктом 1 Договору сторони погодили дві фіксовані ставки за користування кредитом: знижена процентна ставка за Кредитом - 1,15123690 в день, та стандартна процентна ставка - 1,50000000 в день.

В п. 2.2. Договору сторони домовились, що у разі якщо повернення Кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3 Договору, (за виключенням дострокового повернення Кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по Кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування Процентів за користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 1 Договору. При цьому, нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3. до Договору, та до закінчення терміну дії Договору.

У випадку не повернення будь-якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, Кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань Позичальника, в тому числі з врахуванням скасування умови про нарахування процентів за Зниженою процентною ставкою, при чому проценти за користування Кредитом нараховуються на фактичний залишок суми Кредиту. Всі нараховані проценти за користування Кредитом мають бути сплачені не пізніше дати кожного із наступних чергових платежів, при цьому Сторони погодили, що Кредитодавець надає Позичальнику оновлений графік платежів шляхом відображення такого графіку в Особистому кабінеті Позичальника. Скасування умови про нарахування процентів за Зниженою процентною ставкою та початок нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою на умовах, викладених в цьому Договорі не є зміною істотних умов цього Договору.

Згідно ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Тобто, позивачем правомірно нараховано відповідачу проценти за користування кредитними коштами у розмірі, погодженому сторонами в Договорі.

Крім цього, частиною 1 ст. 212 ЦК України встановлено, що особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Враховуючи зазначене, умови Договору щодо нарахування стандартної (вищої) процентної ставки у випадку недотримання позичальником погодженого графіку платежів, по суті є відкладальною обставиною у розмінні ч. 1 ст. 212 ЦК України.

Заперечення відповідача щодо нарахування процентів поза межами строку дії кредитного договору, відхиляються судом як необґрунтовані, оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості, розмір заборгованості Позичальника після останнього дня строку дії кредитного договору не змінювався, тобто жодних процентів після закінчення строку дії кредитного договору не нараховувалися.

Окрім цього, відповідач у відзиві на позов помилково ототожнює проценти, які нараховуються протягом строку кредитування у відповідності до норм ЦК України в якості правомірної плати за користування кредитними коштами, наданими йому Позивачем у відповідності до умов Кредитного договору (статті 1048 та 1056-1 ЦК України) та проценти, які нараховуються за порушення грошового зобов`язання, тобто у випадку, коли сума кредиту за Кредитним договором не повертається Позичальником у визначений ним строк (частина друга статті 625 ЦК України).

За таких обставин, позивачем заявлені вимоги про стягнення процентів, які за своєю правовою природою є платою за правомірне користування відповідачем грошовими коштами в межах погодженого строку (до 15.01.2025).

Судом встановлено, що розмір заборгованості за тілом кредиту складає 25000,00 грн; заборгованість зі сплати відсотків за кредитом становить 61456,82 грн. Докази сплати вказаних сум боргу в матеріалах справи відсутні.

Стосовно заперечень, викладених у відзиві на позов, суд оцінює їх належність з урахуванням обставин, які входять в предмет доказування та зазначає, що останні не містять належних обґрунтувань та доказів, які б спростовували викладені позивачем обставини.

Як встановлено судом, згідно з п. 1 Договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 25 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності (кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту, та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям.

Крім того, з візуальної форми послідовності дій Клієнта вбачається, що фізична особа- підприємець Попов М.В. ознайомився з офертою та прийняв її умови, акцептував умови оферти шляхом надсилання позивачу акцепту та підписання договору одноразовим ідентифікатором. Після укладання договору, позивач направив (розмістив) клієнту в ІТС підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа. Договір та Правила кредитування направлені клієнту на електронну пошту, вказану як електронний засіб зв`язку з відповідачем.

У подальшому в особистому кабінеті клієнта було розміщено підписаний договір та Правила кредитування в цілодобовому онлайн доступі.

Відтак, суд зазначає, що відповідач знав та повинен був знати умови підписаного ним договору та його правила, і в разі незгоди із зазначенням його в якості сторони договору як фізичної особи підприємця міг відмовитися від його підписання, висловити свої заперечення, не користуватися наданими коштами. Однак, відповідачем не надано таких доказів суду.

У відзиві на позов відповідач наводить норми Цивільного кодексу України та практику Верховного Суду щодо зменшення судом неустойки. З цього приводу суд звертає увагу відповідача, що позивачем не заявлено до стягнення пеню чи 3% річних, а чинне законодавство не наділяє суд правом зменшення суми процентів за користування кредитом, які Позичальник зобов`язаний сплатити відповідно до умов Кредитного договору та норм Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 1 Кредитного договору Позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування Кредитом та комісію за надання Кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами.

Згідно з п. 1 Кредитного договору комісія за надання кредиту (кредитних коштів) становить 3 750,00 грн.

Відповідно до п. 3 Кредитного договору сторони на момент укладення Договору встановили графік платежів, припускаючи, що Позичальник буде його дотримуватись. Встановлений графік платежів чітко передбачає сплату Відповідачем платежів на погашення заборгованості за тілом, процентами та комісією за надання кредиту.

За таких обставин, заявлена позивачем до стягнення комісія за надання кредиту в розмірі 3750,00 грн є правомірною та обґрунтованою матеріалами справи, а тому задовольняється судом в заявленому позивачем розмірі.

Враховуючи викладене, з огляду на встановлені законом принципи змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та вірогідності доказів, згідно з яким наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача прострочених платежів по тілу кредиту, суми прострочених платежів по процентах підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також суд звертає увагу, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 р. № 4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» за заявою № 63566/00 суд нагадує, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Попова Максима Віталійовича (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (ідентифікаційний ; бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411, м. Київ, 01133) 25 000,00 грн заборгованості по тілу кредиту, 61 456,82 грн заборгованість по процентах, 3 750,00 грн - сума прострочених платежів за комісією; 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

4. Рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Згідно із ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України.

Суддя Пушко І.І.