ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2026 р. Справа №907/1161/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді Г.В. Орищин

Г.Г. Якімець,

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Тимківа Юрія Степановича за вих. № 22/10/25/7 від 24.10.2025 року (вх. № 01-05/3116/25 від 24.10.2025 року)

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 17.10.2025 року (суддя С.В.Сисин; повну ухвалу складено 17.10.2025 року) про відмову у видачі судового наказу

у справі № 907/1161/25

за заявою стягувача: фізичної особи-підприємця Тимківа Юрія Степановича (надалі ФОП Тимків Ю.С.)

до боржника: філії «Королівський спеціалізований кар`єр» Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор»

за вимогою про стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 232500 грн за договором № 01/04-20 від 01.04.2020 надання послуги спецтехніки згідно акту № ОУ-0000005 від 30.06.2020 здачі-прийняття робіт (надання послуг),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви про видачу судового наказу

09.10.2025 року ФОП Тимків Ю.С. звернувся до Господарського суду Закарпатської області із заявою про видачу судового наказу до філії «Королівський спеціалізований кар`єр» Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» з вимогою про стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 232500 грн за договором № 01/04-20 від 01.04.2020 надання послуги спецтехніки згідно акту № ОУ-0000005 від 30.06.2020 здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Заява обґрунтована тим, що 01.04.2020 року між сторонами було укладено договір №01/04-20 про надання послуг спецтехніки. Заявник з посиланням на затверджений сторонами договору акт №ОУ-0000005 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.06.2020 року стверджує, що такі послуги спецтехніки були надані 30.06.2020 року. Проте, в порушення умов договору боржник не сплатив за надані послуги.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 17.10.2025 року у справі №907/1161/25 відмовлено ФОП Тимків Ю.С. у видачі судового наказу по заяві №09/10/25 від 09.10.2025 року про стягнення з боржника Філії «Королівський спеціалізований кар`єр» Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» заборгованості за надані послуги у розмірі 232500 грн за договором № 01/04-20 від 01.04.2020 року надання послуги спецтехніки згідно акту № ОУ-0000005 від 30.06.2020 року здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Ухвала суду мотивована тим, що за вимогою ФОП Тимків Ю.С., наведеною у заяві про видачу судового наказу, до боржника Філії «Королівський спеціалізований кар`єр» Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» про стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 232500 грн за договором №01/04-20 від 01.04.2020 року згідно акта № ОУ-0000005 від 30.06.2020 року здачі-прийняття робіт (надання послуг) пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 152 ГПК України є підставою відмови у видачі судового наказу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ФОП Тимків Ю.С. подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції, вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції помилково вказав на сплив трирічного строку позовної давності, відлічуваного з 15.07.2020 року, так як сам строк позовної давності не може бути завершений у випадку зупинення на законодавчому рівні його обчислення, не врахувавши зупинення перебігу позовної давності на період дії воєнного стану. Стверджує, що перебіг та обчислення строку позовної давності в порядку, визначеному законом, були зупинені з 02.04.2020 року по 03.09.2025 року. Заявляє, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що строк позовної давності минув та помилково застосував п.5 ч.1 ст. 152 ГПК України. Просить скасувати ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 17.10.2025 року у справі №907/1161/25 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Філія «Королівський спеціалізований кар`єр» Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» не надавала письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Апеляційне провадження у справі

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2025 року головуючим-суддею (суддею-доповідачем) у справі №907/1161/25 визначено суддю О.В. Зварич, суддів: І.Ю.Панову, О.І.Матущака.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду № 511 від 17.11.2025 року призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 907/1161/25 у зв`язку із перебуванням на навчанні судді-члена колегії О.І.Матущака та у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії І.Ю.Панової.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2025 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі №907/1161/25 визначено суддю О.В. Зварич, суддів: Г.Г. Якімець, Г.В.Орищин.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.11.2025 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою у справі №907/1161/25 та ухвалено здійснити перегляд ухвали Господарського суду Закарпатської області від 17.10.2025 року у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно з частиною 2 статті 271 Господарського процесуального кодексу України.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З`ясовуючи обставини стосовно ознайомлення учасників справи з порядком розгляду вказаної справи, суд встановив таке.

Ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 17.11.2025 року про розгляд справи №907/1161/25 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 21.11.2025 року відправлено учасникам справи на адреси, зазначені в апеляційній скарзі.

Зокрема, ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 17.11.2025 року про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Тимківа Юрія Степановича на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 17.10.2025 року у справі № 907/1161/25 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 21.11.2025 року надіслано апелянту на адресу, зазначену в його апеляційній скарзі.

11.12.2025 року до Західного апеляційного господарського суду повернулось поштове відправлення R30 з ухвалою від 17.11.2025 року із зазначенням причин повернення: «адресат відсутній».

Направлення судом листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Відтак, у разі якщо лист направлено судом за належною адресою, і не вручено адресату у зв`язку з посиланням на "адресат відсутній за вказаною адресою", вважається, що адресат повідомлений про надсилання судом такого листа.

Подібний висновок міститься, зокрема у постанові Верховного Суду від 06.10.2025 року у справі №904/6704/23.

Таким чином, суд вчинив необхідні дії щодо належного повідомлення учасників справи про порядок розгляду справи №907/1161/25.

На час ухвалення постанови від учасників справи не надходило жодних заяв чи клопотань щодо порядку розгляду апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Тимківа Юрія Степановича на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 17.10.2025 року у справі №907/1161/25.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.

Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ст. 114 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд визнав необхідним ухвалити постанову у цій справі в межах розумного строку.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 2 статті 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Наказне провадження - це самостійний, особливий, спрощений вид судового провадження під час розгляду господарських справ про стягнення грошової заборгованості за договором, спрямований на швидкий та ефективний захист прав заявника, в якому суд в установлених законом випадках за заявою особи без судового засідання і виклику сторін на підставі достатніх, допустимих і належних доказів видає судовий наказ, який одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом.

За приписами статті 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

З аналізу змісту пункту 7 частини 1 статті 155 Господарського процесуального кодексу України можна дійти висновку, що при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Отже, судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи (видаткові накладні, акти, листування, рух коштів, виписки банку), що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

Пунктом 5 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України перебачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Вказаною нормою процесуального закону чітко і недвозначно зазначено підставу для відмови у видачі судового наказу, а саме: з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Отже, при зверненні до суду в наказному провадженні заявник повинен керуватися тими нормами процесуального закону, які встановлюють строк і порядок для звернення до суду в наказаному провадженні (Розділ ІІ ГПК України) та розуміти відповідне реагування суду, якщо заявником не буде дотримано вимог закону.

Обґрунтовуючи свою заяву, ФОП Тимків Ю.С. вказав, що 01.04.2020 року між ним та ДП «Закарпатський облавтодор» було укладено договір №01/04-20 про надання послуг, підтвердженням факту надання послуг є Акт № ОУ-000005 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.06.2020 року.

Зокрема, із змісту заяви про видачу судового наказу, долучених до заяви доказів вбачається, що заявник просить стягнути з боржника заборгованість у розмірі 232500 грн за договором № 01/04-20 від 01.04.2020 надання послуги спецтехніки.

Оскільки згідно з умовами п.5.3. договору передбачено обов`язок замовника (Філії «Королівський спеціалізований кар`єр») сплатити за надані послуги підряднику (ФОП Тимків Ю.С.) протягом 10 (десяти) робочих днів з дати затвердження акта про приймання передачі виконаних робіт і заявник з посиланням на затверджений сторонами договору акт №ОУ-0000005 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.06.2020 року стверджує, що такі послуги спецтехніки були надані 30.06.2020 року, то з наведеного судом встановлено, що Філія «Королівський спеціалізований кар`єр» з 15.07.2020 року (на 11 робочий день після затвердження акта №ОУ-0000005 від 30.06.2020 року) прострочила свої зобов`язання по оплаті наданих послуг за договором.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції виснував, що за вимогою ФОП Тимків Ю.С., наведеною у заяві про видачу судового наказу, до боржника Філії «Королівський спеціалізований кар`єр» Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» про стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 232500 грн за договором №01/04-20 від 01.04.2020 року згідно акта № ОУ-0000005 від 30.06.2020 року здачі-прийняття робіт (надання послуг) пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 152 ГПК України є підставою відмови у видачі судового наказу.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із частиною 1 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

У відповідності до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За положеннями частини 1 статті 254 Цивільного кодексу України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із частиною 1, 5 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

З врахуванням вказаним норм та враховуючи обґрунтування заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції правильно зазначив, що з 15.07.2020 року починається перебіг позовної давності, встановлений законом, тривалістю у три роки за вимогою про стягнення заборгованості за договором № 01/04-20 від 01.04.2020 року надання послуги спецтехніки за актом № ОУ-0000005 від 30.06.2020 здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Покликання апелянта на те, що суд першої інстанції помилково вказав на сплив трирічного строку позовної давності, відлічуваного з 15.07.2020 року, так як сам строк позовної давності не може бути завершений у випадку зупинення на законодавчому рівні його обчислення на період дії воєнного стану, а також покликання на те, що перебіг та обчислення строку позовної давності в порядку визначеному законом були зупинені з 02.04.2020 року по 03.09.2025 року колегія суддів оцінює критично, оскільки законодавством надавалися винятки щодо перебігу саме позовної давності. Змін щодо продовження чи зупинення перебігу строку на звернення до суду із заявою в наказному провадженні законодавством не вносилось.

Процесуальним законом чітко встановлювався строк, протягом якого заявник має право звернутися із відповідною заявою про видачу судового наказу в наказному провадженні, а саме протягом строку, який не перевищує позовну давність, встановлену законом для відповідної вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за відповідною вимогою.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 152 ГПК України відмова у видачі наказу законодавцем пов`язується саме зі спливом строку, який перевищує позовну давність та на даній стадії і в даному виді провадження (наказному) суд позбавлений можливості досліджувати питання обґрунтованості пропуску такого строку заявником, в тому числі й з`ясовувати питання продовження строків позовної давності.

Апеляційний господарський суд зазначає, що підставою для відмови у видачі наказу є встановлення обставин спливу позовної давності, встановленої законом, щодо заявленої стягувачем вимоги. Такі підстави для відмови у видачі судового наказу свідчать про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності/порушення його права, щодо спливу позовної давності, в тому числі щодо наявності прострочення виконання зобов`язання боржником (зокрема, з метою визначення періоду, який знаходиться в межах позовної давності). Однак, такі повноваження суду в межах наказного провадження є обмеженими, враховуючи функціональне призначення інституту наказного провадження та принцип пропорційності господарського судочинства (стаття 15 ГПК України). У випадку заявлення вимог поза межами позовної давності, навіть щодо частини періоду нарахування в межах певного виду вимог, мають місце обставини, які свідчать про відсутність безспірності вимог, що є обов`язковою умовою наказного провадження, а отже суд повинен відмовити у видачі наказу з таких підстав.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала місцевого господарського суду постановлена з дотриманням вимог процесуального права, є законною та обґрунтованою. Висновки, наведені в оскаржуваній ухвалі, не спростовуються доводами скаржника.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції постановив ухвалу у відповідності до з`ясованих обставин, що мають значення для справи та норм процесуального права. Така ухвала є законною та обґрунтованою, а відтак її необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишаються за скаржником відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п. 10 ч. 3 ст. 2, ст. ст. 8, 86, 114, 255, 269, 270, 271, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Тимківа Юрія Степановича за вих. №22/10/25/7 від 24.10.2025 року (вх. № 01-05/3116/25 від 24.10.2025 року) залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 17.10.2025 року у справі № 907/1161/25 без змін.

Справу повернути в господарський суд Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя Г.В. Орищин

Суддя Г.Г. Якімець