ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

06.01.2026 Справа № 914/3981/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Никон О.З., розглянувши заяву Львівської міської ради

про видачу судового наказу

за вимогою про стягнення грошової заборгованості з орендної плати за період з 01.01.2024 по 31.05.2025

з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хауз-трейдинг», м. Львів

та Товариства з обмеженою відповідальністю «Лео-трейдинг», м. Львів

за договором оренди землі від 01.04.2020 на суму 7 806, 31 грн

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла заява Львівської міської ради про видачу судового наказу за вимогою про стягнення грошової заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хауз-трейдинг» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Лео-трейдинг» за договором оренди землі від 01.04.2020 на суму 7 806, 31 грн.

Розглянувши матеріали заяви про видачу судового наказу, суд встановив таке.

Згідно з частиною 2 статті 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження є однією із форм господарського судочинства, що призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом (частина 4 статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1-3 статті 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці.

Статтею 148 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Таким чином, приписами Господарського процесуального кодексу України передбачено чіткий склад учасників справи у наказному провадженні - це заявник та боржник, при цьому заявником може бути лише особа, якій належить право вимоги, за договором. Водночас, відповідно до частин 1, 2 статті 47 Господарського процесуального кодексу України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо іншої сторони діє в судовому процесі самостійно.

Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права або обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що до кількох відповідачів має бути пред`явлений саме позов. Стягнення на підставі судового наказу не допускає наявності кількох боржників та стягнення з них грошової заборгованості судовим наказом.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві повинно бути зазначено, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, тощо.

Отже, зазначена норма закону передбачає наявність одного боржника та одного заявника.

Однак у поданій суду заяві про видачу судового наказу, заявник визначив двох боржників.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу та у разі, якщо заявлено вимогу, що не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу за вимогою про стягнення грошової заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хауз-трейдинг» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Лео-трейдинг» за договором оренди землі від 01.04.2020 на суму 7 806, 31 грн на підставі пунктів 1, 3 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України з огляду на невідповідність вказаної заяви вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.

При цьому, заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному провадженні, або подати заяви про видачу судових наказів про стягнення заборгованості із кожного боржника окремо.

Керуючись статтями 147, 148, 150, 152, 153, 154, 175, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Львівській міській раді у видачі судового наказу.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України та оскаржується в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Никон О. З.