ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/12014/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н. М. - головуючий, Вронська Г. О., Кондратова І. Д.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства "БАНК "КЛІРИНГОВИЙ ДІМ"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

у складі судді Балаца С. В.

від 04.08.2025 та

на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Демидова А. М., Владимиренко С. В., Ходаківська І. П.

від 30.09.2025

про відмову в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами,

у справі № 910/12014/24

за позовом Акціонерного товариства "БАНК "КЛІРИНГОВИЙ ДІМ"

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Товариство з обмеженою відповідальністю "КОНТИНЕНТАЛЬ ТРЕЙД"

про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 104 914 274,68 грн,

1. Історія справи

Акціонерне товариство "БАНК "КЛІРИНГОВИЙ ДІМ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 5/2024-К від 20.03.2024 станом на 13.09.2024 у розмірі 104 914 274,68 грн, яка складається з: - простроченої заборгованості за основним боргом за кредитом - 99 999 371,35 грн; - заборгованості за простроченими процентами - 4 914 903,33 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.02.2025 у справі № 910/12014/24 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "БАНК "КЛІРИНГОВИЙ ДІМ" прострочену заборгованість за основним боргом за кредитом - 99 999 371,35 грн, заборгованість за простроченими процентами 4 914 903,33 грн.

25.03.2025 видано наказ про примусове виконання зазначеного рішення суду першої інстанції.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Гненний Дмитро Анатолійович звернувся до Господарського суду міста Києва з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно зі своєю дружиною, у справі № 910/12014/24, в якому просив суд:

- визначити частку майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на земельну ділянку, кадастровий номер :03:002:0595, площею 0,33 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, у розмірі 1/2;

- визначити частку майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на земельну ділянку, кадастровий номер :03:002:0596, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, площею 0,33 га, у розмірі 1/2;

- визначити частку майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на земельну ділянку, кадастровий номер :03:002:0594, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, площею 0,33 га, у розмірі 1/2;

- визначити частку майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на нежитлову будівлю з господарською будівлею (магазин), місцезнаходження: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37508477, у розмірі 1/2;

- визначити частку майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 1/2;

- визначити частку майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , у розмірі 1/2;

- визначити частку майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна, а саме одноповерховий дерев`яний будинок котеджного типу разом з надбудовами, який побудований на земельній ділянці :03:002:115, у розмірі 1/2.

Подання мотивовано тим, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Гненним Дмитром Анатолійовичем здійснено всі можливі та необхідні дії, пов`язані з виконанням рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2025 у справі № 910/12014/24, проте стягнутих коштів для виконання рішення суду недостатньо. Крім того, виконання вказаного рішення суду унеможливлюється внаслідок ігнорування відповідачами законних вимог приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича, а також через те, що більшість майна ОСОБА_1 набуто ним під час перебування у шлюбі, укладеному 18.08.1990 з громадянкою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2025 у справі № 910/12014/24 у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, відмовлено.

Постановою від 30.09.2025 Північний апеляційний господарський суд залишив без змін ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.08.2025 у справі № 910/12014/24.

Ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції мотивовані тим, що:

- із заперечень та доказів, наданих ОСОБА_4 суду першої інстанції, вбачається, що остання володіє на праві приватної власності земельною ділянкою, кадастровий № :03:002:115, площею 1 га, цільове призначення якої: для ведення особистого селянського господарства, за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н., с/рада Сошниківська. Вказана земельна ділянка була набута у власність ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, реєстровий № 918 від 19.10.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуцол А.О. (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо ОСОБА_4 від 14.05.2025 за № 426869425);

- крім того, як зазначила заінтересована особа у своїх запереченнях, поданих до суду першої інстанції, вартість квартир № 122 та № 123 була фактично виплачена за рахунок особистих коштів ОСОБА_4 . Проте, у зв`язку із тим, що подання приватного виконавця розглядається в порядку статті 335 Господарського процесуального кодексу України, ОСОБА_4 позбавлена процесуальної можливості подати клопотання про витребування від банку та ОСОБА_1 доказів на підтвердження строків та розміру нарахованих і сплачених відсотків за кредитними договорами та за договорами займу з фізичними особами;

- за встановлених обставин, суди дійшли висновку про відсутність підстав для визначення у даному випадку частки майна боржника у нерухомому майні, яким він володіє спільно зі своєю дружиною, за правилами статті 335 Господарського процесуального кодексу України з огляду на наявний матеріальний спір щодо визначення розміру таких часток, який має бути вирішений судом у порядку позовного провадження.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи

Акціонерне товариство "БАНК "КЛІРИНГОВИЙ ДІМ" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.08.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2025 у справі № 910/12014/24; подання приватного виконавця Гненного Дмитра Анатолійовича задовольнити частково в наступному обсязі:

- визначити частку майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на земельну ділянку, кадастровий номер :03:002:0595, площею 0,33 га., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 208, у розмірі 1/2;

- визначити частку майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на земельну ділянку, кадастровий номер :03:002:0596, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 208, площею 0,33 га. у розмірі 1/2;

- визначити частку майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на земельну ділянку, кадастровий номер :03:002:0594, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 208, площею 0,33 га. у розмірі 1/2;

- визначити частку майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на нежитлову будівлю з господарською будівлею (магазин), місцезнаходження: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 37508477, у розмірі 1/2.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про наявність спору про право, не надавши належної оцінки фактичним обставинам справи та позиції заінтересованої особи, що призвело до неправильного застосування положень статті 335 Господарського процесуального кодексу України та неврахування сталих висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.09.2025 у справі № 367/252/24, від 06.10.2020 у справі № 2-24/494-2009 та постанові Верховного Суду від 20.06.2025 у справі № 914/1663/23.

ОСОБА_1 (відповідач 1) подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні.

ОСОБА_4 (заінтересована особа) подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

4. Позиція Верховного Суду

Предметом даного касаційного перегляду є судові рішення у справі № 910/12014/24 в частині відмови у задоволенні подання приватного виконавця Гненного Дмитра Анатолійовича про визначення частки майна ОСОБА_1 на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна, на нежитлову будівлю з господарською будівлею (магазин), на земельні ділянки (кадастрові номери: :03:002:0594, :03:002:0595, :03:002:0596).

Отже, відповідно до вимог статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції переглядає оскаржувані судові лише в оскаржуваній частині.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із частиною 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно із статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

До компетенції судів Господарський процесуальний кодекс України та Закон України "Про виконавче провадження" відносять широке коло питань, пов`язаних з виконанням судового рішення, які можна поділити на дві групи:

1) розгляд заяв (подань) державного виконавця чи сторін виконавчого провадження щодо вирішення питань, які виникають під час здійснення виконавчого провадження;

2) розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність виконавця під час виконавчого провадження.

Тож залежно від предмета судового розгляду суд у виконавчому провадженні виконує дві основні функції: забезпечувальну і контрольну.

Контрольна функція суду є очевидною та полягає в перевірці судом рішень, дій чи бездіяльності виконавця на предмет дотримання ним вимог закону під час здійснення виконавчого провадження.

Натомість реалізація забезпечувальної функції відбувається через попереднє санкціонування судом найбільш важливих процесуальних виконавчих дій, вчинення яких потребує встановлення додаткових гарантій дотримання прав учасників виконавчого провадження, які й забезпечуються судом.

Забезпечувальна функція суду у виконавчому провадженні знайшла свій прояв, зокрема, у статті 335 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішує суд за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Отже, як у Законі України "Про виконавче провадження", так і в Господарському процесуальному кодексі України законодавець надав виконавцю право ініціювати питання визначення частки боржника в спільному з іншими особами майні.

У наведених нормах права також визначена форма звернення виконавця до суду - подання, яка пов`язується насамперед з тим, що виконавець апелює до суду з метою забезпечення виконання судового рішення у вже вирішеному судом спорі.

Водночас не виключаються випадки, коли під час розгляду судом подання виконавця щодо визначення частки боржника в спільному майні між співвласниками такого майна або іншими заінтересованими особами виникає спір про право на це майно.

Правовий інструмент, встановлений у статті 335 Господарського процесуального кодексу України, не покликаний врегульовувати наявні спори між співвласниками майна (співвласниками майна та іншими особами), а є практичною реалізацією заміни режиму права спільної сумісної власності на режим права спільної часткової власності, коли є чітко визначеними частки осіб, які спільно володіють певним майном, задля забезпечення виокремлення частки боржника, на яку може бути звернено стягнення.

Найпоширенішою сферою застосування приписів цієї статті на практиці є спільне володіння боржником майном, набутим ним у шлюбі або отриманим у порядку приватизації (зокрема, коли у свідоцтві про право власності не визначені частки членів сім`ї, які набувають житло у власність).

Під час вирішення подання виконавця суд досліджує документи, які підтверджують право власності боржника та інших осіб на майно, яким вони володіють спільно, що презюмується на підставі закону, і визначає частки співвласників у праві власності на таке майно. Водночас суд не вирішує питання про виділ частки боржника чи про поділ майна, що є спільною власністю.

А тому в разі виникнення спору про право на майно, частку в якому потрібно визначити для боржника у виконавчому провадженні, чи про розмір часток співвласників, виконавець вправі звернутися до суду з такою вимогою у позовному провадженні.

Наявність спору про право під час вирішення подання виконавця має оцінюватися судами не формально, а з урахуванням усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення цього процесуального питання.

Саме лише посилання іншого співвласника на невизнання ним належності боржнику прав на частку в праві спільної власності на майно не є безумовним підтвердженням наявності спору про право, адже такий спір має бути реальним, а не гіпотетичним.

Під час дослідження судом матеріалів про визначення частки боржника в спільному майні за поданням виконавця врахуванню підлягають обставини об`єктивної дійсності, які переконливо підтверджують наявність або відсутність спору про право власності на майно, яким володіє боржник спільно з іншими особами, а також поведінка боржника та співвласників такого майна за критерієм її добросовісності.

До прикладу, якщо суд під час розгляду подання виконавця встановить, що боржник володіє майном спільно з іншим із подружжя, продовжує перебувати в шлюбі або після його розірвання не має жодних неврегульованих спорів щодо спільного майна, і обставини придбання такого майна під час перебування у шлюбі є очевидними і неспростовними, то суд, пославшись на презумпцію спільності майна подружжя, вправі вирішити подання виконавця по суті і визначити частку боржника в спільному майні.

Натомість, якщо суд з`ясує на підставі наданих йому матеріалів, що між співвласниками майна (співвласниками майна та іншими заінтересованими особами) дійсно є спір щодо правового режиму такого майна чи щодо розміру часток співвласників, і такий спір пов`язується з обставинами, які виникли незалежно від існування в одного зі співвласників боргу перед кредитором (зокрема, але не виключно - з`явилися до виникнення боргу у такого співвласника), суд з посиланням на неможливість вирішення спору про право в межах розгляду процесуального питання, пов`язаного з виконанням судового рішення, відмовляє в задоволенні подання виконавця.

Хоча виконавець і має право на звернення до суду з вимогою про визначення частки боржника у майні, яким він спільно володіє з іншими особами, у формі подання або позовної заяви залежно від наявності спору про право на таке майно, відповідне повноваження виконавця спрямоване винятково на повне та своєчасне виконання рішення суду, яке набрало законної сили і не перешкоджає особам, права яких безпосередньо порушені, оспорені чи не визнані, самостійно звернутися до суду за захистом своїх прав.

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 06.10.2020 у справі № 2-24/494-2009, з урахуванням уточнень, здійснених у постанові від 08.06.2022 у справі № 2-591/11, та у постанові від 10.09.2025 у справі № 367/252/24.

Як вже було зазначено вище, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Гненний Дмитро Анатолійович звернувся до Господарського суду міста Києва з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно зі своєю дружиною ОСОБА_4 , у справі № 910/12014/24, в якому просив суд:

- визначити частку майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на земельну ділянку, кадастровий номер :03:002:0595, площею 0,33 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, у розмірі 1/2;

- визначити частку майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на земельну ділянку, кадастровий номер :03:002:0596, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, площею 0,33 га, у розмірі 1/2;

- визначити частку майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на земельну ділянку, кадастровий номер :03:002:0594, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, площею 0,33 га, у розмірі 1/2;

- визначити частку майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на нежитлову будівлю з господарською будівлею (магазин), місцезнаходження: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37508477, у розмірі 1/2;

- визначити частку майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 1/2;

- визначити частку майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 1/2;

- визначити частку майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна, а саме одноповерховий дерев`яний будинок котеджного типу разом з надбудовами, який побудований на земельній ділянці :03:002:115, у розмірі 1/2.

У запереченнях на подання приватного виконавця Кузьменко Валентина Григорівна просила відмовити у його задоволення в частині, яка стосується квартир №№ 122, 123 та майна, що розташоване на земельній ділянці :03:002:115.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 наявний спір про право на квартири № 122 та № 123 .

Наявність спору про право на квартири № 122 та № 123 стала підставою для відмови у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Колегія суддів не може погодитися із висновком судів попередніх інстанцій про повну відмову у задоволенні подання приватного виконавця та вважає його передчасним, оскільки крім квартир №№ 122, 123 у поданні приватний виконавець просив визначити частку майна ОСОБА_1 на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна, на нежитлову будівлю з господарською будівлею (магазин), на земельні ділянки (кадастрові номери: :03:002:0594, :03:002:0595, :03:002:0596).

При цьому, ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції не містять висновків щодо наявності/відсутності спору про право на зазначене майно.

До того ж, з оскаржуваних судових рішень не вбачається, що судами попередніх інстанцій досліджувались документи, які за аргументами приватного нотаріуса підтверджують право власності ОСОБА_1 та його дружини на це майно. Тобто, не встановлювались обставини наявності такого майна та належності його ОСОБА_1 і ОСОБА_4 .

Не містять оскаржувані судові рішення й висновків щодо можливості/неможливості визначити частку ОСОБА_1 на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна, на нежитлову будівлю з господарською будівлею (магазин), на земельні ділянки (кадастрові номери: :03:002:0594, :03:002:0595, :03:002:0596).

Допущені судами попередніх інстанцій порушення не можуть бути усунуті Верховним Судом в силу меж розгляду справи в суді касаційної інстанції (стаття 300 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішення встановили, що земельна ділянка (кадастровий номер :03:002:115) була набута у власність ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Однак, судами попередніх інстанцій не зазначено, яким чином обставини щодо набуття у власність ОСОБА_4 земельної ділянки (кадастровий номер :03:002:115) впливають на розгляд подання приватного виконавця, беручи до уваги, що приватний виконавець просив визначити частку ОСОБА_1 на земельні ділянки (кадастрові номери: :03:002:0594, :03:002:0595, :03:002:0596).

До того ж, з наданих ОСОБА_4 відомостей з Державного реєстру речових прав (т. 3 а. с. 122) вбачається, що їй належить земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:1115, а не :03:002:115 як зазначено судами.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина 6 статті 310 Господарського процесуального кодексу України).

За результатами касаційного розгляду колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягає частковому скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. Відповідно касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

6. Судові витрати

Відповідно до статті 315 Господарського процесуального кодексу України у постанові суду касаційної інстанції повинен бути зазначений розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що в даному випадку справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, розподіл судових витрат Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "БАНК "КЛІРИНГОВИЙ ДІМ" задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.08.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2025 у справі № 910/12014/24 скасувати в частині відмови у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича про:

- визначення частки майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на земельну ділянку, кадастровий номер :03:002:0595, площею 0,33 га., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 208, у розмірі 1/2;

- визначення частки майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на земельну ділянку, кадастровий номер :03:002:0596, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 208, площею 0,33 га. у розмірі 1/2;

- визначення частки майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на земельну ділянку, кадастровий номер :03:002:0594, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 208, площею 0,33 га. у розмірі 1/2;

- визначення частки майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на нежитлову будівлю з господарською будівлею (магазин), місцезнаходження: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 37508477, у розмірі 1/2.

3. Справу № 910/12014/24 в цій частині передати для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. М. Губенко

Судді Г. О. Вронська

І. Д. Кондратова