ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2026 Справа № 917/1167/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., секретар судового засідання Сьомкіна А.В., представники учасників справи не з`явились, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №917/1167/25

за позовною заявою Виконавчого комітету Лохвицької міської ради, вул. Перемоги, 1, м. Лохвиця, Миргородський район, Полтавська область, 37200

до Фізичної особи-підприємця Дроченко Артем Вікторович, с. Піски, Миргородський район, Полтавська область, 37233

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Держаудитслужба Північно-Східного офісу в особі Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області, м. Полтава, вул. Шевченка, 1, 36011

про визнання недійсним договору та стягнення коштів,

встановив:

12.06.2025 року до Господарського суду Полтавської області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява Виконавчого комітету Лохвицької міської ради до Фізичної особи-підприємця Дроченко Артема Вікторовича, в якому позивач просив суд:

- визнати недійсним Договір поставки товару № 505 від 21.12.2022 укладений між Виконавчим комітетом Лохвицької міської ради та Фізичною особою-підприємцем Дроченко Артемом Вікторовичем;

- стягнути з Фізичної особи-підприємця Дроченко Артема Вікторовича на користь Виконавчого комітету Лохвицької міської ради кошти в сумі 1 285 800,00 грн (вх. №1204/25).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 12.06.2025 року справу №917/1167/25 розподілено судді Погрібній С.В.

Ухвалою від 18.06.2025 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 29.07.2025 року на 10 год. 00 хв. та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Держаудитслужбу Північно-Східного офісу в особі Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області.

07.07.2025 від третьої особи надійшли пояснення щодо позову (вх. № 8960). У поясненнях третя особа зазначила, що Виконавчим комітетом проведена закупівля UA-2022-12-21-012209-a без використання електронної системи, за предметом «Генератор Einhell 7,5 кВт бензиновий 3-х фазний» в кількості 10 штук, очікуваною вартістю 1 285 800,00 грн. За результатами процедури закупівлі № UA-2022-12-21-012209-a між Виконавчим комітетом та ФОП Дроченко А.В. укладено договір поставки від 21 грудня 2022 року № 505 на суму 1 285 800,00 грн (без ПДВ). В межах ревізії встановлено, що придбання вище вказаних генераторів здійснювалось на виконання заходів місцевих програм: Комплексної програми захисту населення і територій Лохвицької територіальної громади від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру на 2023-2025 роки, затвердженої рішенням 33 сесії Лохвицької міської ради 8 скликання від 08.12.2022 № 30 (зі змінами) та комплексної програми «Територіальна оборона на 2021-2025 роки», затвердженої рішенням 4 сесії 8 скликання від 24.12.2020 № 39 (зі змінами). Управлінням відносно вказаної закупівлі проведено порівняння цін таких товарів з аналогічним придбанням іншими замовниками на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель та встановлено, що ціни, за якими було придбано дані генератори, відповідають середнім цінам на аналогічний товар. Також Виконавчим комітетом надано документи, що підтверджують проведення цінового моніторингу закупівлі вказаного товару. За результатом аналізу цінової пропозиції встановлено, що договір № 505 укладено Виконавчим комітетом з ФОП Дроченко А.В., який має найбільш економічно вигідну ціну на дату проведення цінового моніторингу.

28.07.2025 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача (вх. № 9851), позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Ухвалою від 29.07.2025 судом продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 04.09.2025 року на 09:30 год.

27.08.2025 від відповідача надійшли письмові пояснення по справі (вх. №11104), в яких просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та розглядати справу за його відсутності. Своїх поясненнях відповідач зазначив, що позивачем не доведено факту завищення відповідачем вартості товару за договором, не доведено, що договір необхідно визнати недійсним, відсутні підстави для визнання укладеного договору недійсним. Також відповідач вказував, що Управлінням у відповідності до Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550 проведено ревізію фінансово-господарської діяльності виконавчого комітету Лохвицької міської ради за період з 01 листопада 2022 року по 30 вересня 2023 року, за результатами якої складено акт від 08 грудня 2023 року № 201620- 33/041. В ході ревізії здійснено перевірка стану виконання договорів. За результатом аналізу цінової пропозиції встановлено, що договір № 505 укладено Виконавчим комітетом з ФОП Дроченко A.B., має найбільш економічно вигідну ціну на дату проведення цінового моніторингу. Ціни за генератори не завищені. В позовній заяві позивачем не наведено будь-яких обставин, які б свідчили про реальне порушення його прав та охоронюваних законом інтересів внаслідок укладення оспорюваного Договору, а також не зазначено, які саме права та інтереси позивача можуть бути захищені (поновлені) внаслідок визнання Договору недійсним. Крім того, в позовній заяві відсутні посилання на докази, які б свідчили як про порушення прав та інтересів позивача зі сторони відповідача, так і про невідповідність укладеного Договору вимогам законодавства України, чинного на момент його укладення. Відповідач просив суд відмовити в задоволені позовних вимог Виконавчого комітету Лохвицької міської ради в повному обсязі та розглянути справи без його участі.

03.09.2025 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі (вх. №11322 від 03.09.2025).

У зв`язку з перебуванням судді Погрібної С.В. у відпустці, судове засідання призначене на 04.09.2025 не відбулось. Наступне підготовче засідання у справі призначено на 18.11.2025 року на 10:00 год.

12.11.2025 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (вх. №14570).

17.11.2025 відповідачем подано заяву про відкладення підготовчого засідання на іншу дату (вх. №14785).

Ухвалою від 18.11.2025 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначити її до судового розгляду по суті на 13.01.2026 року на 11:00 год.

Розпорядженням керівника апарату суду від 01.12.2025 року №132 на підставі п. 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 917/1167/25 у зв`язку із відбуттям судді Погрібної С.В. у довготривале відрядження до іншого суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2025 року справу № 917/1167/25 розподілено судді Тимощенко О.М.

Ухвалою від 03.12.2025 року суддя Тимощенко О.М. прийняла справу до свого провадження, призначила розгляд справи по суті 13.01.2026 року на 11:00 год.

02.01.2025 року від відповідача надійшли письмові пояснення (вх. № 40).

12.01.2026 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (вх. №243).

В судове засіданні 13.01.2026 року представники учасників справи не з`явились, їх явка судом обов`язковою не визнавалась.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України). Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

21.12.2022 р. між Виконавчим комітетом Лохвицької міської ради (надалі Позивач, Замовник) та Фізичною особою підприємцем Дроченком А.В. (надалі Відповідач, Постачальник) укладено договір поставки № 505 (арк. справи 8-11).

Згідно пункту 1.1 укладеного договору про поставку № 505 від 21.12.2022 р Постачальник зобов`язується у 2022 році поставити та передати у власність Замовника генератор Einhell 7,5 кВт бензиновий 3-х фазний, в кількості та за цінами, які вказані в специфікації Додаток № 1 до Договору.

Відповідно до п. 3.1 вказаного Договору загальна вартість товару відповідно до Специфікації становить 1285800 грн, а саме: генератор Einhell 7,5 кВт бензиновий 3-х фазний у кількості 10 шт., вартістю 128580 грн за од.

Судом встановлено, що на виконання умов вказаного договору на підставі накладної № 1 від 21.12.2022 р. ФОП Дроченко А.В. передав, а уповноважена особа Виконавчого комітету Лохвицької міської ради одержала генератор Einhell 7,5 кВт бензиновий 3-х фазний у кількості 10 шт. загальною вартістю 1285800 грн. (арк. справи 13).

Після поставки генераторів Замовник перерахував постачальнику грошові кошти на загальну суму 1285800 грн. на підставі платіжного доручення № 4 від 21.12.2022 р. (арк. справи 14).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що за зверненням слідчого СУ ГУНП в Полтавській області до Полтавського відділення Національного наукового центру «ІНСТИТУТ СУДОВИХ ЕКСПЕРТИЗ ІМ. ЗАСЛ.ПРОФ. М.С. БОКАРІУСА» з постановою про доручення проведення судової експертизи у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.02.2023 за № 0000017 було проведено судові експертизи.

Так, відповідно до висновку експерта №912-914 від 21.02.2023 (арк. справи 15-20) середній рівень довільно роздрібних цін на генератор Daewoo DDAE10500DSE-3G 8.1. кВт, становить 166002,80 грн, генератор Einhell 7,5 кВт бензиновий 3-х фазний становить 70399,80 грн., генератор SUPTEC HM6000LHE(b) 6,5 KVA DIZEL становить 67200,00 грн.

Відповідно до Акту Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області № 201620-33/041 від 08.12.2023 року ревізії фінансово господарської діяльності Виконавчого комітету Лохвицької міської ради за період з 01 листопада 2022 року по 30 вересня 2023 року (арк. справи 28-30), зазначено, що з ФОП Дроченко А.В. укладено Договір поставки № 505 від 21.12.2022 р., згідно з яким передбачено поставити товар (ДК 021:2015-31120000-3) на суму 1285800,00 грн. (один мільйон двісті вісімдесят п`ять тисяч вісімсот грн. нуль коп.). Головою 21.12.2022р. взято бюджетне зобов`язання за Договором № 505 від 21.12.2022 р. на оплату за придбання джерел резервного живлення на суму 1285800,00 грн. (сплачено платіжним дорученням № 4 (внутрішній номер 246928811) від 21.12.2022 р.). В даному Акті ревізії вказано, що Виконавчим комітетом здійснено закупівлю без використання електронної системи UA-2022-12-21-012209а за предметом «Генератор Einhell 7,5 кВт бензиновий трохфазний» в кількості 10 штук очікуваною вартістю 1285800,00 грн. Договір від 21.12.2022р. № 505 укладено з Дроченко Артемом Вікторовичем на суму 1285800,00 грн.

Позивач вказував, що вказаний договір необхідно визнати недійсним з огляду на невідповідність вимогам цивільного законодавства з огляду на те, що відповідач, як продавець товару, не міг не знати реальної ринкової вартості переданого позивачу товару.

Згідно з висновком експерта №912-914 від 21.02.2023 така вартість була завищена майже у половину, адже ринкова вартість однієї одиниці майна складала 70399,80 грн.

Позивач вбачає в діях відповідача наявність умислу на вчинення правочину, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, котрий напевно знаючи ринкову вартість товару передав його позивачу, котрий фінансується за рахунок бюджетних коштів, за навмисне завищеними цінами. Отже, метою правочину з боку відповідача було прагнення реалізувати обладнання за значно завищеною ціною, що не відповідає інтересам держави і суспільства.

Виконавчий комітет Лохвицької міської ради як позивач, обґрунтовує спрямованість та відповідність оспорюваного договору ознакам, які свідчать про посягання на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства з боку відповідача

Позивач, крім іншого, також обґрунтовує свої вимоги тим, що спірний договір було вчинено під впливом помилки та під впливом обману.

При вирішення спору суд виходить з наступного.

За приписами ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підстави недійсності правочинів визначаються положенням ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 3, 6 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ст. 203 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Позивач оспорює дійсність Договору поставки товару № 505 від 21.12.2022, який укладений між Виконавчим комітетом Лохвицької міської ради та Фізичною особою-підприємцем Дроченко Артемом Вікторовичем.

Правовими підставами позову позивач зазначив, зокрема, на положення ст.ст. 203, 215, 228 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

У вирішенні справ у спорах про визнання недійсними договорів відповідно до ст. 228 ЦК України, зокрема, ч. 3 цієї норми (на яку посилається позивач), ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони, а мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Отже, необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків. Для прийняття рішення у спорі необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави й суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін та в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру у кожної із сторін.

Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність договору, що укладається, суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків (див. постанову Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №922/1391/18).

Судом встановлено, що на виконання умов вказаного договору на підставі накладної № 1 від 21.12.2022 р. ФОП Дроченко А.В. передав, а уповноважена особа Виконавчого комітету Лохвицької міської ради одержала генератор Einhell 7,5 кВт бензиновий 3-х фазний у кількості 10 шт. загальною вартістю 1285800 грн. (арк. справи 13).

Після поставки генераторів Замовник перерахував постачальнику грошові кошти на загальну суму 1285800 грн. на підставі платіжного доручення № 4 від 21.12.2022 р. (арк. справи 14).

Відповідно до висновку експерта №912-914 від 21.02.2023 середній рівень довільно роздрібних цін на генератор Einhell 7,5 кВт бензиновий 3-х фазний становить 70399,80 грн.

Відповідно до статті 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Оцінюючи висновок експерта суд враховує, що згідно змісту дослідної частини висновку експерта №912-914 від 21.02.2023 по першому питанню зазначено, що первинна вартість генераторів визначалася порівняльним підходом, стосовно аналогічних виробів даної товарної групи, найбільш широко представленим в роздрібній торгівельній мережі. На підставі указаного, експертом був проведений порівняльний аналіз цінової ринкової інформації на ринку комерційних пропозицій на період часу, що стосується проведення даної товарознавчої експертизи лютий 2023 року. В ході дослідження експертом був проведений аналіз цін на генератор, що містися на веб-сайтах (фото №1-5, арк справи 17-18).

Водночас, у заключній частині висновку експерта ( по першому питанню) вказано, що середній рівень довільно роздрібних цін на генератор р Einhell 7,5 кВт бензиновий 3-х фазний становить 70399,80 грн.

Суд враховує, що інформація, яка відображена у дослідницькій та заключних частинах експертного висновку є взаємосуперечливою, оскільки експерт фактично проводив порівняльний аналіз цін на товар станом на лютий 2023 року, одночасно з цим дійшов висновку про актуальність інформації щодо вартості аналогічного товару станом на грудень 2022 року (момент укладення договору № 505). Тобто висновок про вартість товару експертом зроблено за інший період, ніж той, що ним аналізувався.

Також із висновку експерта не вбачається того, що він ґрунтувався на результатах дослідження усієї сукупності факторів, що об`єктивно впливають на вартість такого товару, наприклад: де знаходиться цей товар (в якому місті), чи входить до ціни закупівлі його доставка замовнику або самовивіз, чи включає ціна товару в себе всі податки та збори, а також монтажні роботи та заходи, пов`язані із веденням його в експлуатацію.

Крім того, у п. 3.2. договору поставки №505 від 21.12.2022 передбачено, що до ціни цього договору включено: ціну самого товару, всі податки, збори, обов`язкові платежі, що сплачуються або мають бути сплачені постачальником, усі інші витрати постачальника, пов`язані з пакуванням, маркуванням, доставкою, зборкою, завантаженням та розвантаженням товару на складі замовника.

Тобто, умови укладеного між сторонами договору, окрім самої ціни товару, також включають в себе низку інших витрат, які впливають на кінцеву вартість товару, а тому наведений у висновку експерта №912-914 від 21.02.2023 року середній рівень цін аналогічних товарів, який не враховує вартість додаткових витрат та послуг, не може братися судом до уваги в обґрунтування висновку про завищення вартості переданого позивачу товару за договором поставки №505 від 21.12.2022.

Експерт проводив порівняльну оцінку аналогічного товару на веб-сайтах роздрібних торгівельних мереж таких як, зокрема, "Епіцентр", "Розетка" тощо, які не містять у своєму інтерфейсі такого інструменту для відстеження динаміки цін за попередні періоди часу, що додатково підтверджує висновок суду про те, що експертом бралася до уваги інформація про ціни аналогічного товару саме станом на лютий 2023 року, а не за грудень 2022 року.

Слід врахувати також й те, що визначення точної дати або конкретного періоду часу здійснення експертом аналізу ринкових цін на аналогічні товари у даному випадку має істотне значення для вирішення спору, оскільки особливість ціноутворення такого виду товару (генератора) та визначення його вартості, у тому числі непередбачувані коливання цін (як в бік збільшення, так і зменшення), напряму пов`язані із збройною агресією проти України та початку з жовтня - листопада 2022 року (тобто напередодні закупівлі товару) ворожих обстрілів об`єктів енергетичної інфраструктури країни.

Натомість, з наданих позивачем доказів на підтвердження завищення вартості товару, а саме, з висновку експерта №912-914 від 21.02.2023 слідує, що експерт досліджував ціни на аналогічні види товарів у лютому 2023 року, тобто такі ціни були актуальними лише через два місяці після проведення спірної закупівлі.

Отже, висновок експерта №912-914 від 21.02.2023 року не може об`єктивним чином підтверджувати реальну ринкову вартість аналогічного товару станом на грудень 2022 року, оскільки він не враховує ціни додаткових послуг, які надавалися відповідачем за договором поставки №505 від 21.12.2022, а відтак з нього не вбачається за можливе встановити дійсне та суттєве перевищення вартості реалізованого товару.

Надаючи оцінку Акту Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області № 201620-33/041 від 08.12.2023 року ревізії фінансово господарської діяльності Виконавчого комітету Лохвицької міської ради за період з 01 листопада 2022 року по 30 вересня 2023 року, суд враховує висновки Верховного Суду щодо оцінки актів ревізії фінансової інспекції, викладені, зокрема, у постанові від 18.02.2020 у справі № 910/1784/16, яка полягає у тому, що акт ревізії є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання.

Як встановлено судом, Управлінням у відповідності до Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550 згідно пункту 3.2.7.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Північно-східного офісу Держаудитслужби на ІV квартал 2023 року проведено ревізію фінансово-господарської діяльності виконавчого комітету Лохвицької міської ради за період з 01 листопада 2022 року по 30 вересня 2023 року, за результатами якої складено акт від 08 грудня 2023 року № 201620-33/041. В ході ревізії здійснено перевірка стану виконання договорів, предметом яких є поставка генераторів. Так, Виконавчим комітетом проведена закупівля UA-2022-12-21-012209-a без використання електронної системи, за предметом «Генератор Einhell 7,5 кВт бензиновий 3-х фазний» в кількості 10 штук, очікуваною вартістю 1 285 800,00 грн. За результатами процедури закупівлі № UA-2022-12-21-012209-a між Виконавчим комітетом та ФОП Дроченко А.В. (разом сторони) укладено договір поставки від 21 грудня 2022 року № 505 на суму 1 285 800,00 грн (без ПДВ).

В межах ревізії встановлено, що придбання вище вказаних генераторів здійснювалось на виконання заходів місцевих програм: Комплексної програми захисту населення і територій Лохвицької територіальної громади від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру на 2023-2025 роки, затвердженої рішенням 33 сесії Лохвицької міської ради 8 скликання від 08.12.2022 № 30 (зі змінами) та комплексної програми «Територіальна оборона на 2021-2025 роки», затвердженої рішенням 4 сесії 8 скликання від 24.12.2020 № 39 (зі змінами).

Управлінням відносно вказаної закупівлі проведено порівняння цін таких товарів з аналогічним придбанням іншими замовниками на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель та встановлено, що ціни, за якими було придбано дані генератори, відповідають середнім цінам на аналогічний товар. В Акті ревізії вказано, що Виконавчим комітетом надано документи, що підтверджують проведення цінового моніторингу закупівлі вказаного товару. За результатом аналізу цінової пропозиції встановлено, що договір № 505 укладено Виконавчим комітетом з ФОП Дроченко А.В., який має найбільш економічно вигідну ціну на дату проведення цінового моніторингу.

Держаудитслужбою порівнянням цін таких товарів з аналогічним придбанням іншими замовниками на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель встановлено, що ціни, за якими було придбано дані генератори, відповідають середнім цінам на аналогічний товар станом на відповідні дати.

Отже, Держаудитслужба, як уповноважений державний орган у сфері фінансового контролю, перевірила використання бюджетних коштів та відповідність спірної закупівлі вимогам законодавства, за результатами чого підтвердила законність дій позивача щодо здійснення цінового моніторингу пропозицій постачальників, а також самостійно здійснила аналіз ринкових цін та підтвердила їх відповідність середнім цінам на аналогічні товари, у тому числі за укладеним між сторонами договором поставки товару №505 від 21.12.2022.

В матеріалах справи відсутні будь-яких належні та допустимі доказів істотного перевищення ринкової вартості придбаного позивачем товару, а тому відсутні підстави вважати оспорюваний договір таким, що суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, зокрема, таким, що спрямований виключно на порушення правового господарського порядку за наявності умислу (наміру) його сторін.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тобто обман має місце, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено. Усі ці обставини - наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 ЦК України може бути визнаний судом недійсним. Отже, позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

При цьому обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Отже, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 910/15424/19).

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Як встановлено судом, спірний договір поставки товару №505 від 21.12.2022 укладений між сторонами за результатами проведеної позивачем процедури закупівлі та після аналізу цінових пропозицій інших постачальників. Правомірність цих дій підтверджена уповноваженим органом Держаудитслужбою за результатами проведеної ревізії.

Позивач при укладенні договору мав право та об`єктивну можливість самостійно перевірити ціни на подібні товари на веб-сайтах інших постачальників у найпоширеніших мережах промислових товарів (у тому числі й тих, про які зазначені у висновку експерта). Спірний правочин є реальним і виконаним, за результатами його реалізації Лохвицька територіальна громада отримала відповідні товари (генератори), а постачальник грошові кошти.

З огляду на викладене, позивачем не доведено укладення ним спірного правочину під впливом помилки або внаслідок введення в оману.

Позивачем також не доведено наявності помилки щодо якостей або властивостей майна, які значно знижують його цінність, або щодо можливості використання цього майна за цільовим призначенням.

Товар, який був предметом спірного договору, має середню ціну, що відображено у висновках акту ревізії Держаудитслужби, і позивач як покупець був обізнаний щодо якостей і фізичного стану цього товару, прийняв його на виконання договору без будь-яких зауважень.

До того ж суд приймає до уваги, що позивач використовував товар майже три роки до подання позову у цій справі, доказів наявності скарг / зауважень чи повернення товару постачальнику матеріали справи не містять.

Також позивачем не доведено, що постачальник (відповідач) діяв під впливом усвідомленого наміру ввести покупця в оману, адже покупець був обізнаний щодо кількості, якості і технічних характеристик придбаного майна.

У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.03.2024 у справі №904/192/22, у якій причиною виникнення спору стало питання неналежного витрачання коштів державного бюджету, головним розпорядником яких є Міністерство, внаслідок того, що у одержувача бюджетних коштів (Спортивний центр) були відсутні законні підстави для проведення закупівлі робіт у переговорній процедурі на підставі абз. 5 п. 2 ч. 2 ст. 40 Закону України "Про публічні закупівлі", викладено правову позицію та зазначено про те, що застосування наслідків недійсності правочину на користь позивача, який не є стороною оспорюваного договору, наразі неможливе при застосуванні процесуальної конструкції, запропонованої прокурором, оскільки кошти підлягають стягненню з ТОВ "Хелг" на користь підприємства як іншої сторони оспорюваного правочину, і, як наслідок, вказана одностороння реституція не відповідає положенням чинного законодавства, адже для захисту інтересів держави нераціонально та неефективно витрачені бюджетні кошти мають повертатися (стягуватися) саме на користь держави в особі уповноваженого органу (міністерства) як головного розпорядника бюджетних коштів, тобто на користь державного бюджету.

З рахуванням наведеного, навіть якби укладений між сторонами договір поставки і був недійсним, то захист інтересів Лохвицької територіальної громади (від імені та в інтересах якої фактично діє позивач), яка витратила бюджетні кошти на реалізацію цього правочину, полягали б у тому, щоб зберегти у комунальній власності отримане майно і компенсувати збитки, завдані завищенням ціни на поставлені генератори (тобто різницю між середньоринковою вартістю і завищеною сумою), або повністю повернути до місцевого бюджету сплачені кошти, повернувши постачальнику генератори.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.12.2021 у справі №906/1061/20 уточнив висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 07.07.2021 у справі № 905/1562/20 щодо неефективності обраного Прокурором способу захисту права та зазначив, що: "Позовна вимога про визнання недійсним виконаного договору без одночасного заявлення позовної вимоги про застосування наслідків недійсності правочину, передбачених ст. 216 ЦК України, є належним способом захисту, який передбачений законом. Водночас вирішуючи питання про можливість задоволення такого позову, суд, з урахуванням конкретних обставин справи має визначитися із ефективністю обраного позивачем способу захисту - визначити наслідки визнання договору недійсним для держави, в інтересах якої прокурором подано позов, з`ясувати, яким чином будуть відновлені права держави як позивача, зокрема можливість проведення двосторонньої реституції, можливість проведення повторної закупівлі товару (робіт, послуг) у разі повернення відповідачем коштів, необхідність відшкодувати іншій стороні правочину вартість товару (робіт, послуг) чи збитки".

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.01.2023 у справі №904/115/22 колегія суддів погодилася з висновками судів попередніх інстанцій про те, що обраний прокурором спосіб захисту прав у цій справі є неефективним, адже повернення до місцевого бюджету грошових коштів за виконані підрядником та прийняті замовником роботи внаслідок застосування наслідків недійсності правочину, не звільняє замовника від обов`язку відшкодування вартості виконаних робіт у подальшому за зверненням виконавця робіт. При цьому, як вірно зазначено апеляційним судом, оскільки вартість грошової компенсації за виконані роботи підряднику буде визначатись на момент її відшкодування, існує обґрунтоване припущення того, що вартість цієї компенсації буде більшою ніж та, що вже сплачена за оспорюваним договором. Указане, у свою чергу, буде мати наслідком не захист інтересів щодо яких заявлено позов, а їх порушення".

У даній справі Виконавчий комітет Лохвицької міської ради просить визнати недійсним договір поставки та стягнути з ФОП Дроченко А.В. на свою користь грошові кошти в сумі 12858000 грн, тобто застосувати односторонню реституцію на підставі ч. 3 ст. 228 ЦК України.

Позивач зазначає про те, що поставлений відповідачем товар був оплачений з рахунку Державної казначейської служби України за рахунок цільових бюджетних коштів, при цьому просить застосувати передбачені ч. 3 ст. 228 ЦК України наслідки недійсності правочину, яка передбачає повернення (стягнення) нераціонально та неефективно витрачених бюджетних коштів не на рахунок сторони правочину (у даному випадку позивача), а на користь державного бюджету.

З наведеного слідує, що фактично, у разі задоволення позовних вимог Виконавчого комітету Лохвицької міської ради (який заінтересований щодо законного та раціонального витрачання коштів), якому, як зазначає позивач, завдано збитків, місцевий бюджет не отримає відповідного відшкодування, а навпаки - втратить як оплачене майно (яким позивач користується майже три роки та вартість якого на цей час може бути більшою, ніж на момент придбання), що буде стягнуто в дохід державного бюджету, так і сплачені за спірним договором кошти.

Коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який був до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено і підписано 15.01.2026 року

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Тимощенко О.М.