ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2026 року м. Дніпро Справа № 908/598/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Дарміна М.О., Чус О.В.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:

від позивача: Михайловський Д.С.

від відповідача: Саланська І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

в режимі відеоконференції апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Октан-ЄС"

на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.06.2025р.

( суддя Проскуряков К.В., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 30.06.2025р.)

у справі

за позовом Запорізької міської ради, м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Октан-ЄС", м. Запоріжжя

про стягнення 310 911,61 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Запорізька міська рада звернулась до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Октан-ЄС" 310 911,61 грн. доходу, отриманого від безпідставно набутого майна за період з 21.03.2018 по 31.07.2024.

Позов обґрунтовано тим, що територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0174. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, відомості про державну реєстрацію права оренди ТОВ "Октан-ЄС" вказаної земельної ділянки відсутнє, що свідчить про безоплатне та безпідставне використання товариством земельної ділянки комунальної форми власності, без правовстановлюючих документів та порушення вимог ст. 206 Земельного кодексу України щодо платності використання землі.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 19.06.2025р. у справі №908/598/25 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Октан-ЄС" на користь Запорізької міської ради дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за період з 21.03.2018 по 31.07.2024 в розмірі 310 911 грн. 61 коп. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Октан-ЄС" на користь Виконавчого комітету Запорізької міської ради судовий збір за подання позову в розмірі 3 730 грн. 94 коп.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Октан-ЄС", звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 19.06.2025р. у справі №908/598/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник послався на те, що звертаючись до суду із даним позовом, Позивач визначив предметом позовних вимог стягнення недоотриманих доходів за фактичне користування ТОВ "Октан-ЄС" саме сформованою та зареєстрованою земельною ділянкою з кадастровим номером :01:006:0174, площею 0,0616 га, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 52 за період з 21.03.2018 по 31.01.2023 та надав на обґрунтування заявлених позовних вимог лише Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № НВ-024 від 16.01.2024 та скріншоти веб-сторінок та інформацію, яка міститься у відкритому доступі на сайті «Kadastr.live».

На думку Апелянта, у даній справі доказування Позивача ґрунтується на припущеннях, оскільки з наданих Позивачем скріншотів не можна побачити, що Відповідач користувався без оформлення правовстановлюючих документів, що посвідчують право оренди, земельною ділянкою, саме у тих межах та розмірах, які згодом 31.01.2023 були зареєстровані у державному земельному кадастрі за кадастровим номером: :01:006:0174. Крім того, з картографічного веб-сервісу від компанії Google можна побачити не лише будівлі Відповідача, а також будівлі ТОВ "Ортус ЛТД" та гр. ОСОБА_1 , які знаходяться на спільній земельній ділянці загальною площею 2,3800 га, кадастровий номер :01:006:0018. Межі землекористування власників будівель на наданих Позивачем скріншотах не визначені та не встановлені.

При цьому Скаржник стверджує, що до 31.01.2023 ТОВ "Октан-ЄС" могло користуватись тільки частиною земельної ділянки площею 2,3800 га, кадастровий номер :01:006:0018, на якій розташоване придбане ним нерухоме майно. Натомість у матеріалах справи відсутні докази площі, конфігурації та вартості частини вказаної земельної ділянки, якою міг користуватись Відповідач у період з 21.03.2018 по 31.01.2023, до її поділу між співвласниками нерухомого майна та формування нової земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0174 площею 0,0616 га.

Також Скаржник вказує на те, що у спірному періоді Запорізька міська рада не приймала рішення про надання земельної ділянки ТОВ "Октан-ЄС" для розташування автозаправного комплексу. Спірна земельна ділянка була передана в оренду для розташування майданчика газетного виробництва та належала до категорії "Інші земельні ділянки м. Запоріжжя", для яких згідно рішень міської ради від 30.06.2015 № 6 та від 28.11.2018 № 26 встановлено орендну плату у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки на рік. Враховуючи наведене, є незаконними та необґрунтованими висновки суду першої інстанції про правильність здійсненого Позивачем розрахунку недоотриманих доходів виходячи з 6% від нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки.

Апелянт зауважує, що Витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-024, дата формування якого 16.01.2024, не в повній мірі відповідає формі Додатку № 17 до Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2021 № 1147, оскільки містить лише кадастровий номер ділянки та розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки в гривнях, без зазначення складових чинників (коефіцієнтів), які були використані при розрахунку. За таких обставин ТОВ "Октан-ЄС" як платник плати за землю комунальної форми власності, позбавлене будь-якої можливості оцінити та пересвідчитися у правильності розрахунку НГО, зокрема, у правильності застосування коефіцієнтів, на що вказував Запорізький окружний адміністративний суд у рішенні від 06.06.2023 по справі №280/1490/21, яке набрало законної сили.

Скаржник вказує, що незважаючи на наявність визначених законом підстав, а саме наявність у провадженні іншого суду справи, предметом розгляду у якій є законність висновку про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки, суд першої інстанції у цій справі відмовив у задоволенні клопотання Відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду Запорізьким окружним адміністративним судом справи № 280/3761/25.

Також Апелянт вважає, що наявність чи відсутність у нього договору оренди землі не змінює чинності звільнення від орендної плати у період з 01.03.2022 по 31.12.2022. За звичайних умов Позивач отримав би від Відповідача саме орендну плату, від якої був звільнений у період з 01.03.2022 по 31.12.2022.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що є помилковими доводи Апелянта про те, що державна реєстрація земельної ділянки, якою він користується, була здійснена 31.01.2023, тому саме з цієї дати земельна ділянка набула статусу об`єкта цивільних прав, оскільки, відповідно до частини першої статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Позивач зауважує, що правовідносини, які виникли між сторонами безпосередньо у цій справі, щодо прав у Відповідача на земельну ділянку, слід рахувати від дати реєстрації права власності на нерухоме майно, оскільки згідно правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові № 318/1274/18 від 20.01.2021, при відсутності окремої цивільно-правової угоди, щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці.

Позивач зауважує, що необхідність встановлення сформованості земельної ділянки, як об`єкта оренди, визначення її меж, кадастрового номера, внесення інформації до Державного земельного кадастру залежить від конкретних обставин справи.

Також, Позивач вважає, що судом було правильно встановлено, що придбане Відповідачем нерухоме майно за Договором купівлі-продажу № 383 від 21.03.2018 було розташовано на земельній ділянці площею 2,3800 га, кадастровий номер :01:006:0018, що свідчить про те, що ця земельна ділянка була сформована та існувала як об`єкт цивільних прав на вказану дату. Подальший її поділ між трьома власниками нерухомості та привласнення земельній ділянці, на якій розташовані об`єкти нерухомості ТОВ "Октан-ЄС" кадастрового номеру :01:006:0174 площею 0,0616 га, свідчить не про формування нової земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав, а приведення у відповідність до фактичного землекористування землевпорядної документації з метою розмежування прав та обов`язків кожного з власників нерухомого майна. Вказане свідчить про те, що Відповідач з дати набуття у власність об`єктів нерухомості на земельній ділянці площею 2,3800 га, кадастровий номер :01:006:0018, був зобов`язаний вжити заходів щодо належного оформлення власного землекористування та сплачувати орендну плату (земельний податок).

Позивач зауважує, що із наданих скріншотів картографічного веб-сервісу від компанії Google вбачається, що у різні проміжки часу Відповідач користувався земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючих документів, що посвідчують право оренди, саме у тих межах та розмірах, які зареєстровані у державному земельному кадастрі за кадастровим номером :01:006:0174.

Крім того, Позивач вказує, що на земельній ділянці площею 2,3800га, кадастровий номер :01:006:0018 розташована будівля операторської АЗС літ.Я площею 15,4 кв.м. До покупця перейшло право власності на склад літ.Я1, площею 5,0 кв.м., бензозаправлювальні колонки № 11, 12, ємності ПММ № 13,14, паркан № 18, паркан № 27, цоколь паркана № 28, асфальтне замощення ІІІ, замощення з тротуарної плитки IV. Тобто, беззаперечним є факт того, що за даним договором купівлі-продажу Відповідач набув право власності на автозаправну станцію, що розташована на спірній земельній ділянці, та використовував цю ділянку саме для функціонування автозаправної станції. Рішенням Запорізької міської ради від 30.06.2015 № 6 «Про встановлення податку на майно (в частині плати за землю)», чинним на момент набуття Відповідачем права власності на об`єкти нерухомості, та рішенням Запорізької міської ради від 28.11.2018 № 26 «Про встановлення розміру орендної плати за землю», Запорізька міська рада встановила, що за користування земельними ділянками, наданими для розташування автозаправних станцій, газових автозаправних станцій річний розмір орендної плати становить 6 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. При цьому вид цільового призначення земельної ділянки впливає лише на один із коефіцієнтів, що, відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2021 № 1147, враховуються Держгеокадастром при обчисленні нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки.

У відзиві йдеться також про те, що формування витягу від 16.01.2024 № НВ-024 з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області здійснено відповідно до даних, які зазначені у технічній документації з нормативної грошової оцінки земель, яка була затверджена рішенням відповідного органу місцевого самоврядування до набрання чинності Методики №1147. Апелянтом не надано належних та допустимих доказів щодо невірного зазначення розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки у витязі від 16.01.2024 № НВ-024.

В свою чергу Позивач вважає, що суд першої інстанції цілком законно визнав, що правовідносини сторін у даній справі не підпадають під правове регулювання Податкового кодексу України, а саме п. 69.14. пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення" , оскільки зазначена норма права спрямована на податкові правовідносини де стороною є орендар, а предметом регулювання орендна плата , однак між Запорізькою міською радою та Відповідачем по справі у спірний період не було укладено відповідного договору оренди землі, тому у силу приписів зазначеної норми права, останній не є орендарем, а є фактичним користувачем земельної ділянки, що в свою чергу визначає можливість застосування норми ПК України.

Позивач звертає увагу, що для визначення розміру грошових коштів, які Відповідач має повернути, використовується аналогія розрахунку орендної плати відповідно до договору оренди, враховуючи нормативну грошову оцінку такої земельної ділянки, процентну ставку, яка могла застосовуватись у випадку належного оформлення Відповідачем права користування такою земельною ділянкою. При цьому грошові кошти, які просить стягнути Позивач, не є орендною платою, а є її еквівалентом. Іншого механізму розрахунку розміру безпідставно збереженого майна за користування земельною ділянкою без оформлення договору оренди законодавством не передбачено.

Отже, Позивач стверджує, що Відповідач, не сплачуючи за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшив вартість власного майна, а Запорізькою міською радою втрачено належні їй кошти, на отримання яких вона правомірно очікував

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2025р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Чус О.В., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.07.2025р. витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи/копії матеріалів справи №908/598/25.

Матеріали справи № 908/598/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.08.2025 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 14.01.2026.

Ухвалою суду від 02.12.2025 задоволено заяву представника Запорізької міської ради та призначено судове засідання за його участю у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів.

08.01.2026 на адресу апеляційного суду надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №280/3761/25, яке обґрунтовано тим, що наявність спору у справі № 280/3761/25 щодо витягу № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок щодо земельної ділянки з кадастровим номером: :01:006:0174, сформованого Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області 16.01.2024, створює об`єктивну неможливість розгляду справи № 908/598/25, що є підставою для зупинення останньої. За результатом розгляду справи № 280/3761/25 будуть встановлені обставини, що будуть мати значення (преюдиціальне) для справи № 908/598/25.

У задоволенні вказаного клопотання судовою колегією відмовлено.

14.01.2026 представники сторін надали пояснення.

У судовому засіданні 14.01.2026 була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Октан-ЄС" - (до зміни назви Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗОГ-1", ) є власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Українська буд. 52, яке належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 383, виданий 21.03.2018, посвідчений Буцикіною Л.О.- приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу. Тип об`єкта: будівля операторської АЗС літ. Я, навіс літ. Ж2, об`єкт житлової нерухомості: Ні. Опис об`єкта: загальна площа будівлі операторської АЗС літ. Я складає 15,4 кв.м.

За доводами Позивача, зазначені об`єкти нерухомого майна розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,0616 га, кадастровий номер :01:006:0174, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 52. Власником земельної ділянки є територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради на праві комунальної власності.

Згідно з матеріалами справи, датою реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0174, згідно з витягом з Державного земельного кадастру (т.1, а.с. 90 оборотна сторона) є 31.01.2023, що не заперечується сторонами.

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, відомості про державну реєстрацію права оренди ТОВ "Октан-ЄС" земельної ділянки загальною площею 0,0616 га, кадастровий номер :01:006:0174, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 52 відсутнє, на підтвердження чого Позивачем надана Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 413123638 від 13.02.2025 (т.1 а.с.22).

Доказів зворотного Відповідачем суду не надано.

З інформації Головного управління ДПС у Запорізькій області №10388/5/08-01-04-01-05 від 06.09.2024 вбачається, що ТОВ "Октан-ЄС" за земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:0174 за період з 21.03.2018 по 31.07.2024 не нараховувалась та не сплачувалась орендна плата.

При цьому згідно з Витягом № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 16.01.2024р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки, кадастровий номер :01:006:0174, за адресою: м.Запоріжжя, вул. Українська, буд. 52, складає 1 007 569,76 грн.

Запорізькою міською радою складено розрахунок розміру недоотриманих доходів за фактичне користування ТОВ "Октан-ЄС" земельною ділянкою площею 0,0616 га, кадастровий номер :01:006:0174, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 52, без оформлення правовстановлюючого документу, що посвідчує право оренди (користування) за період з 21.03.2018 по 31.07.2024, а саме:

- за 2018 рік з 21.03.2018 по 31.12.2019 35 451,96 грн.;

- за 2019 рік з 01.01.2019 по 31.12.2019 45 476,27 грн.;

- за 2020 рік з 01.01.2020 по 31.12.2020 41686,58 грн.;

- за 2021 рік з 01.01.2021 по 31.12.2021 45 476,27 грн.;

- за 2022 рік з 01.01.2022 по 31.12.2022 50 023,90 грн.;

- за 2023 рік з 01.01.2023 по 31.12.2023 57 527,48 грн.;

- за 2024 рік з 01.01.2024 по 31.07.2024 35 269,15 грн.

Загальний розмір недоотриманих доходів за період з 21.03.2018 по 31.07.2024 за розрахунками Позивача склав 310 911,61 грн. .

Зазначений розрахунок зроблено на підставі Рішення Запорізької міської ради від 30.06.2015 №7 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя», рішення Запорізької міської ради від 28.11.2018 №26 «Про встановлення розміру орендної плати за землю», витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 16.01.2024 № НВ-024, листа ГУ ДПС у Запорізькій області №10388/5/08-01-04-01-05 від 06.09.2024, листа державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12.01.2024 № 6-28-0.222-600/2-24 про індексацію нормативної грошової оцінки земель за 2023р.

Викладене, на думку Позивача свідчить про безоплатне та безпідставне використання ТОВ "Октан-ЄС" земельної ділянки комунальної форми власності, без правовстановлюючих документів та є порушенням вимог ст. 206 Земельного кодексу України щодо платності використання землі. Отже, оскільки у вказаний період часу Відповідач користувався спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, а саме без договору оренди, то відповідно до положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України він повинен відшкодувати Запорізькій міській раді доходи, які одержав у вигляді несплаченої орендної плати у розмірі 310 911,61 грн. грн.

13.01.2025р. листом № 02/02-11/0048 Позивач вимагав від Відповідача сплатити вказану суму, яка залишена останнім без задоволення.

Неоплата Відповідачем безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій розміщені належні йому на праві власності об`єкти нерухомого майна, за спірний період у вказаному вище розмірі, стало підставою для звернення Позивача з позовом у даній справі.

За результатами розгляду позовної заяви місцевим господарським судом ухвалено оскаржуване рішення.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0174, на якій розташований об`єкт нерухомості, що належить Відповідачу є Позивач. Вказане сторонами не заперечується.

За умовами ч. 2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.

Предметом позову у справі, що розглядається, є вимоги Позивача про стягнення з Відповідача безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування вказаною земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт нерухомості Відповідача.

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику.

Оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19 тощо.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Тобто, незалежно від наявності вини у поведінці Відповідача, сам факт несплати ним за користування земельною ділянкою у встановленому законодавчими актами розмірі свідчить про втрату Позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під визначення Європейського суду з прав людини "виправдане очікування" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

За змістом гл.15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди. При цьому згідно зі ст. 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Крім того, згідно зі ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за приписами ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Отже, у зв`язку з розміщенням на земельній ділянці об`єктів нерухомості Відповідача, у останнього існує обов`язок укласти договір оренди та зареєструвати на підставі цього право оренди.

У даному випадку, договір оренди щодо зазначеної земельної ділянки не був укладений.

Таким чином, використання спірної земельної ділянки Відповідачем без належного правового оформлення позбавило Запорізьку міську раду, як власника землі, права отримувати від цієї ділянки дохід у розмірі орендної плати. Одночасно, збереження Відповідачем коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення цих коштів у Відповідача за рахунок їх несплати Позивачу.

Згідно з ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

З аналізу змісту норм ст. 1212-1214 ЦК України випливає, що зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов`язання) виникає за одночасної наявності трьох умов: 1) відбувається набуття чи збереження майна; 2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні; 3) набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

З урахуванням положень наведених норм та вищезазначених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що Відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України .

При цьому відновлення порушених прав Позивача за таких обставин і в такий спосіб не створює для Відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач із належно оформленими правами на земельну ділянку.

Разом з тим суд враховує, що у зобов`язанні з безпідставного набуття, збереження майна підлягає доведенню, у тому числі, вартість безпідставного збагачення.

За умовами ст. 21 Закону України "Про оренду землі" та п.п. 14.1.136 ст. 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно зі п.271.1 ст. 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

За приписами ст. 288 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування орендною платою за землю є земельна ділянка надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, у розмірі не більше трьох відсотків їх нормативної грошової оцінки.

Згідно з ст. 289 Податкового Кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.

Відповідно до ст. ст. 13, 15, 18, 20, 23 Закону України "Про оцінку земель", ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати за землю використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Нормативна грошова оцінка проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років.

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а виходячи з вимог статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землі є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2020 у справі № 913/169/18.

У даному випадку, для розрахунку плати за землю Позивач використовував витяг № НВ-024 із технічної документації нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 16.01.2024, з урахуванням визначеної нормативної грошової оцінки, коефіцієнту індексації за відповідні роки, що не суперечить вимогам закону та висновкам Верховного Суду.

При цьому судом встановлено, що рішенням Запорізької міської ради від 30.06.2015р. №7 "Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя" вирішено, зокрема, впровадити оподаткування земель міста на підставі нової нормативної грошової оцінки з 01.01.2016р. Рішення за №7 було оприлюднене 14.07.2015р. року в газеті «Запорізька Січ» та набрало чинності з 01 січня 2016 року.

30.06.2015 Запорізька міська рада прийняла рішення №6 «Про встановлення податку на майно (в частині плати за землю)». Відповідно до додатку 3 цього рішення, встановлено розмір орендної плати за використання земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності (у відсотках від їх нормативної грошової оцінки).

28.11.2018 Запорізька міська рада прийняла рішення №26 "Про встановлення розміру орендної плати за землю", яким було внесено зміни до рішення Запорізької міської ради №6. Зазначеним рішенням Запорізькою міською радою було встановлено розміри орендної плати за використання земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності (у відсотках від їх нормативної грошової оцінки).

Відповідно до додатку до вказаного рішення річний розмір орендної плати за земельну ділянку, надану для розташування автозаправних станцій, газових автозаправних станцій становить 6 % від їх нормативної грошової оцінки.

Рішення Запорізької міської ради від 30.06.2015р. №7 та від 28.11.2018р. №26 не змінювались та не скасовувались і є чинними.

Скаржник не надає доказів здійснення ним плати за користування спірною земельною ділянкою. Доводи щодо зволікання в укладенні договору оренди, не звільняють його від обов`язку сплати за таке користування.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підствав для стягнення з Відповідача безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.

Також, у матеріалах справи міститься розрахунок недоотриманих доходів за фактичне користування Відповідачем земельною ділянкою площею 616кв.м., розташованою за адресою: м. Запоріжжя, вул. Українська,52 без оформлення правовстановлюючого документу, що посвідчує право оренди (користування) за ставкою 6% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з огляду на те, що спірна земельна ділянка відноситься до категорії земель: для розташування автозаправних станцій, газових автозаправних станцій та з урахуванням коефіцієнтів індексації нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

З цього розрахунку вбачається, що він виконаний за період з 21.03.2018 по 31.07.2024.

Разом з тим, як зазначено раніше, датою державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0174, місце розташування Запорізька область, м.Запоріжжя, вулиця Українська,52, є 31.01.2023.

Місцевий господарський суд, встановивши цей факт, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з Відповідача 310911,61 грн. доходу від безпідставно набутого майна за період з 21.03.2018 по 31.07.2024 .

Колегія апеляційного господарського суду не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що зробленими при неправильному застосуванні норм матеріального права, та при неповному з`ясуванні судом обставин справи.

У цьому зв"язку апеляційний суд враховує, що для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212-1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно насамперед з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 09.12.2025 у справі №905/1313/24.

При цьому згідно з ч.ч. 1-5, 9 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою, якщо їй присвоєно кадастровий номер та здійснено її реєстрацію у Державному земельному кадастрі.

Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у справі №922/2061/20 від 05.08.2022, постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі №922/1646/20, від 04.03.2021 у справі №922/5463/19.

Також, про необхідність застосування ст. 79-1 ЗК України та положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" при розгляді вимог про стягнення безпідставно збережених коштів у виді недоотриманої орендної плати зазначалося Верховним Судом, зокрема у постановах від 29.01.2019 у справах № 922/3780/17 та № 922/536/18, від 11.02.2019 у справі № 922/391/18, від 12.04.2019 у справі № 922/981/18, в яких зроблено висновок про те, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові. У випадку відсутності сформованості спірної земельної ділянки, як об`єкту цивільних прав вказане свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

У справі, що розглядається, земельна ділянка з кадастровим номером :01:006:0174, розташована за адресою: місто Запоріжжя , вулиця Українська ,52, є сформованим об`єктом цивільних прав лише з 31.01.2023.

З урахування вищенаведеного, Позивачем доведено належними і допустимими доказами, у розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України, факт користування Відповідачем спірною земельною ділянкою за адресою: місто Запоріжжя , вулиця Українська,52, з кадастровим номером: :01:006:0174 без оформлення правовстановлюючого документа, що посвідчує право оренди (користування), за період з 01.02.2023 по 31.07.2024, внаслідок чого у силу вимог чинного законодавства у Відповідача виник обов`язок зі сплати доходу, отриманого від безпідставно набутого майна саме за цей період.

Посилання суду першої інстанції на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу, об`єкти нерухомого майна були розташовані на земельній ділянці площею 2,3800 га, кадастровий номер :01:006:0018, є помилковими, оскільки у матеріалах справи відсутні докази площі, конфігурації та вартості частини земельної ділянки кадастровий номер :01:006:0018, якою користувався Відповідач.

При цьому Позивачем у розрахунку, з яким погодився місцевий господарський суд, було враховано НГО земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0174 як за період з моменту формування такої земельної ділянки, так і за період до такого формування, коли земельна ділянка мала іншу площу (розмір) та інший кадастровий номер :01:006:0018, виходячи саме з НГО земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0174, що не відповідає правильному методу розрахунку, визначеному відповідними нормативно-правовими актами.

За висновками Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18) та від 20 вересня 2018 у справі № 925/230/17 (провадження № 12-188гс18), фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Таким чином недоотриманий дохід Позивача, у зв"язку з користуванням Відповідачем спірною земельною ділянкою за адресою: місто Запоріжжя , вулиця Українська,52 з кадастровим номером: :01:006:0174 без оформлення правовстановлюючого документа, слід розраховувати за період за період з 01.02.2023 по 31.07.2024, за цих умов такий дохід складає 88002,71грн., з яких: 52733,56грн (безпідставно збережені Відповідачем кошти у розмірі орендної плати за 11 місяців 2023 року 01.02.2023 - 31.12.2023) + 35269,15грн (безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за 7 місяців 2024 року, а саме з 01.01.2024 - 31.07.2024).

Стосовно заборгованості Відповідача у сумі 222908,90грн, то вона є недоведеною Позивачем, тому у цій частині у позові слід відмовити.

Отже, доводи апеляційної скарги у відповідній частині знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд наведеного не врахував, що призвело до неправильних висновків про задоволення позову у повному обсязі.

Щодо аргументів Скаржника про те, що наданий Позивачем витяг із нормативної грошової оцінки земельної ділянки є неналежним доказом слід зазначити таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2021 №1147 затверджена "Методика нормативної грошової оцінки земельних ділянок".

Відповідно до п. 20 Методики дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються за заявою, форму якої наведено в додатку 16, що подається в електронній або паперовій формі, як витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок за формою згідно з додатком 17. Витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок оформляється і видається автоматично в електронній формі з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

За приписами ст. 76, 78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наданий до позовної заяви Витяг з технічної документації нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 16.01.2024 та наведена у ньому інформація відповідає додатку 17 Методики.

Разом з тим, стосовно доводів скарги про безпідставне застосування міською радою при розрахунках витягу №НВ-024 та незупинення судом провадження у даній справі до розгляду Запорізьким окружним адміністративним судом справи №280/3761/25 про визнання протиправним та скасування вказаного витягу, колегія суддів враховує наступне.

Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано положеннями статей 227, 228 Господарського процесуального кодексу України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.

Застосовуючи наведену правову норму, за вимогами статті 234 Господарського процесуального кодексу України, судом має бути зазначено обґрунтування висновків, зокрема щодо неможливості розгляду справи.

Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти відсутність у господарського суду можливості самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Однак, апеляційний суд зазначає, що сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду однієї справи до прийняття рішення в іншій справі.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.01.2021 у справі № 904/8122/17, від 04.12.2020 у справі № 917/514/19, від 23.04.2021 у справі №922/1644/20 тощо.

За правовими позиціями Верховного Суду у постановах від 04.12.2020 у справі № 917/514/19, від 29.04.2020 у справі № 903/611/19, від 18.05.2020 у справі № 905/1728/14-908/4808/14, у справі 922/1644/20 від 23.04.2021, враховуючи положення п. 5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У даному випадку Відповідач вказав, що вирішення спору про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування Витягу з НГО № НВ-024 від 16.01.2024 та зобов`язання вчинити певні дії. Наявність спору у справі № 280/3761/25 щодо витягу № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок щодо земельної ділянки з кадастровим номером: :01:006:0174, сформованого Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області 16.01.2024, створює об`єктивну неможливість розгляду справи № 908/598/25, оскільки за результатом розгляду справи № 280/3761/25 будуть встановлення обставин, що будуть мати значення (преюдиціальне) для справи № 908/598/25. У випадку задоволення адміністративним судом позовних вимог ТОВ "Октан-ЄС" може бути підтверджено, зокрема, невірність розрахунків Позивача щодо заявлених позовних вимог у цій справі (№ 908/598/25), що повністю спростує заперечення Позивача.

Разом з тим, наведені Відповідачем обставини не свідчать про об"єктивну неможливість розгляду цієї справи, неможливість встановити та оцінити певні конкретні обставини (факти), що мають значення для вирішення цього спору на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

У будь якому випадку, у разі підтвердження в адміністративній справі, зокрема, протиправності витягу НГО, це не спростує законність вимог міської ради у справі №908/598/25 у цілому.

При цьому , як правильно зазначено місцевим господарським судом, якщо у справі № 280/3761/25 буде задоволено позов ТОВ ОКТАН-ЄС до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, третя особа Запорізька міська рада про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування Витягу з НГО №НВ-024 від 16.01.2024 та зобов`язання вчинити певні дії, то вказані обставини можуть стати підставою для перегляду судового рішення у цій справі №908/598/25 за нововиявленими обставинами в порядку статті 320 ГПК України.

З огляду на викладене, у суду відсутній обов"язок із зупинення провадження у даній справі.

За наведених обставин, колегія суддів відмовляє і у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі від 08.01.2026, заявленому у суді апеляційної інстанції, враховуючи, що доводи, наведені Скаржником у ньому, є аналогічними з доводами, наведеними у відповідному клопотанні, заявленому Відповідачем у місцевому господарському суді.

Колегія суддів враховує, що необґрунтоване зупинення апеляційного провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

Одночасно суд звертає увагу, що за договором купівлі-продажу Відповідач набув право власності на автозаправну станцію, що розташована на спірній земельній ділянці, та використовував цю ділянку саме для функціонування автозаправної станції, доказів зворотного останнім суду не надано.

У такому випадку, доводи Скаржника про те, що Запорізька міська рада не приймала рішення про надання спірної земельної ділянки товариству саме для розміщення автозаправного комплексу, у зв"язку з чим відсутні підстави для встановлення розміру орендної плати з урахуванням 6 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, не мають під собою підґрунтя, враховуючи при цьому користування товариством цією ділянкою у спірний період без правової підстави.

Інші доводи скарги були розглянуті колегією суддів, між тим, вони не спростовують вищевикладеного.

З урахуванням доводів та вимог апеляційної скарги щодо оскарження судового рішення, а також з огляду на зазначені вище мотиви та норми чинного законодавства України, колегія суддів дійшла висновку про зміну оскаржуваного рішення місцевого господарського суду у частині розміру сум, що підлягає стягненню з Відповідача.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути змінено.

10. Судові витрати.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на обидві сторони пропорційно задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Октан-ЄС" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 19.06.2025 у справі №908/598/25 змінити.

Викласти абзац першій, другий та третій резолютивної частини рішення у наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Октан-ЄС " (, м. Запоріжжя, вул. Карпенка Карого буд. 52 оф. 2) на користь Запорізької міської ради (69105, Запорізька область, м Запоріжжя, пр. Соборний, буд. № 206, ) дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за період з 01.02.2023 по 31.07.2024 у сумі 88002,71грн (отримувач: ГУК у Зап.обл/ТГ м.Запорiжжя/24060300, код отримувача (ЄДРПОУ): 37941997, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), номер рахунку (IBAN): UA0008479, код класифікації доходів бюджету: 24060300, найменування коду класифікації доходів бюджету: інші надходження. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Октан-ЄС"(, м. Запоріжжя, вул. Карпенка Карого буд. 52 оф. 2) на користь Виконавчого комітету Запорізької міської ради (, адреса: 69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.206), судовий збір (розрахунковий рахунок UA0034816, отримувач: Виконавчий комітет Запорізької міської ради, , банк: Державна казначейська служба України м. Київ) за подання позову в розмірі 1056,03грн."

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Запорізької міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Октан-ЄС" витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 4012,36грн. Видати наказ.

Видачу відповідних наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 15.01.2026

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін