ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"14" січня 2026 р. Справа № 924/503/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Олексюк Г.Є.

судді Петухов М.Г.

секретар судового засідання Пацьола О.О.

з участю представників:

прокурор: Ваколюк Ю.О.

позивача: не з"явився

відповідача: Васильченко В.О. адвокат

третьої особи: Заремба О.І. адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.09.2025 у справі №924/503/25 (суддя Виноградова В.В., м. Хмельницький, повний текст складено 02.10.2025 року).

за позовом керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Хмельницької обласної військової адміністрації

до Судилківської сільської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Шепетівського районного спеціалізованого лісокомунального підприємства

про скасування державної реєстрації права комунальної власності та зобов`язання повернути на користь держави земельні ділянки лісогосподарського призначення

ВСТАНОВИВ:

Керівник Шепетівської окружної прокуратури звернувся в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Хмельницької обласної військової адміністрації до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Судилківської сільської ради, в якому просить скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі права власності на нерухоме майно право комунальної власності Судилківської сільської ради на земельні ділянки лісогосподарського призначення із кадастровими номерами :06:006:0005, :06:010:0001, :06:002:0001, :06:020:0007, :06:046:0001, :06:036:0001, :06:022:0001, :06:020:0004, :06:016:0001, :06:020:0003; зобов`язати Судилківську сільську раду повернути на користь держави в особі Хмельницької обласної військової адміністрації зазначені земельні ділянки лісового фонду.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 22.09.2025 у справі №924/503/25 у задоволенні позові відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.09.2025 у справі №924/503/25 скасувати повністю, та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовільнити. Судові витрати покласти на відповідача, стягнувши їх на користь Хмельницької обласної прокуратури.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 10.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.09.2025 у справі №924/503/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 26 листопада 2025 року.

11 листопада 2025 року Шепетівським районним спеціалізованим лісокомунальним підприємством подано клопотання про відкладення розгляду справи, в якому просить відкласти апеляційний розгляд справи №924/503/25 на іншу дату у зв`язку із участю керівника підприємства та представників Шепетівського РСЛП у судовому засіданні Касаційного господарського суду у справі №924/251/25, яке також призначене до розгляду на 11 год. 26 листопада 2025 року.

18 листопада 2025 року Судилківською сільською радою подано відзив, в якому вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

25 листопада 2025 року Судилківською сільською радою подане клопотання про відкладення розгляду справи, в якому зазначає, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у справі №924/251/25 за касаційною скаргою заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.09.2025 та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 26 листопада 2025 року об 11:00 у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. Копиленка, 6, зал судових засідань № 202. З огляду на неможливість забезпечити участь представника відповідача Судилківської сільської ради через його зайнятість як представника відповідача Судилківської сільської ради у судовому засіданні 26 листопада 2025 року об 11:00 у Касаційному господарському суді у справі №924/251/25 на підставі ч.11 ст.270 ГПК України просить відкласти апеляційний розгляд справи №924/503/25.

Прокурор в судовому засіданні 26.11.2025 не заперечила щодо задоволення клопотань відповідача та третьої особи про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 26.11.2025 Хмельницька обласна військова адміністрація свого представника не направила, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 26.11.2025 розгляд справи відкладено на 10 грудня 2025 року.

Прокурор в судовому засіданні 10.12.2025 підтримала доводи апеляційної скарги та надала відповідні пояснення.

Представник відповідача в судовому засіданні 10.12.2025 заперечив доводи апеляційної скарги та надав відповідні пояснення.

Керівник Шепетівського районного спеціалізованого лісокомунального підприємства та адвокати підприємства в судовому засіданні 10.12.2025 заперечили доводи апеляційної скарги та надали відповідні пояснення.

В судове засідання 10.12.2025 Хмельницька обласна військова адміністрація свого представника не направила, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 10.12.2025 розгляд справи відкладено на 14 січня 2026 року об 11:10 год.

Колегією суддів в судовому засіданні 10.12.2025 звернута увага прокурора та представників відповідача та третьої особи, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18.04.2025 на підставі частини 3 статті 403 Цивільного процесуального кодексу України на розгляд Великої Палати Верховного Суду передано справу №367/8835/16-ц за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_1 (правонаступником прав та обов`язків якого є ОСОБА_2 ), треті особи: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк Голосіївський, про витребування земельної ділянки.

Таким чином, колегія суддів поставила на розгляд питання зупинення провадження у справі №924/503/25 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №367/8835/16-ц.

Прокурор в судовому засіданні 14.01.2026 не заперечила щодо зупинення провадження у справі №924/503/25 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №367/8835/16-ц.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.01.2026 не заперечив щодо зупинення провадження у справі №924/503/25 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №367/8835/16-ц. Залишив вирішення вказаного питання на розсуд суду.

Представник третьої особи в судовому засіданні 14.01.2026 не заперечив щодо зупинення провадження у справі №924/503/25 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №367/8835/16-ц.

В судове засідання 10.12.2025 Хмельницька обласна військова адміністрація свого представника не направила, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Заслухавши прокурора та представника відповідача, колегія суддів, дійшла висновку про зупинення провадження у справі №924/503/25 за апеляційною скаргою заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.09.2025 у справі №924/503/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №367/8835/16-ц та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду, враховуючи наступне.

У грудні 2016 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський» про витребування земельної ділянки.

Позовні вимоги у справі №367/8835/16-ц обґрунтовані зокрема тим, що на даний час спірна земельна ділянка розташована на землях природно-заповідного фонду, а саме національного природного парку «Голосіївський». До прийняття Коцюбинською селищною радою вже скасованого рішення про надання у власність першому набувачу спірної земельної ділянки, остання належала до земель державної власності. Спірна земельна ділянка знаходиться на землях Святошинського лісопаркового господарства, тобто відносилась до земель лісогосподарського призначення. Згідно з інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» від 08 жовтня 2014 року, спірна територія була лісами ще з часів Радянського Союзу. З урахуванням того, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами смт Коцюбинське, враховуючи вимоги пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції станом на момент прийняття спірних рішень Коцюбинської селищної ради), остання і після прийняття нового Земельного кодексу України продовжувала перебувати у державній власності, а отже селищна рада не мала права нею розпоряджатись. З огляду на те, що на даний час спірна земельна ділянка відноситься до лісових земель та розташована на території об`єкту природно-заповідного фонду, розпорядником її є Кабінет Міністрів України. Отже спірна земельна ділянка вибула з власності держави поза волею належного розпорядника землі, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили. Окрім того, спірна земельна ділянка вкрита лісовою рослинністю, про що набувач зобов`язаний був знати, а отже повинен був передбачати можливу приналежність цієї земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, які відповідно до статті 84 Земельного кодексу України не можуть передаватись у приватну власність, а отже, існують підстави для повернення спірної земельної ділянки дійсному власнику.

Прокурор, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 0,15 га з кадастровим номером :01:040:0074 шляхом її повернення на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння ОСОБА_1 .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07 грудня 2023 року позов першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_1 , треті особи: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський», про повернення земельної ділянки з чужого незаконного володіння задоволено. Усунено перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 0,15 га з кадастровим номером :01:040:0074 шляхом її повернення на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння ОСОБА_1 .. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що спірна земельна ділянка розташована на землях природно-заповідного фонду, а саме національного природного парку «Голосіївський», з урахуванням інформації ВО «Укрдержліспроект» була і залишається землями лісогосподарського призначення, розпорядником якої є Кабінет Міністрів України. Спірна земельна ділянка знаходиться поза межами смт Коцюбинське. Враховуючи вимоги пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції станом на момент прийняття спірних рішень Коцюбинської селищної ради), спірна земельні ділянка і після прийняття нового Земельного кодексу України продовжувала перебувати у державній власності, а отже селищна рада не мала права нею розпоряджатись. Враховуючи те, що відповідачем незаконно зайнято земельну ділянку лісогосподарського призначення, яка одночасно розташована на землях природно-заповідного фонду, з порушенням Земельного кодексу України, Лісового кодексу України та Закону України «Про природно-заповідний фонд», то вказані правовідносини необхідно розглядати як не пов`язані з позбавленням володіння порушення права власності держави. З огляду на викладене суд зробив висновок, що необхідно усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 0,15 га з кадастровим номером :01:040:0074 шляхом її повернення на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння ОСОБА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 02 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 грудня 2023 року залишено без змін. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про необхідність усунення перешкод у здійсненні Кабінетом Міністрів України права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 0,15 га з кадастровим номером :01:040:0074 шляхом її повернення на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння ОСОБА_1 та вказав, що обставина розташування спірної земельної ділянки за межами населеного пункту встановлена судами при розгляді справи №367/2521/13, тому селищна рада не мала права розпоряджатися нею.

При вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIIІ «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України. Матеріали справи об`єктивно підтверджують, що спірна земельна ділянка на момент її первісного вибуття з власності держави належала до земель лісогосподарського призначення, на підтвердження чого прокурором надані необхідні планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Тож матеріалами справи підтверджується, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення та розташована на території об`єкту природно-заповідного фонду загальнодержавного значення Національного природного парку «Голосіївський», територія якого є власністю Українського народу. Враховуючи, що Кабінет Міністрів України у межах своїх повноважень у галузі земельних відносин, визначених статтею 13 Земельного кодексу України, не погоджував вилучення земельної ділянки лісового фонду, що відноситься до території об`єкту природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, то прокурор при зверненні до суду правильно визначив орган, уповноважений на захист інтересів держави у спірних правовідносинах.

Ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов. У справі, яка переглядається, предметом вирішення суду є негаторний позов про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою. Тому обставина добросовісності останнього власника земельної ділянки та стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод оцінці судом не підлягає.

У вересні 2024 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 подав касаційну скаргу, в якій просить рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Касаційна скарга мотивована тим, що суди зокрема не спростували факт добросовісного набуття земельної ділянки відповідачем ОСОБА_1 , який отримав спірну земельну ділянку в законний спосіб, тому спадкоємець відповідача ОСОБА_1 є також добросовісним набувачем. Вважає, що відповідач не знав та не повинен був передбачати приналежність цієї земельної ділянки до обмежено оборотоздатних земель лісогосподарського призначення, оскільки він не міг припустити, що орган місцевого самоврядування може діяти всупереч законам України. Судами не наведено жодного доказу, який підтвердив би право власності позивача (держави) на спірну земельну ділянку, ані на момент прийняття Коцюбинською селищною радою рішення про відведення спірної земельної ділянки у приватну власність у 2008 році, ані на момент звернення в 2014 році держави з позовом про визнання недійсним рішення Коцюбинської селищної ради, ані на момент подання позову про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Суди не врахували, що спірна земельна ділянка була виділена у 2008 році, тому посилання судів на Указ Президента України від 01 травня 2014 року № 446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський», яким територію парку розширено на 6462,62 га за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень «Київзеленбуд», є необґрунтованими. Суд апеляційної інстанції в обґрунтування свого рішення про визнання спірної земельної ділянки лісом послався на радянський документ від 07 серпня 1956 року №186, а також ксерокопію інформації Держземагенства у м. Ірпені Київської області та акт перевірки Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 19 липня 2016 року № А162/180, які не були подані суду першої інстанції, без клопотання прокурора про поважність не подання цих доказів. Апеляційний суд зробив помилковий висновок, що ефективним способом захисту порушених прав позивача є звернення до суду із негаторним позовом, а не віндикаційним. Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 жовтня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 грудня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 02 липня 2024 року. Відкрито касаційне провадження у справі, витребувано з суду першої інстанції цивільну справу.

Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2025 року на підставі частини третьої статті 403 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передано цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Передаючи справу № 367/8835/16-ц на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила про наявність підстав для відступу від висновків щодо обраного прокурором способу захисту, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 911/3315/17, від 29.01.2019 у справі №911/3312/17, від 29.01.2019 у справі № 911/3447/17 у подібних правовідносинах, оскільки, на думку колегії, зайняття земельної ділянки лісогосподарського призначення, розташованої на землях природно-заповідного фонду, з порушенням норм ЗК України треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням володіння, порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку потрібно розглядати як негаторний позов.

18 червня 2025 року Велика Палата Верховного Суду прийняла до розгляду справу №367/8835/16-ц за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів Українидо Сотннікова Леоніда Мойсейовича, правонаступником прав та обов`язків якого є ОСОБА_2 , треті особи: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський», про витребування земельної ділянки. Призначено справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на 10 вересня 2025 року в приміщенні Верховного Суду за адресою: місто Київ, вулиця Пилипа Орлика, 8.

У пунктах 41, 42 вказаної ухвали Великою Палатою Верховного Суду відзначено, що оскільки у практиці Касаційного цивільного та Касаційного господарського судів у складі Верховного Суду за подібної природи спірних правовідносин має місце неоднакове застосування положень ЦК України щодо обраного прокурором способу захисту, то з метою забезпечення єдності судової практики колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала за необхідне передати цю справу для відступу від висновків, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 911/3315/17, від 29 січня 2019 року у справі №911/3312/17, від 29 січня 2019 року у справі № 911/3447/17 та вказати, що: «зайняття земельної ділянки лісогосподарського призначення, розташованої на землях природно-заповідного фонду, з порушенням норм ЗК України треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням володіння, порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку потрібно розглядати як негаторний позов».

Велика Палата Верховного Суду вважає мотиви, викладені в ухвалі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2025 року, такими, що містять підстави для прийняття справи до провадження Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини третьої статті 403 ЦПК України, оскільки існує необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування положень ЦК України та визначення належного способу захисту прав власника на землі природо-заповідного фонду.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що предметом правової позиції Великої Палати Верховного Суду є не правовий режим земель природно-заповідного фонду загальнодержавного чи місцевого значення як такий, а питання належного способу судового захисту порушеного права. Передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду зумовлена наявністю неоднакової судової практики щодо застосування норм ЦК України саме в частині кваліфікації заявлених позовних вимог (віндикаційний чи негаторний позов) та визначення правильного способу захисту прав власника.

Отже, правові висновки, на формування яких спрямоване зазначене провадження, стосуються методології захисту цивільних прав та єдності правозастосування, а не вирішення питань, пов`язаних із розмежуванням або правовим статусом земель природно-заповідного фонду загальнодержавного чи місцевого значення.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції відзначає про відсутність усталеної правозастосовчої судової практики у справах з подібними позовними вимогами.

Верховний Суд у постанові від 19.03.2024 у справі №910/4293/22 зазначив, що зупинення провадження у справі - це тимчасове повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, які перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Приписи статті 228 Господарського процесуального кодексу України встановлюють право суду зупинити провадження у справі. Так, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також із власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою палатою Верховного Суду.

Отже, зміст статті 228 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що зупинення провадження є саме правом суду. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №915/547/17.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, схожість суб`єктного складу учасників господарських відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, підстав позову, а також умов застосування правових норм.

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у справі №924/503/25 керівник Шепетівської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Хмельницької обласної військової адміністрації з позовом до Судилківської сільської ради, в якому просить скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі права власності на нерухоме майно право комунальної власності Судилківської сільської ради на земельні ділянки лісогосподарського призначення із кадастровими номерами :06:006:0005, :06:010:0001, :06:002:0001, :06:020:0007, :06:046:0001, :06:036:0001, :06:022:0001, :06:020:0004, :06:016:0001, :06:020:0003; зобов`язати Судилківську сільську раду повернути на користь держави в особі Хмельницької обласної військової адміністрації зазначені земельні ділянки лісового фонду.

Прокурор в обґрунтування позову стверджує, що реєстрація Судилківською сільською радою права комунальної власності на вказані земельні ділянки, які, на думку прокурора, є державною власністю, оскільки така реєстрація проведена за відсутності згоди розпорядника зазначеними землями про їх передачу у комунальну власність відповідача, що є прямим порушенням чинного законодавства та встановленого порядку передачі земель із державної власності в комунальну. Звертає увагу, що на момент реєстрації прав Судилківської сільської ради на вказані земельні ділянки лісогосподарського призначення дів п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, відповідно до якого землями комунальної власності територіальних громад не вважаються землі, зокрема, лісогосподарського призначення. Окрім того, вказує на розташування зазначених земельних ділянок на території регіонального ландшафтного парку "Мальованка", який є об`єктом природно-заповідного фонду України місцевого значення, що також не було враховано при реєстрації права комунальної власності. Також зазначає про перебування спірних земельних ділянок у постійному користуванні Шепетівського районного спеціалізованого лісокомунального підприємства. Правовою підставою позовних вимог зазначає положення ст. ст. 13, 14, 19 Конституції України, ст. ст. 1, 3, 5, 7, 8, 9, 17 Лісового кодексу України, ст. ст. 3, 19, 43, 44, 57, 84, 122, 152, п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст. 55 Закону України "Про землеустрій". Стверджує, що реєстрація Судилківською сільською радою права комунальної власності на вказані земельні ділянки проведена за відсутності згоди розпорядника зазначеними землями на їх передачу у комунальну власність відповідача, що є прямим порушенням чинного законодавства та встановленого порядку передачі земель із державної власності в комунальну. Також звертає увагу, що спірні земельні ділянки надавались у постійне користування Шепетівському районному спеціалізованому лісокомунальному підприємству на підставі рішення сесії Хмельницької обласної ради №19 від 28.12.2000 "Про припинення права користування та надання земельних ділянок лісового фонду у постійне користування". Однак право постійного користування не може змінювати право власності на земельні ділянки, власником якої є держава в особі Хмельницької обласної військової адміністрації.

Позивач - Хмельницька обласна військова адміністрація в поясненнях (від 01.07.2025) повідомила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Аналізуючи положення ст.ст. 6,13 Лісового кодексу України, ст. 6 Закону України "Про розмежування земель державної та комунальної власності" від 5 лютого 2004 року №1457-IV, розділ ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 № 5245-VI, п.24 Розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України вважає, що спірні земельні ділянки є землями державної власності, оскільки неодноразові розмежування земель державної та комунальної власності відносили земельні ділянки лісогосподарського призначення за межами населених пунктів до державної форми власності. Посилаючись на положення ст.ст. 17, 84, 122 Земельного кодексу України, ст. 8 Лісового кодексу України, ст. 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", стверджує, що з огляду на те, що спірні земельні ділянки є землями лісогосподарського призначення, розташованими за межами населеного пункту, а Хмельницька обласна військова адміністрація, є органом, який наділений правом розпоряджатися землями лісогосподарського призначення держаної власності на території Хмельницької області, розташованих, зокрема і за межами населених пунктів, то спірна земельна ділянка законом віднесена до власності держави в особі Хмельницької ОВА. Щодо підстав державної реєстрації права на спірні земельні ділянки за відповідачем, позивач стверджує, що така реєстрація була здійснена з порушенням п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (від 12.06.2025) стверджує, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами факт віднесення спірних земельних ділянок до державної власності станом на дату реєстрації на них комунальної власності та порушення інтересів держави в особі Хмельницької обласної військової адміністрації. Посилаючись на положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" №2498-VIII від 10 липня 2018 року (набув чинності 01.01.2019), пункту 21 розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України та те, що матеріалами справи підтверджується, що у постійне користування комунальному підприємству Шепетівському РСЛП на території Судилківської територіальної громади (Судилківської сільської ради) передано землі лісового фонду і права постійного користування на них Шепетівське РСЛП набуло у зв`язку з припиненням юридичних осіб - попередніх користувачів земельних ділянок лісового фонду, а саме - КСП "Врожай", СС "Перемога", СС "Промінь", КСП "Добробут" та підприємства по відгодівлі ВРХ, стверджує, що ці земельні ділянки колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені, вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Водночас зауважує, що прокурором до позову не долучено жодних доказів щодо реєстрації права власності держави на спірні земельні ділянки. Вважає, що земельні ділянки, права на які оспорюються, перебуваючи у постійному користуванні Шепетівського РСЛП, яке є комунальним підприємством, з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" є розмежованими та стали належати до земель комунальної власності відповідної територіальної громади згідно з пунктами 3, 7 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону і з дня набрання чинності вказаним Законом, жодних прав щодо розпорядження розмежованою землею поза межами населеного пункту органам виконавчої влади не належало і для набуття спірними земельними ділянками відповідного статусу прийняття Хмельницькою ОВА (ОДА) жодних окремих рішень не було потрібно. Водночас такого не було потрібно й раніше, відповідно до Закону від 05.02.2004 №1457-IV, оскільки рішення відповідної обласної державної адміністрації було лише підставою для проведення робіт, пов`язаних з розмежуванням земель державної та комунальної власності за межами населених пунктів і не було юридичною основою факту розмежування земель (статті 10-13 Закону від 05.02.2004 №1457-IV). Також звертає увагу, що пред`явлені позовні вимоги відповідно до ст. 391 ЦК України не відповідають належному та ефективному способу захисту, оскільки в даному випадку необхідно заявляти віндикаційний позов.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Шепетівське районне спеціалізоване лісокомунальне підприємство в своїх поясненнях щодо позову (від 11.06.2025) стверджує про те, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами факт віднесення спірних земельних ділянок до державної власності станом на дату передання їх у комунальну власність (державної реєстрації права власності) та порушення інтересів держави в особі Хмельницької ОВА, оскільки, зокрема, станом на момент набрання чинності п. 24 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, яким визначено, що землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення, земельні ділянки не перебували у державній власності і були об`єктом комунальної власності. Також звертає увагу, що у зв`язку з перебуванням оспорюваних земельних ділянок у постійному користуванні Шепетівського РСЛП такі ділянки не можуть передаватись у державну власність відповідно до положень ч. 3 ст. 117 Земельного кодексу України. Водночас зауважує, що спірні земельні ділянки перебувають в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення РЛП "Мальованка" лише з 17.01.2024, що не є підставою для віднесення їх до об`єктів державної власності згідно з положеннями п. 24 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України. Окрім того, зазначає, що, оскільки спірні земельні ділянки перебували у постійному користуванні Шепетівського РСЛП, яке є комунальним підприємством, то з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" останні, з січня 2013 року автоматично стали належати до земель комунальної власності Судилківської територіальної громади, згідно з пунктами 3, 7 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Окремо наголошує на тому, що обрання прокурором способу захисту порушеного права щодо зобов`язання повернути на користь держави в особі Хмельницької обласної військової адміністрації спірні земельні ділянки лісогосподарського призначення є неналежним та неефективним, оскільки обраний спосіб захисту не призведе до відновлення прав держави.

З огляду на наведене, колегія суддів відзначає, що у справі №906/780/24 однією із позовних вимог є зобов`язання Судилківську сільську раду повернути на користь держави в особі Хмельницької обласної військової адміністрації земельні ділянки лісогосподарського призначення із кадастровими номерами :06:006:0005, :06:010:0001, :06:002:0001, :06:020:0007, :06:046:0001, :06:036:0001, :06:022:0001, :06:020:0004, :06:016:0001, :06:020:0003, так і у справі №367/8835/16-ц позовна вимога є про усунення перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 0,15 га з кадастровим номером :01:040:0074 шляхом її повернення на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння ОСОБА_1 .

З огляду на вказане, вбачається подібність предметів позовів в межах вказаних справ. Таким чином, у випадку чого можливо було би застосувати висновки Великої Палати Верховного Суду за результатами перегляду в касаційному порядку справи №367/8835/16-ц.

Крім того, колегія суддів відзначає, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №924/251/25 за позовом Керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької обласної військової адміністрації до Судилківської сільської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Шепетівського районного спеціалізованого лісокомунального підприємства про скасування державної реєстрації права комунальної власності та зобов`язання повернути на користь держави земельну ділянку лісогосподарського призначення, розташовану на території об`єкта природно-заповідного фонду ухвалою від 25.11.2025 зупинено касаційне провадження у справі №924/251/25 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі №367/8835/16-ц.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що Верховним Судом зупинено провадження у справі №924/251/25 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі №367/8835/16-ц, яка має аналогічний суб`єктний склад (за позовом Керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької обласної військової адміністрації до Судилківської сільської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Шепетівського районного спеціалізованого лісокомунального підприємства) та предмет позову (про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі права власності на нерухоме майно право комунальної власності Судилківської сільської ради на земельну ділянку лісогосподарського призначення з кадастровим номером :06:029:0001 та зобов`язання Судилківську сільську раду повернути на користь держави в особі Хмельницької обласної військової адміністрації земельну ділянку лісогосподарського призначення з кадастровим номером :06:029:0001 площею 951,6435 га) зі справою №924/503/25 (за позовом керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Хмельницької обласної військової адміністрації до Судилківської сільської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Шепетівського районного спеціалізованого лісокомунального підприємства) та предмет позову (про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі права власності на нерухоме майно право комунальної власності Судилківської сільської ради на земельні ділянки лісогосподарського призначення із кадастровими номерами :06:006:0005, :06:010:0001, :06:002:0001, :06:020:0007, :06:046:0001, :06:036:0001, :06:022:0001, :06:020:0004, :06:016:0001, :06:020:0003; зобов`язання Судилківську сільську раду повернути на користь держави в особі Хмельницької обласної військової адміністрації зазначені земельні ділянки лісового фонду.

Згідно з імперативними вимогами ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів та ст. 236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, з метою дотримання єдності судової практики та зважаючи на те, що результат перегляду оскаржуваного рішення у справі №924/503/25 в апеляційному порядку пов`язаний із результатом касаційного перегляду судового рішення у подібних правовідносинах у справі №367/8835/16-ц Великою Палатою Верховного Суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у справі №924/503/25 за апеляційною скаргою заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.09.2025 у справі №924/503/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №367/8835/16-ц та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду.

При цьому пунктом 7 частини 1 статті 228 ГПК України забезпечений механізм наступної можливості правильного застосування певної норми права судами першої та апеляційної інстанції шляхом врахування майбутніх висновків палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду щодо суперечливих або неоднозначних тлумачень такої норми права.

За статтею 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (частина 6 статті 13 названого Закону).

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац 3 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 №8-рп/2005 та абзаці 1 підпункт 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 31.03.2015 №1-рп/2015).

Юридична визначеність дає можливість учасникам суспільних відносин передбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх легітимних очікуваннях, зокрема, у тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право буде реалізоване (Рішення Конституційного Суду України від 05.06.2019 №3-р (І)/2019).

Принцип правової визначеності вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їхні рішення не викликали сумнівів (п. 61 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania), заява №28342/95). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (п.123 рішення ЄСПЛ у справі "Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії" (Lupeni Greek Catholic Parish and Others v. Romania), заява №76943/11).

Згідно із пунктом 11 частини 1 статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Керуючись статтями 228, 229, 234, 235, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Зупинити провадження у справі №924/503/25 за апеляційною скаргою заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.09.2025 у справі №924/503/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №367/8835/16-ц та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку, передбаченому ст.ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.