УХВАЛА

05 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/9196/24

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:

Губенко Н. М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Сітайло Л.Г. - головуючий, Коробенко Г.П., Шапран В.В.

від 25.11.2025

за позовом ОСОБА_1

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Червоний Хутір"

про визнання недійсним рішення загальних зборів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Червоний Хутір" про визнання недійсними рішень загальних зборів, оформлених протоколом № 13 від 17.12.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням порядку скликання загальних зборів та оформлення результатів голосування Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Червоний Хутір", які відбулись 17.12.2023.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 у справі № 910/9196/24 у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2024 у справі № 910/9196/24 заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Червоний Хутір" про розподіл судових витрат задоволено частково. Присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Червоний Хутір" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн.

Постановою від 31.03.2025 Північний апеляційний господарський суд скасував рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 у справі № 910/9196/24. Прийняв нове рішення, яким позов задовольнив повністю. Визнав недійсними рішення загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Червоний Хутір", які оформлені протоколом № 13 від 17.12.2023. Присудив до стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Червоний Хутір" на користь ОСОБА_1 2 422,40 грн судового збору. Скасував додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2024 у справі № 910/9196/24. Відмовив у задоволенні заяви Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Червоний Хутір" про розподіл судових витрат.

Постановою від 03.07.2025 Верховний Суд (Баранець О. М. - головуючий суддя, судді Кролевець О. А., Мамалуй О. О.) скасував постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 у справі № 910/9196/24. Справу № 910/9196/24 передав на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

За результатом нового розгляду, постановою від 25.11.2025 Північний апеляційний господарський суд залишив без змін рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2024 у справі № 910/9196/24.

15 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 у справі № 910/9196/24; справу № 910/9196/24 передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , Судом встановлено, що її слід залишити без руху з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 287 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині 3 цієї статті.

Поряд із цим, за приписами частини 2 зазначеної статті підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

При цьому пунктом 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Таким чином, з огляду на зміст наведених вимог процесуального закону, при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити:

пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України - чітку вказівку на норму/норми (пункт, частину, статтю) права, яку, на його думку, невірно застосували суди першої та/або апеляційної інстанцій, навести постанову Верховного Суду (номер справи і дату її ухвалення), в якій викладено висновок щодо застосування саме цієї норми права, та яку не врахували суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень;

пункт 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення;

пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України - зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

У разі подання касаційної скарги з підстави, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга має містити зазначення обставин, наведених у частинах 1, 3 статті 310 цього Кодексу. Якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права. Якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, повинно бути зазначено яке саме клопотання суд необґрунтовано відхилив про витребування, дослідження або огляд яких саме доказів або інше клопотання (заяву) щодо встановлення яких конкретно обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Заявник касаційної скарги повинен враховувати і те, що за змістом пункту 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Поряд із цим, ОСОБА_1 в своїй касаційній скарзі процитував пункти 1, 2, 3 та 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, проте не вказав за наявністю якого саме виключного випадку оскаржується постанова Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 у справі № 910/9196/24. Скаржник зауважив, що при новому розгляді Північний апеляційний господарський суд не виконав вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 03.07.2025 у цій же справі, та виклав зміст цих вказівок. Водночас обов`язковість виконання судами першої чи апеляційної інстанції вказівок Верховного Суду, у зв`язку із якими скасовано судові рішення, передбачений частиною 5 статті 310 та статтею 316 Господарського процесуального кодексу України та не є виключним випадком касаційного оскарження судових рішень у розумінні частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Наведене є порушенням вимог, встановлених статтею 290 Господарського процесуального кодексу України, щодо належного обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених частиною 2 статті 287 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки у даній справі позов поданий у 2024 році, то для вирахування розміру сплати судового збору застосовується 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 3 028,00 грн, оскільки статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року встановлений у розмірі 3 028,00 грн.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною 2 цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Враховуючи викладене, судовий збір за подання касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 у справі № 910/9196/24 підлягав сплаті у сумі 4 844,80 грн, а саме: 3 028,00 грн х 200% х 0,8.

Однак до касаційної скарги ОСОБА_1 у якості документу, що підтверджує сплату судового збору, додано квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № 51 від 11.12.2025 про сплату 3 875,84 грн. Таким чином судовий збір сплачений у розмірі меншому, ніж встановлено чинним законодавством.

При цьому, розрахунок суми судового збору, наведений ОСОБА_1 у його касаційній скарзі, Судом до уваги не береться, оскільки сума судового збору за подання касаційної скарги вираховується із ставки судового збору, що підлягала сплаті, зокрема, при поданні позовної заяви. Коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору застосовується при розрахунку суми судового збору при поданні до суду процесуальних документів в електронній формі і є пільгою, якою учасники справи користуються при поданні, зокрема, позову, апеляційної чи касаційної скарг, проте така пільга не може застосовуватись двічі при розрахунку розміру судового збору.

Згідно із частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини 6 статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Відповідно до приписів частини 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави, визначеної абзацом 2 частини 1 цієї статті, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок такої особи зареєструвати електронний кабінет відповідно до статті 6 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, касаційна скарга ОСОБА_1 залишається без руху на підставі частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України із наданням скаржнику строку, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали, для усунення недоліків шляхом:

- наведення та викладення належного обґрунтування виключного/виключних випадку/випадків касаційного оскарження, передбачених частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, за наявністю якого/яких оскаржується постанова Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 у справі № 910/9196/24 з урахуванням вказівок, наведених в цій ухвалі;

- надання Суду документів, що підтверджують доплату судового збору, за подання касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 у справі № 910/9196/24 у встановленому законом порядком і розмірі, а саме в сумі 968,96 грн (таким чином, щоб у загальному розмірі, разом із вже сплаченими 3 875,84 грн, загальна сума складала 4 844,80 грн).

Згідно із частиною 4 статті 174 та частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 291, 292 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 у справі № 910/9196/24 залишити без руху.

2. Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали.

3. Роз`яснити ОСОБА_1 , що якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Верховного Суду Н. М. Губенко