ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" січня 2026 р. Справа № 924/932/25

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., при секретарі судового засідання Люковій Л.С., розглянувши матеріали справи

за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра", смт. Антоніни, Хмельницький район, Хмельницька область

до акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз", м. Хмельницький

про стягнення 130337,51 грн. попередньої оплати, 50243,09 грн. пені, 5337,98 грн. 3% річних, 22893,63 грн. інфляційних втрат

Представники сторін:

від позивача: Онищук В.В. згідно ордера ВХ №1104671

від відповідача: Доценко О.О. за довіреністю від 06.01.2025р.

У судовому засіданні, згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення. Скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення проголошено 06.01.2026р., оскільки у судовому засіданні оголошувалась перерва.

Процесуальні дії по справі:

Ухвалою суду від 12.09.2025р. відкрито провадження у справі №924/932/25 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

07.10.2025р. постановлено ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на іншу дату.

12.11.2025р. постановлено ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Виклад позицій учасників судового процесу.

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача коштів в розмірі 130337,51 грн. попередньої оплати, 50243,09 грн. - пені, 5337,98 грн. - 3% річних, 22893,63 грн. - інфляційних втрат.

Відзначає, що у період дії типового договору розподілу природного газу від 01.01.2016р. позивач виконував свої зобов`язання належним чином, зокрема, своєчасно сплачував кошти за послуги розподілу природного газу. Так, вказує, що сплатив за жовтень 2023 року 130337,51 грн. попередньої оплати, що підтверджується платіжними дорученнями. Однак, відповідач не надав послугу з розподілу природного газу. Натомість, 29.09.2023р. сторони уклали додаткову угоду про розірвання типового договору розподілу природного газу з 01.10.2023р., визначивши останнім днем надання послуг з розподілу газу 30.09.2023р.

Стверджує, що у квітні 2024 року позивачем на адресу відповідача поштовим зв`язком (02.04.2024р.) та електронним зв`язком (03.04.2024р.) надіслано претензію щодо повернення коштів, як переплату за послугу, протягом 10 календарних днів з дня отримання вказаної претензії. Вказує, що відповідач залишив вимогу поза увагою, відповіді на претензію не надано, кошти не повернуто.

За невиконання вимоги про повернення коштів відповідачу нараховано 50243,09 грн. пені (15.04.2024р. 26.08.2025р.), 5337,98 грн. - 3% річних (15.04.2024р. 26.08.2025р.) та 22893,63 грн. - інфляційних втрат (квітень 2024 року липень 2025 року).

Відповідач у відзиві, поданому 29.09.2025р., просить відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних. Не заперечує проти наявного у нього боргу в розмірі 130337,51 грн., що утворився внаслідок переплати за послуги розподілу природного газу у період ліцензованої діяльності товариства. При цьому, посилається на вимоги п. 6.6 типового договору, згідно якого у випадку переплати, позивач зобов`язаний був надіслати письмову вимогу про повернення коштів.

Відповідач заперечує надіслання позивачем претензії, вказуючи, що не отримував претензію, ні поштовим зв`язком, ні електронним зв`язком. Доданий скрін-шот екрану відповідач не вважає електронним доказом, оскільки він не містить жодних доказів направлення такого листа на адресу АТ ''Хмельницькгаз''; це лише джерело інформації, яка вже надалі нестиме доказове значення у справі. Звертає увагу, що надані позивачем підтвердження користування програмними продуктами не відносяться до первинних документів бухгалтерського обліку, зміст таких документів не захищений від внесення правок та викривлення.

Заперечує щодо нарахованої пені, обгрунтовуючи відсутністю такої відповідальності у договорі. При цьому, звертає увагу, що позивачем нараховано пеню поза межами позовної давності та поза межами допустимого строку нарахування. Також, на думку відповідача, у позивача відсутні правові підстави для нарахування інфляційних та 3% річних, оскільки вимога відповідачем не отримувалась.

У додаткових поясненнях, поданих 11.12.2025р., відповідач вважає, що позивачем не додано належних доказів надіслання на юридичну адресу відповідача претензії з додатками. На думку відповідача, якщо претензію від 02.04.2024р. №85 надіслано поштою, то згідно п. п. 61, 62 Правил надання послуг поштового звязку документом, який підтверджує, що відправлення надіслано на адресу одержувача, є саме накладна (службовий чек), в якому зазначено номер накладної, інформацію про відправника та одержувача, інформацію про відправлення, а також міститься підтвердження (підпис) відправника з підтвердженням, що інформація у даній накладній зазначена правильно.

На думку відповідача, оскільки наданий позивачем опис вкладення від 02.04.2024р. не містить номеру поштового відправлення, це унеможливлює ідентифікацію наданої послуги з відправлення претензії. Вважає, що опис вкладення у цінний лист не відповідає вимогам п. 61 Правил надання послуг поштового зв`язку.

Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позицію, викладену у відзиві.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

01.01.2016р. між акціонерним товариством ''Хмельницькгаз'', як оператором ГРМ, та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю ''Довіра'', як споживачем, укладено типовий договір розподілу природного газу, шляхом підписання заяви-приєднання, за умовами якого (п. 2.1) оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Як передбачено п. 6.6 договору, оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ.

У разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу у строк, що не перевищує 10 робочих днів з дня отримання письмової вимоги.

Відповідальність у вигляді сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України передбачена у п. 8.2 договору і стосується позивача за порушення строків оплати за цим договором.

Згідно п. 9.1 договору оператор ГРМ має право припинити розподіл природного газу споживачу в порядку та у випадках, передбачених Кодексом газорозподільних систем.

21.09.2023р. позивач перерахував відповідачу кошти за послуги з розподілу природного газу за жовтень 2023 року загалом на суму 130337,51 грн., про що свідчать платіжні доручення №6096 від 21.09.2023р. на суму 565,41 грн., №6095 від 21.09.2023р. на суму 10146,00 грн., №6094 від 21.09.2023р. на суму 53543,00 грн., №6093 від 21.09.2023р. на суму 66083,00 грн.

З 01.10.2023р. акціонерному товариству ''Хмельницькгаз'' зупинено дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, про що свідчить постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 29.09.2023р. №1775.

29.09.2023р. позивач та відповідач уклали додаткову угоду до типового договору розподілу природного газу, за умовами якої (п. 1) сторони дійшли згоди розірвати Типовий договір розподілу природного газу від 01.01.2016р. з 01.10.2023р., а останнім днем надання послуг з розподілу визначити 30.09.2023р. включно.

Згідно п. 2 додаткової угоди, зобов`язання сторін в частині розподілу природного газу за цим договором припиняються з 01.10.2023р., а в частині проведення розрахунків діють до їх повного виконання.

Сторони підписали акт звірки розрахунків станом на 30.09.2023р., згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем з повернення коштів склала 130337,51 грн.

Позивач надіслав на адресу відповідача претензію №85 від 02.04.2024р. з вимогою повернення коштів у сумі 130337,51 грн. попередньої оплати, про що свідчить опис вкладення у цінний лист від 02.04.2024р.

Також, позивачем в якості доказу надіслання вимоги з електронної пошти позивача на електронну пошту відповідача надано знімок екрана (скрін-шот).

Відповідачем кошти не повернуто, борг відповідача перед позивачем склав 130337,51 грн.

За неповернення коштів відповідачу нараховано 50243,09 грн. пені (за період з 15.04.2024р. по 26.08.2025р.), 5337,98 грн. - 3% річних (з 15.04.2024р. по 26.08.2025р.) та 22893,63 грн. - інфляційних втрат (квітень 2024 року липень 2025 року).

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги наступне.

У відповідності до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України за формою типового договору розподілу природного газу.

З матеріалів справи вбачається, що у позивача з відповідачем існували правовідносини на підставі типового договору розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання від 01.01.2016р.

За умовами вказаного договору відповідач зобов`язувався надавати позивачу послугу з розподілу природного газу, а позивач зобов`язувався прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість.

У типовому договорі від 01.01.2016р. сторони погодили, серед іншого, строки та умови надання послуг, строки та умови оплати послуг. Так, як вбачається з п. 6.6 договору, оплата вартості послуги з розподілу природного газу здійснювалась на умовах попередньої оплати.

Наявні в матеріалах справи платіжні доручення свідчать про те, що у вересні 2023 року позивач перерахував відповідачу кошти за послуги з розподілу природного газу за жовтень 2023 року загалом на суму 130337,51 грн., а саме згідно платіжних інструкцій: №6096 від 21.09.2023р. на суму 565,41 грн., №6095 від 21.09.2023р. на суму 10146,00 грн., №6094 від 21.09.2023р. на суму 53543,00 грн., №6093 від 21.09.2023р. на суму 66083,00 грн.

При цьому, відповідач - акціонерне товариство ''Хмельницькгаз'' був суб`єктом природної монополії та здійснював розподіл природного газу на підставі ліцензії, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №857 від 29.06.2017р. (із змінами, внесеними постановою НКРЕКП №1323 від 02.07.2019р.).

Однак, згідно Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 29.09.2023р. №1775 відповідачу зупинено дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, відповідно, надання послуг з розподілу природного газу було призупинено.

Сторони, скориставшись правом, наданим ч. 1 ст. 651 ЦК України, домовились розірвати типовий договір за згодою сторін з 01.10.2023р. шляхом укладення 29.09.2023р. додаткової угоди, визначивши останнім днем надання послуг з розподілу газу 30.09.2023р. включно, а в частині проведення розрахунків зобов`язання діють до їх повного виконання.

Зміст умов пункту 6.6 договору свідчить, що у випадку переплати сума переплати повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу у строк, що не перевищує 10 робочих днів з дня отримання письмової вимоги.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Волевиявлення позивача щодо повернення відповідачем коштів переплати в сумі 130337,51 грн., у порядку, встановленому у пункті 6.6 договору, було реалізовано шляхом надіслання відповідачу претензії №85 від 02.04.2024р.

В якості доказу надіслання вимоги про повернення коштів на поштову адресу позивачем надано опис вкладення з відділення поштового зв`язку та на електронну адресу надано витяг/знімок екрану.

Суд критично оцінює витяг/знімок екрану, наданий позивачем в якості доказу надіслання претензії на електронну адресу відповідача з огляду на наступне.

Електронний доказ це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи.

За правилами ч. 2 ст. 96 ГПК України електронні докази подаються у формі документів, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог Закону України ''Про електронні документи та електронний документообіг'', Закону України ''Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги''.

У даному випадку, користування програмними продуктами не відноситься до первинних документів; наданий знімок екрана (скрін-шот) не відповідає критеріям електронного доказу у розумінні ст. 96 ГПК України, оскільки не містить кваліфікованого електронного підпису. Тим більше, що зміст такого знімку екрана не захищений від внесення правок та викривлення.

З приводу опису вкладення з відділення поштового зв`язку судом приймається до уваги наступне.

Пунктом 11 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009р. №270, визначено, що поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

Внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з після оплатою (п. 19 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Із системного аналізу зазначених норм слідує, що Правилами надання послуг поштового зв`язку №270 визначено окремі категорії поштових відправлень: рекомендовані листи та листи з оголошеною цінністю.

Відповідно з описом вкладення можуть бути лише листи з оголошеною цінністю; до інших видів листів опис вкладення не передбачений.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 31.01.2024р. у справі №140/12235/21.

Судом приймається до уваги, що будь-яке поштове відправлення повинно містити, серед іншого, дані адресата зазначеного відправлення, зокрема, найменування адресата та його поштову адресу.

Тобто, для встановлення факту направлення, зокрема, юридичній особі, поштового відправлення у встановленому законодавством порядку, підлягають з`ясуванню такі обставини:

- вид поштового відправлення, яким було надіслано лист;

- наявність/відсутність опису вкладення листа (залежно від виду поштового відправлення);

- відповідність адреси одержувача, зазначеної у поштовому відправленні, місцезнаходженню юридичної особи.

В контексті зазначеного, судом приймається до уваги, що опис вкладення з відділення поштового зв`язку, наданий позивачем, свідчить про те, що позивач направив кореспонденцію листом з оголошеною цінністю.

Зміст опису вкладення свідчить про те, що серед переліку документів міститься претензія СТОВ ''Довіра'' №85 від 02.04.2024р. Одержувачем в описі вкладення значиться відповідач - АТ ''Хмельницькгаз'', адресою одержувача вказана юридична адреса відповідача: Хмельницька область, м. Хмельницький, проспект Миру, 41.

Відповідно до відбитку календарного штемпелю на описі, претензія була направлена 02.04.2024р.

З врахуванням викладеного вище, позивач надіслав вимогу про повернення коштів 02.04.2024р. на адресу відповідача засобами поштового зв`язку.

У будь-якому випадку відповідач був обізнаний з наявною переплатою коштів, оскільки оплата здійснювалась наперед, у той час як підписання додаткової угоди про розірвання договору відбулось пізніше. Тим більше, що сторони підписали акт звірки розрахунків станом на 30.09.2023р., згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем з повернення коштів склала 130337,51 грн.

З урахуванням наведеного, посилання відповідача на те, що позивач не надсилав претензію, судом до уваги не приймається.

Оскільки, відповідач зобов`язання щодо повернення коштів у строк, встановлений пунктом 6.6 договору, не виконав, він вважається боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 130337,51 грн. попередньої оплати заявлені правомірно, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім суми попередньої оплати, позивач також заявив до стягнення з відповідача 5337,98 грн. - 3% річних (з 15.04.2024р. по 26.08.2025р.) та 22893,63 грн. - інфляційних втрат (квітень 2024 року липень 2025 року).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду України від 19.06.2019р. у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду України від 04.10.2019р. у справі №915/880/18).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду України від 05.07.2019р. у справі №905/600/18).

Судом здійснено перевірку поданого позивачем розрахунку заявлених до стягнення 5337,98 грн. - 3% річних та 22893,63 грн. - інфляційних втрат та встановлено, що вказані нарахування здійснені у можливих межах, арифметично правильно, з огляду на що вимоги про їх стягнення є правомірними та підлягають задоволенню.

З приводу заявленої до стягнення суми пені в розмірі 50243,09 грн., судом відмічається наступне.

За загальним правилом, згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Сплата неустойки (штрафу, пені) являється наслідком порушення виконання зобов`язання (п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Отже, законодавець пов`язує можливість застосування неустойки, зокрема, пені за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення за договором за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Тобто, неустойка має договірний (добровільний) характер, що встановлюється за ініціативою сторін зобов`язання, а також імперативний характер (встановлений законом), тобто договірно-обов`язковий, умови про яку включаються в договір через підпорядкування імперативним вимогам правової норми. При цьому, для деяких видів зобов`язань неустойка встановлюється законом іншим нормативно-правовим актом безпосередньо, а тому сторони відповідно зобов`язання підпорядковуються існуючим правилам про неустойку стосовно, як її розміру, так і порядку та умов про її стягнення, хоча при цьому, не укладають не тільки угоди про неустойку, але і безпосередньо договору.

Якщо в укладеному між сторонами договорі відсутня чітка умова про застосування пені (або сторони не погодили механізм/розмір/предмет її нарахування), то позивач не має підстав її вимагати.

Отже, відповідальність у вигляді сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватись принцип свободи договору, оскільки сторони вправі і не передбачати будь-яких санкцій за порушення строків розрахунків.

В даному випадку сторони не передбачили в умовах типового договору розподілу природного газу від 01.01.2016р. відповідальність відповідача у вигляді сплати пені за порушення строків повернення коштів передоплати і не визначали її розмір.

Відсутній такий вид відповідальності і в додатковій угоді від 29.09.2023р., якою сторони вирішили розірвати типовий договір.

Натомість, відповідальність у вигляді сплати пені у пункті 8.2 договору передбачено щодо позивача у випадку порушення строків оплати послуг за розподіл природного газу.

З огляду на викладене вище, відсутні правові підстави для стягнення пені з відповідача у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не передбаченому законом. Тому у позовних вимогах щодо стягнення пені необхідно відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №908/1501/18 від 05.09.2019р.

Підсумовуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення з відповідача 130337,51 грн. попередньої оплати, 5337,98 грн. - 3% річних, 22893,63 грн. - інфляційних втрат.

У решті позовних вимог необхідно відмовити.

Згідно ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарськогопроцесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" (м. Хмельницький, проспект Миру, 41; ) на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра" (Хмельницька область, Хмельницький район, смт. Антоніни, площа Графська, 54; ) 130337,51 грн. (сто тридцять тисяч триста тридцять сім гривень п`ятдесят одну копійку) попередньої оплати, 5337,98 грн. (п`ять тисяч триста тридцять сім гривень дев`яносто вісім копійок) 3% річних, 22893,63 грн. (двадцять дві тисячі вісімсот дев`яносто три гривні шістдесят три копійки) інфляційних втрат, 3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок) - витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 13 січня 2026 року.

Суддя В.В. Димбовський