ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12 січня 2026 року Справа № 903/912/25

Суддя Господарського суду Волинської області Вороняк А.С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л.Ю., розглянувши матеріали заяви Закладу професійної (професійно-технічної) освіти Регіональний професійний коледж м. Володимир

про розстрочення виконання рішення суду

по справі №903/912/25

за позовом: Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго

до відповідача: Закладу професійної (професійно-технічної) освіти Регіональний професійний коледж м. Володимир

про стягнення 317292,28 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача (стягувача): Розгон О.В., в порядку самопредставництва;

від відповідача (боржника): Квашук М.В., в порядку самопредставництва.

установив:

рішенням Господарського суду Волинської області від 24.11.2025 у даній справі позов задоволено. Вирішено стягнути з Закладу професійної (професійно-технічної) освіти «Регіональний професійний коледж м. Володимир» на користь Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» 317292,28 грн вартості необлікованої електричної енергії та 3807,51 грн витрат зі сплати судового збору.

22.12.2025 через систему «Електронний суд» від Закладу професійної (професійно-технічної) освіти Регіональний професійний коледж м. Володимир надійшла заява про розстрочення виконання рішення суду. При цьому, просять суд розстрочити виконання рішення Господарського суду Волинської області від 24 листопада 2025 року по справі № 903/912/25 за позовом Приватного акціонерного товариства «Волиньобенерго» до Закладу професійної (професійно технічної) освіти «Регіональний професійний коледж м. Володимир» про стягнення з Закладу професійної (професійно-технічної) освіти «Регіональний професійний коледж м. Володимир» на користь Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» вартість необлікованої електричної енергії у сумі 317 292,28 грн. на 10 рівних платежів у термін з 20 лютого 2026 року до 20 листопада 2026 року.

Заява обґрунтована тим, що у зв`язку з відсутністю затвердженого бюджету боржника та відсутністю коштів на його рахунках станом на грудень 2025 року, оплатити вказану в рішенні суму у боржника немає можливості.

Ухвалою суду від 23.12.2025 розгляд заяви про розстрочення виконання рішення Господарського суду Волинської області від 24 листопада 2025 року по справі № 903/912/25 призначено 12.01.2026. Запропоновано стягувачу в строк по 05.01.2026 надати суду пояснення по суті викладеного в заяві.

05.01.2026 через систему «Електронний суд» від позивача (стягувача) надійшли пояснення (заперечення) у яких просить суд відмовити у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення. При цьому, зазначають, що відсутність коштів на рахунках ЗП(ПТ)О «РПК м. Володимир» станом на грудень 2025 року та не затверджений бюджет, чим обґрунтовані обставини, що ускладнюють виконання заявником рішення від 24 листопада 2025 року, не можуть слугувати безумовною підставою для погодження розстрочення виконання рішення у порядку ст. 331 ГПК України. Звертає увагу, що ЗП(ПТ)О «РПК м. Володимир» є установою, яка фінансується з державного бюджету, а відтак орган казначейства здійснює безспірне списання коштів, що обліковуються на рахунку бюджетної установи, а у разі відсутності в установи відповідного рахунку, такий рахунок відкривається. Боржник при зверненні до суду з заявою про розстрочення виконання рішення суду у даній справі не надав жодних доказів на підтвердження виняткових обставин у розумінні статті 331 ГПК України, які б ускладнювали чи робили неможливим своєчасне виконання судового рішення та які б могли бути підставою для розстрочення його виконання. Наведені заявником посилання на обставини, які, на його думку, ускладнюють виконання рішення від є необґрунтованими та не підтверджують їх виключність у розумінні статті 331 ГПК України.

12.01.2026 у судовому засіданні представник боржника підтримав заяву про розстрочення виконання рішення суду та просив задовольнити останню у повному обсязі.

Представник стягувача у судовому засіданні підтримала подані заперечення та просила суд відмовити у задоволенні вищезазначеної заяви.

Розглянувши заяву Закладу професійної (професійно-технічної) освіти Регіональний професійний коледж м. Володимир про розстрочення виконання рішення та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, з огляду на таке.

Згідно із нормами ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

За приписами ч. ч. 1-5 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Господарський процесуальний кодекс не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому, суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини за правилами статті 86 ГПК України.

Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з статей 73, 74, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Між тим, до заяви про розстрочення виконання рішення Закладом професійної (професійно-технічної) освіти Регіональний професійний коледж м. Володимир не додано жодних доказів та у судовому засіданні не наведено яким чином боржник намагається виконати рішення суду, а також доказів на підтвердження реальної можливості проведення розрахунків.

Незадовільний фінансовий стан, який не підтверджений жодними доказами, не є підставою для розстрочення виконання рішення.

Господарський суд повинен врахувати можливі негативні наслідки як для відповідача (боржника) при виконанні рішення у встановлений строк, так і для позивача (стягувача) при затримці виконання рішення.

При цьому, обов`язковими умовами розстрочення виконання рішення суду мають бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Боржник при зверненні до суду з заявою про розстрочення виконання рішення суду в даній справі не надав жодних доказів на підтвердження виняткових обставин в розумінні статті 331 ГПК України, які б ускладнювали чи робили неможливим своєчасне виконання судового рішення та які б могли бути підставою для розстрочки його виконання.

Суд зазначає, що скрутне фінансове становище не є безумовною підставою для розстрочення виконання судового рішення. При цьому, фінансові ускладнення не є винятковою і непрогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки.

Доказів реальної можливості виконати рішення суду у справі за умови надання розстрочення виконання боржником не надано, згоди стягувача на розстрочення виконання рішення суду не отримано.

Існування заборгованості, яка підтверджена обов`язковим та таким, що підлягає виконанню, судовим рішенням, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008). Відповідно, з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Як вже зазначив суд, у заяві про розстрочення виконання рішення суду заявник зазначає, що у них не затверджений бюджет та відсутні кошти на рахунках станом на грудень 2025 року.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, "державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку суд не може прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як "виняткові обставини" (див. § 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Півень проти України" від 29.06.2004).

При цьому, Європейський суд з прав людини допускає, що "затримки у виконанні рішення можуть бути обґрунтовані за окремих обставин, проте державні органи не можуть довільно посилатись на відсутність коштів як на вибачення за невиплату боргу за рішенням, а затримки не можуть бути такими, що зводять нанівець право, що захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції" (див.§ 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бакай та інші проти України" від 09.11.2004).

Тобто, в будь-якому випадку відсутність коштів, тяжкий фінансовий стан боржника не є винятковими обставинами, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та не є підставою для розстрочки виконання рішення.

Однак, наведені у заяві аргументи відповідача не підтверджують наявності виняткових обставин у розумінні статті 331 ГПК України, які б ускладнювали чи робили неможливим своєчасне виконання судового рішення, та які б могли бути підставою для розстрочення його виконання.

Доказів реальної можливості виконати рішення суду у справі, за умови надання судом розстрочення виконання, відповідачем суду не надано, як і не подано суду жодних доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві про відстрочення виконання рішення суду.

Разом із тим, згідно з частиною першою статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 цього Кодексу передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Більше того, відповідно до частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання.

Між позивачем та відповідачем виникли господарські відносини, а приписи зокрема Цивільного кодексу України не передбачають привілейованого становища суб`єктів господарювання, які фінансуються за рахунок бюджету, у питаннях відповідальності за порушення зобов`язань.

Частина 2 статті 617 Цивільного кодексу України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.02.2018 у справі № 910/15430/16, від 27.04.2018 у справі № 910/313/17 та від 02.05.2018 у справі № 910/3816/16.

За таких обставин, факт відсутності фінансування та затвердженого бюджету не можуть бути достатньою підставою, що ускладнює виконання рішення або робить його неможливим. При цьому, заявником не надано доказів, що затримка виконання рішення суду зумовлена особливими і непереборними обставинами.

Відсутність відповідних асигнувань чи будь-яких інших надходжень коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, про що зазначав Європейський суд з прав людини у рішеннях "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та "Бакалов проти України" та не є тими обставинами, з якими приписи статті 331 Господарського процесуального кодексу України пов`язують можливість надання розстрочки виконання рішення.

В рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013 зазначено, що відстрочення або розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Суд звертає увагу на те, що надання відстрочення/розстрочення виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (рішення ЄСПЛ у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії", заява № 22774/93, пункт 74).

Оцінивши наведені заявником посилання на обставини, які на його думку ускладнюють виконання рішення суду, суд дійшов висновку, що наведені останнім доводи є необґрунтованими (не додано жодних доказів), не підтверджують наявності виключних обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять неможливим його виконання у розумінні статті 331 ГПК України.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Закладу професійної (професійно-технічної) освіти Регіональний професійний коледж м. Володимир про розстрочення виконання рішення Господарського суду Волинської області від 24.11.2025 по справі №903/912/25.

Керуючись ст. 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

постановив:

у задоволенні заяви Закладу професійної (професійно-технічної) освіти Регіональний професійний коледж м. Володимир про розстрочення виконання рішення суду від 24.11.2025 по справі № 903/912/25 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення відповідно до ст.235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.255 ГПК України в строк та порядку, встановленому ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Ухвала суду підписана 13.01.2026

Суддя А. С. Вороняк