ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"13" січня 2026 р. Справа № 911/57/26

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Флай ойл" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транссхід" про забезпечення позову про стягнення 1 068 582,60 гривень

установив:

Через канцелярію Господарського суду Київської області до подання позовної заяви від Товариства з обмеженою відповідальністю "Флай ойл" (далі ТОВ "Флай ойл"/заявник) надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Транссхід" (ідентифікаційний код 43451925) (далі ТОВ "Транссхід"), як у національній валюті, так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, у межах розміру майбутніх позовних вимог на загальну суму 1 068 582,60 гривень.

Вказуючи про предмет майбутнього позову та необхідність вжиття обраних заходів забезпечення такого позов, заявник зазначив, зокрема, про таке:

- протягом дії укладеного між сторонами договору №472-24 від 05.03.2024 ТОВ "Флай ойл" виконало власні договірні обов`язки та поставило ТОВ "Транссхід" з 20.05.2025 по 16.09.2025 дизельне паливо на загальну суму 1 897 461,48 грн;

- у вересні-жовтні 2025 року склалася ситуація, за якої ТОВ "Транссхід" повністю припинило виконання своїх грошових зобов`язань за договором, у зв`язку з чим заявником 22.10.2025 до Господарського суду Київської області подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транссхід" про стягнення 2 050 680,40 грн заборгованості;

- після отримання інформації про відкриття провадження за вказаним позовом у справі №911/3247/25, ТОВ "Транссхід" частково відновило виконання своїх обов`язків за договором, сплативши у листопаді 2025 року загалом 1 088 800,00 гривень;

- у листопаді 2025 року між сторонами досягнуто усної домовленості про відкликання позивачем позовної заяви у справі №911/3247/25 та погашення покупцем усіх грошових зобов`язань до 15.12.2025.

Відтак, як зауважив заявник, на виконання своєї частини усної домовленості він подав заяву про залишення позовної заяви в межах справи №911/3247/25 без розгляду у зв`язку з її відкликанням, та 01.12.2025 Господарський суд Київської області постановив відповідну ухвалу про залишення позову ТОВ «Флай Ойл» без розгляду.

Водночас, за доводами, заявника з 14.11.2025 він здійснив постачання на користь ТОВ «Транссхід» нових партій дизельного пального на суму 336 690,00 гривень, попри вказане, як з`ясовано пізніше, дії ТОВ «Транссхід» щодо часткового виконання своїх грошових зобов`язань за договором відбулись лише для введення в оману керівництва ТОВ «Флай Ойл» з метою врегулювання судової справи (щоб унеможливити примусове стягнення всієї суми боргу за судовим рішенням) для надання можливості несплати залишку заборгованості за поставлені партії товарів.

У розрізі зазначеного заявник зауважив, що після досягнення своєї мети у вигляді врегулювання судового спору по справі №911/3247/25, покупець повторно повністю припинив виконання своїх зобов`язань за договором, сплативши 31.12.2025 лише 80000,00 гривень, чим зумовив доведення розміру заборгованості за договором до 1068582,60 гривень.

З огляду на вказане та те, що надіслану за юридичною адресою претензію стосовно добровільного виконання своїх грошових зобов`язань, ТОВ «Транссхід» не забирає з поштового відділення, заявник вважає, що у покупця відсутній намір виконувати свої грошові зобов`язання за договором у добровільному порядку, тоді як:

- покупець систематично та злісно порушує умови договору щодо оплати поставленого товару та грубо порушує встановлений пунктом 2.6 договору строк оплати, не дотримуючись максимального терміну у 5 банківських днів для остаточної оплати кожної партії товару;

- за найбільш давньою несплаченою в повному обсязі поставкою за наявною на теперішній час заборгованістю (16.08.2025) строк затримання оплати склав 143 календарних днів;

- повністю несплаченими залишаються поставки дизельного пального здійснені у другій половині серпня 2025 року, у вересні, листопаді та грудні 2025 року, що свідчить про системний характер порушень і свідоме ігнорування договірних зобов`язань з боку ТОВ «Транссхід».

Також, на переконання заявника, додатковим доказом недобросовісних дій ТОВ «Транссхід» є непідписання останнім направлених в електронному вигляді у підсистемі MEDOC двох бухгалтерських документів: останньої видаткової накладної на паливо від 01.12.2025 та акта звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2025.

Звідси заявник стверджує, що здійснених покупцем після укладання домовленості врегулювання судового спору по справі №911/3247/25 оплат у сумі 80 000,00 грн, тобто менше, ніж вартість отриманого у листопаді-грудні 2025 року дизельного пального (336 690,00 грн), може свідчити про підготовку покупця до відчуження майна, переведення коштів, укладання фіктивних договорів або інших маніпуляцій, які можуть унеможливити задоволення законних вимог постачальника за договором.

Підсумовуючи вказане, враховуючи значний розмір заборгованості, тривалість прострочення та демонстративне ігнорування будь-якого спілкування та виконання договірних зобов`язань з боку ТОВ «Транссхід», заявник зазначив, що у нього існують обґрунтовані побоювання щодо того, що вказане товариство може здійснити дії, спрямовані на приховування майна, відчуження активів, переведення коштів на рахунки третіх осіб або іншим чином унеможливити виконання майбутнього судового рішення.

Мотивуючи наявність підстав для задоволення заяви та накладення арешту, ТОВ "Флай ойл" наведено позиції суду касаційної інстанції у питанні вжиття заходів забезпечення позову, зокрема заявником здійснено посилання на постанову Верховного Суду від 06.10.2022 у справі №905/446/22, згідно якої:

- у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача у будь-який момент як розпорядитися коштами, що знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що у майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача;

- саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач.

Окрім того у відповідній заяві ТОВ "Флай ойл" зауважило, що сторони не позбавлені права звернутися до суду з відповідним клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у разі надання відповідних доказів, які б спростовували необхідність застосування таких заходів.

Заходи ж зустрічного забезпечення заявник запропонував не здійснювати з огляду на сталу судову практику розгляду заяв про забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно, а також обрання заходу забезпечення позову, який носить стандартний характер при наявності звичайних господарських взаємовідносин між сторонами.

Оцінивши доводи та аргументи заявника стосовно необхідності вжиття заходів забезпечення майбутнього позову, суд дійшов таких висновків.

Приписами ст. ст. 136, 140 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

У відповідності до частин 1 та 4 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З огляду на викладені вище норми процесуального закону вжиття заходів забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя та уникнення можливого порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, відтак умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Тобто інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту та охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Водночас, розглядаючи заяву про забезпечення позову у порядку вказаних вище процесуальних норм, зокрема і частини 4 статті 137 ГПК України, слід враховувати, що однією із умов для застосування заходів забезпечення позову є те, що ці заходи мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, відтак співмірність та адекватність заходу до забезпечення позову передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням, зокрема, вартості майна, що підлягає арешту, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Поряд з тим, обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Звідси, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову та які можуть виражатись у вчиненні відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Так, законом не визначено перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору: повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Схожі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2024 у cправі №910/3268/22.

Однак заявником доказово не підтверджено наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування обраного ним заходу забезпечення позову - накладення арешту на грошові кошти ТОВ "Транссхід", зокрема обставин:

- вчинення ТОВ "Транссхід" будь-яких дій, спрямованих як на витрачання/списання коштів з рахунків, у тому числі не для здійснення розрахунків з ТОВ "Флай ойл", так і на реалізацію майна чи підготовчі дії до його реалізації;

- доведення товариства до банкрутства, тощо.

Посилання ж заявника на невиконання ТОВ "Транссхід" грошових зобов`язань за договором судом оцінюються критично оскільки такі обставини, у тому числі і щодо розміру таких зобов`язань і, власне, заборгованості є спірними за майбутнім позовом та підлягають встановленню під час розгляду справи по суті.

Звідси покладені в основу обґрунтування заяви обставини спору по суті та докази поставки товару та проведення часткових розрахунків, як і подання позову у іншій справі та залишення його судом без розгляду за заявою ТОВ "Флай ойл":

- не несуть у собі безсумнівну правдивість та не слугують тією інформацією, яка може встановлювати об`єктивну істинність обставин вчинення покупцем будь-яких дій, спрямованих на витрачання/списання коштів з рахунків, у тому числі не для здійснення розрахунків з позивачем;

- не свідчать про безпосередній зв`язок між зазначеними у відповідно наданих заявником документах та обставинами вчинення покупцем будь-яких дій, спрямованих на витрачання/списання коштів з рахунків, у тому числі не для здійснення розрахунків з позивачем.

Суд зауважує, що ані обставини поставки товару та проведення часткових розрахунків за такий товар, ані процесуальна поведінка учасників спору у іншій справі, як і обставини непідписання покупцем первинних та облікових документів не свідчать про умисні дії ТОВ "Транссхід", спрямовані на витрачання/списання коштів з рахунків, у тому числі не для здійснення розрахунків з ТОВ "Флай ойл" за договором.

Доводи заявника про неотримання ТОВ "Транссхід" претензії також не свідчать про вчинення вказаним товариством навмисних дій щодо розтрати коштів.

Висновуючи вказане вище, судом враховано, що належність доказів спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини, тобто під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

Отже, викладені у заяві доводи ТОВ "Флай ойл" не підтверджують імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на грошові кошти ТОВ "Транссхід" на всіх його рахунках.

У розрізі зазначеного суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про забезпечення позову, у тому числі шляхом вжиття такого крайнього заходу як арешт коштів, важливим є об`єктивне існування ризиків втрати коштів, чого при зверненні із відповідною заявою у цій справі не доведено.

Звідси суд також наголошує, що:

- ключовим і вирішальним є те, що у цьому конкретному випадку заява про забезпечення позову подана заявником до подання позовної заяви, що зумовлює дослідження та оцінку судом вагомості обставин, на які посилається заявник як на підставу своїх вимог;

- підставою для забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, у тому числі кошти, які є у відповідачів на момент пред`явлення позову до них, можуть зникнути та/або зменшитись;

- беззаперечна можливість осіб у будь-який момент розпорядитися коштами, що знаходяться на їх рахунках, та/або відчужити майно, яке знаходиться у їхній власності, не є тотожною вчиненню цими особами дій, спрямованих на зменшення цих майнових активів;

- припущення позивача про утруднення виконання рішення, як і обставини, які свідчать про такі утруднення, мають бути обґрунтованим та доказово доведеним в розрізі заявлених предмету та підстав позову, а не загалом з огляду на всі події, які відбуваються в правовому полі відносно боржника.

Посилання ж позивача на правові позиції Верховного Суду у питанні забезпеченні позову шляхом накладення арешту на кошти визнаються судом неспроможними, позаяк суд має здійснювати оцінку наданих заявником доказів на підтвердження наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, у кожному конкретному випадку.

До того ж суд звертає увагу на те, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору, а процесуальний закон, визначаючи у статті 75 ГПК України підстави звільнення від доказування, не передбачає звільнення учасника від доказування у разі подання заяви про забезпечення позову.

У розрізі вказаного суд вважає за необхідне наголосити на те, що інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити, попри це такі дії не можуть визнаватись встановленими поза межами процедури та стандартів доказування, оскільки за такого підходу порушується баланс рівності усіх учасників судового процесу та презюмується абсолютне право заявника на застосування обраних ним заходів забезпечення позову.

Судом враховано неодноразово висловлену Великою Палатою Верховного Суду позицію, згідно якої сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі №904/2104/19, від 21.06.2023 у справі №916/3027/21.

Так, згідно статей 7, 13 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин; судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Такі принципи господарського судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення.

Крім того позиції суду касаційної інстанції сформовано на підставі аналізу норми процесуального закону щодо принципів доказування, зокрема передбаченого статтею 79 ГПК України принципу «вірогідність доказів».

Водночас згадуваний принцип можливий до застосування тоді, коли докази подають обидві сторони, тобто суд співвідносить між собою докази обох сторін, відтак за відсутності поданих заявником доказів застосування відповідного принципу в розрізі відсутності доказів на спростування необхідності вжиття заходів є неможливим.

Отже, доводи позивача про необхідність вжиття заходів забезпечення позову визнаються судом неспроможними і необґрунтованими.

Наявність же у процесуальному законі певного способу забезпечення позову, зокрема накладення арешту на кошти/майно особи, ще не свідчить про безумовне його застосування та вжиття за будь-яким поданим до суду позовом.

Також суд ураховує, що не є безумовною підставою для застосування заходів забезпечення позову і передбачене процесуальним законом право особи подати заяву про скасування таких заходів або про зустрічне забезпечення, оскільки інститут зустрічного забезпечення позову не може слугувати профілактикою попередження та санкцією за необґрунтоване застосування заходів забезпечення позову за заявою позивача/заявника;

Інститут зустрічного забезпечення позову не може слугувати також і для забезпечення будь-яких ймовірних позовів особи та блокування діяльності інших юридичних осіб, а тому суд визнає неспроможними міркування позивача про обрання ним заходу забезпечення позову, який носить стандартний характер.

Висновуючи все наведене вище, судом враховано також те, що арешт коштів на рахунках товариства може призвести до перешкод у здійсненні господарської діяльності останнім та, в свою чергу, погіршення майнового стану сторони, оскільки знерухомлення грошових активів, як основного інструменту ведення юридичної особою господарської діяльності, унеможливлює здійснення такої діяльності.

З огляду наведеного, враховуючи доказову необґрунтованість доводів заявника стосовно обставин утруднення виконання рішення суду та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення майбутнього позову, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Флай ойл" про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Флай ойл" про забезпечення позову відмовити.

Ухвала складена та підписана 13.01.2026, набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду у строки та порядок відповідно до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.А. Ярема