УХВАЛА

12 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/2560/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г. М. - головуючого, Краснова Є. В., Рогач Л. І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління державної податкової служби у м. Києві

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2025

за позовом Головного управління державної податкової служби у м. Києві

до Київського квартирно-експлуатаційного управління

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву,

про стягнення 128 792,41 грн,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління державної податкової служби у м. Києві звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Київського квартирно-експлуатаційного управління про стягнення 128 792,41 грн, з яких 119 275,56 грн основного боргу, 5 962,09 грн пені, 1 486,43 грн штрафу, 637,03 грн 3% річних та 1 431,30 грн інфляційних втрат, з підстав неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором від 10.11.2022 №9162.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2025, зокрема визнано справу малозначною та розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 позов задоволено повністю.

Рішення мотивоване відсутністю належних та допустимих доказів виникнення заборгованості з відшкодування комунальних послуг у відповідача перед позивачем за грудень 2024 року, а також доказів того, що позивачем дотримано процедуру повідомлення відповідача стосовно обсягів та вартості відшкодування комунальних послуг.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2025 зазначене рішення скасовано та прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено.

Постанова мотивована тим, що позивачем не надано суду доказів дотримання ним умов договору оренди щодо надання відповідачу документальних підтверджень витрат, які підлягають відшкодуванню та не доведено суду обсяги та вартість фактично спожитих відповідачем комунальних послуг у грудні 2024 року. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції, проте резолютивна частина рішення суду очевидно суперечить його мотивувальній частині, а відтак з огляду на те, що судова колегія вважає висновки суду першої інстанції по суті спору, викладені в мотивувальній частині рішення, про відмову в задоволенні позову - обґрунтованими та правильними, необхідно привести резолютивну частину рішення у відповідність до його мотивувальної частини, зазначивши про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

23.12.2025 (через систему ?Електронний суд?) Головне управління державної податкової служби у м. Києві звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2025 в якій просить постанову скасувати, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 залишити в силі.

Дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та зміст судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, виходячи з такого.

Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно із частиною 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 7 зазначеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Так, предметом позову у даній справі є стягнення 128 792,41 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2025 (3 028,00 грн х 100 = 302 800,00 грн), тому у розумінні положень ГПК України ця справа є малозначною.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що для оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, скаржникові необхідно довести та обґрунтувати наявність передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України підстав (постанова від 21.05.2021 у справі №905/1623/20).

Положення пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України передбачають виключні випадки для касаційного оскарження судових рішень, зокрема, у малозначних справах. При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України, покладається саме на скаржника.

Натомість подана касаційна скарга не дає правових підстав, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України, для касаційного перегляду судових рішень.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, з огляду на принципи господарського судочинства, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління державної податкової служби у м. Києві на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №910/2560/25 за касаційною скаргою Головного управління державної податкової служби у м. Києві на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Є. В. Краснов

Л. І. Рогач