РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.01.2026Справа № 910/12358/25

Суддя Господарського суду міста Києва Привалов А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу № 910/12358/25
за позовом Акціонерного товариства "РВС БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення 964 553,42 грн
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "РВС БАНК" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 964 55342 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем, як поручителем, зобов`язань за Договором про надання гарантії № Д-2623-23Г від 24.10.2023, у зв`язку з чим позивач, на підставі ч. 1 ст. 569 ЦК України, просить стягнути з відповідача кошти в розмірі 603 947,94 грн, сплачені Банком Бенефіціару за гарантією, а також нараховані за прострочення виконання грошового зобов`язання пеню в розмірі 170 041,12 грн, 30% річних - 184 524,88 грн та штраф - 6039,48 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/12358/25 та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

20.10.2025 через систему «Електронний суд» від позивача, в порядку ст. 46 ГПК України, надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 603 947,94 грн, пеню - 170 041,12 грн, 30% річних - 184 524,88 грн, штраф - 60 394,79 грн. Отже, загальна сума позовних вимог становить 1 018 908,73 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У ч. 3 ст. 252 ГПК України визначено, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Як убачається з матеріалів справи, судом було ухвалено здійснювати розгляд справи №910/12358/25 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін.

Відтак, строк на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог спливав 07.11.2025, тобто через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, судом установлено, що позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог з дотриманням приписів та строків, визначених у ст. 46 ГПК України.

Таким чином, позовні вимоги розглядаються в межах нової ціни позову, визначеної позивачем у розмірі 1 018 908,73 грн.

Крім того, 12.11.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про повернення зайво сплаченого судового збору в розмірі 2241,40 грн.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду від 07.10.2025 була надіслана відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в Єдиному державному демографічному реєстрі.

Проте, до суду повернувся конверти з ухвалою суду від з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлявся належним чином.

Суд також зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Крім того, суд ураховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 року у справі № 910/1487/20, де зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Суд також звертає увагу на те, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідач мав доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Станом на день винесення рішення відзив від відповідача не надійшов.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзивів на позов, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами, відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

12.10.2023 між Акціонерним товариством «Укрпошта» (за договором - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-торгівельна компанія «Лідер» (за договором - Виконавець) було укладено Договір про надання послуг з поточного ремонту № 111023-26Е, в порядку та на умовах якого, відповідно до затвердженої кошторисної документації, в межах договірної ціни, складеної у відповідності до вимог Настанови з визначення вартості будівництва, затвердженої наказом від 01.11.2021 № 281 Міністерства розвитку громад та територій України «Про затвердження кошторисних норм України у будівництві», в обумовлений строк у 2023 році, використовуючи власні матеріали та обладнання Виконавець зобов`язується надати послуги з поточного ремонту приміщень Будинку зв`язку за адресою: вул. Хрещатик, 22, м. Київ, 01001, а Замовник прийняти та оплатити такі послуги на умовах цього договору.

24.10.2023 між Акціонерним товариством «РВС Банк» (за договором - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-торгівельна компанія «Лідер» (за договором - Принципал) було укладено Договір про надання гарантії № Д-2632-23Г (надалі - Договір банківської гарантії), відповідно до п. 1.1. якого, за заявою Принципала Банк надає на користь Бенефіціара Гарантію, за якою зобов`язується сплатити Бенефіціару на його письмову вимогу, що становить належне представлення, грошову суму у разі Гарантійного випадку, протягом строку дії або до дати закінчення дії Гарантії.

Бенефіціаром за договором банківської гарантії є Акціонерне товариство «Укрпошта».

31.10.2023 в забезпечення виконання умов Договору про надання послуг з поточного ремонту №111023-26Е від 12.10.2023, Акціонерним товариством «РВС Банк», як Гарантом, видано Банківську гарантію № 2632-23Г, за якою Гарант безумовно зобов`язується протягом п`яти робочих днів після одержання паперового оригіналу першої письмової вимоги Бенефіціара, оформленої належним чином (підпис уповноваженої особи, печатка Бенефіціара (якщо передбачена)) та/або електронного SWIFT-повідомлення через Банк Бенефіціара на його SWIFT, що містить твердження про те, що Принципал не здійснив/несвоєчасно здійснив надання послуг, виплативши Бенефіціару повну суму Банківської гарантії, без необхідності для Бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов. Гарантія набирає чинності з дати видачі та діє включно до 28.02.2024. Повна (максимальна) сума Банківської гарантії та валюта: 644623,50 грн.

Згідно з п. 3.1 Договору банківської гарантії, після належного виконання Принципалом вимог п. 4.1 цього договору, оригінал Гарантії (в паперовому або електронному вигляді) передається Принципалу для подальшого передавання її Бенефіціару. Шляхом отримання оригіналу Гарантії у Банку Принципал підтверджує те, що він ознайомлений та згоден з її змістом.

23.02.2024 Акціонерне товариство «Укрпошта» звернулося до Акціонерного товариства «РВС Банк» з вимогою № 1.27.002.001.-4699-24 від 21.02.2024 про виплату суми гарантійного платежу за Банківською гарантією № 2632-23Г від 31.10.2023, у зв`язку з неналежним виконанням Принципалом - Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-торгівельна компанія «Лідер», своїх зобов`язань за Договором про надання послуг з поточного ремонту № 111023-26Е від 12.10.2023 у розмірі 644.623,50 грн.

У відповідь на вказану вимогу Акціонерне товариство «РВС Банк» листом № 770/24-БТ від 01.03.2024 відмовило у задоволенні вимог Бенефіціара.

У зв`язку з відмовою Банку у сплаті за Гарантією, Бенефіціар звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Банку, за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-торгівельна компанія «Лідер», про стягнення 658532,31 грн, з яких 644623,50 грн заборгованості, 5.495,15 грн 3% річних та 8.413,66 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 у справі № 910/8556/24, яке не було оскаржено в апеляційному порядку та набрало законної сили, позов Бенеіціара задоволено у повному обсязі та стягнуто з Акціонерного товариства "РВС Банк" на користь Акціонерного товариства "Укрпошта" 644.623,50 грн заборгованості, 5.495,15 грн 3% річних, 8.413,66 грн інфляційних втрат та 9.877,98 грн судового збору, що разом становить 668.410,29 грн. При цьому, судом було установлено, що в порушення умов Договору про надання послуг з поточного ремонту № 111023-26Е від 12.10.2023, Підрядник не виконав роботи на загальну суму в розмірі 2 148 745,00 грн у строк по 29.01.2024, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином; в порушення вимог чинного законодавства України та Банківської гарантії № 2632-23Г від 31.10.2023, Банк не мав права відмовитися від задоволення вимоги кредитора, у зв`язку з настанням гарантійного випадку за вказаним договором - Принципал не здійснив/несвоєчасно здійснив надання послуг за договором про надання послуг з поточного ремонту № 111023-26Е від 12.10.2023; приймаючи до уваги умови Банківської гарантії № 2632-23Г від 31.10.2023 обов`язок Акціонерного товариства «РВС Банк» по виплаті банківської гарантії настав 01.03.2024.

На виконання вказаного судового рішення, Акціонерним товариством «РВС Банк» було сплачено Акціонерному товариству «Укрпошта» кошти в сумі 668410,29 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 1 від 24.09.2024.

Право Банку на зворотну вимогу (регрес) до Принципала та обов`язок Принципала відшкодувати всі витрати Банку за Гарантією також передбачено у Договорі про надання гарантії № Д-2632-23Г від 24.10.23р.

Так, пунктом 4.2. Договору про надання гарантії № Д-2632-23Г від 24.10.2023 року встановлений обов`язок Принципала, а саме: якщо на вимогу Бенефіціара та/або на виконання рішення суду про сплату за Гарантією Банк виплачує грошові кошти за Гарантією, Принципал зобов`язаний протягом 2 (двох) робочих днів з дня отримання Регресної вимоги Банку, в повному обсязі відшкодувати Банку такі виплати та усі пов`язані з цим витрати Банку.

Згідно з п. 4.5. Договору про надання гарантії № Д-2632-23Г від 24.10.2023 року, Банк має нічим не обмежене право на зворотну вимогу до Принципала (регрес) у розмірі суми Гарантії, процентів та будь-яких витрат (збитків).

Банк звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-торгівельна компанія "Лідер" з регресною вимогою № 3356/24-БТ від 26.09.2024 про відшкодування Банку всіх витрат за Гарантією та сплату 30% річних до моменту зарахування коштів на рахунок Банку. Проте, вказана вимога Банку була повернута відправнику без вручення адресату 14.10.2024 у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання.

Оскільки Принципал не задовольнив вимогу Банку у добровільному порядку, останній звернувся з позовом до господарського суду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 по справі № 910/13018/24, яке у встановленому порядку також набрало законної сили, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно - торгівельна компанія «Лідер» на користь Акціонерного товариства «РВС Банк» 668 410 грн 29 коп. заборгованості, 320 грн 19 коп. - пені, 369 грн 46 коп. - 30% річних, 10 036 грн 50 коп. - витрат по сплаті судового збору. При цьому, роз`яснено органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у випадку часткової сплати Товариством а з обмеженою відповідальністю "Будівельно-торгівельна компанія "Лідер" суми боргу, нарахування 30% річних повинно здійснюватися на залишок заборгованості, за формулою: С х 30 х Д : 365 або 366 (в залежності від кількості днів у році за спірний період) : 100 (С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення) на суму боргу 668.410,29 грн за період з 21.10.2024 до моменту виконання рішення суду відповідачем.

Як зазначає позивач, на даний час зобов`язання, які виникли на підставі Договору про надання гарантії №Д-2623-23Г від 24.10.2023, ТОВ «Будівельно-торгівельна компанія «Лідер» не виконано.

З метою забезпечення виконання зобов`язань Договором про надання гарантії №Д-2623-23Г від 24.10.2023, між АТ «РВС БАНК», ТОВ «БТК Лідер» та ОСОБА_1 (надалі - Поручитель) було укладено Договір поруки № Д-2623-23Г від 24.10.2023 (надалі - Договір поруки), відповідно до умов якого Поручитель зобов`язується перед Гарантом у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Принципалом своїх зобов`язань щодо повернення суми гарантії, комісій та інших платежів, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених Договором про надання гарантії № Д-2623-23Г від 24.10.2023

Відповідно до п. 3.6.1. Договору поруки, у випадку надіслання Гарантом письмової вимоги виконання забезпеченого зобов`язання, поручитель зобов`язаний перерахувати протягом 5 (п`яти) робочих днів суму гарантії, штрафних санкцій, комісій та інші плати на рахунок зазначений у письмовій вимозі.

17.04.2025 рекомендованим листом з описом вкладення на адресу Поручителя - ОСОБА_1 , Банком було направлено Вимогу за вих. № 883/25-БТ від 24.03.2025 про виконання зобов`язань за гарантією.

Відповідач вказану вимогу залишив без відповіді та задоволення.

Згідно до п.4.1. Договору поруки № Д-2623-23Г від 24.10.23 року, у разі порушенням Поручителем пункту 3.6.1. цього Договору, Поручитель зобов`язаний сплатити Гаранту пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у цей період, від суми невиконаного забезпеченого порукою зобов`язання, за кожен день прострочення.

Крім того, умовами п. 5.2. Договору про надання гарантії передбачено, що за порушення Принципалом строків надання документів, визначених п. 4.7. цього Договору, а також інших документів, передбачених цим Договором, в тому числі у випадку подання недостовірної інформації, яка стосується умов цього Договору та/або умов виконання цього Договору, в тому числі - порушення будь-якого із зобов`язань, вказаних в цьому Договорі, Принципал сплачує на користь Банку штраф в розмірі 10 % (десять) відсотків від суми Гарантії. Сплата штрафу не звільняє Принципала від виконання своїх зобов`язань за цим Договором.

Відповідно до п.5.4. Договору про надання гарантії, незалежно від сплати неустойки (штрафу, пені тощо) Принципал також зобов`язаний відшкодувати Банку всі збитки.

При цьому, у п.5.8.Договору про надання банківської гарантії встановлено сторони погодили, що строк позовної давності, який застосовуватиметься до стягнення штрафних санкцій (неустойки, пені, штрафу) за цим Договором, складатиме 3 (три) роки. Сторони дійшли згоди, штрафні санкції за цим Договором нараховуються без обмеження шестимісячним строком встановленим ч.6. ст.232 ГПК України та підлягають стягненню у межах строку, встановленого першим абзацом даного пункту цього Договору.

Аналогічні умови, викладені в п.4.2. Договору поруки № Д-2623-23Г від 24.10.23.

Таким чином, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що оскільки ТОВ «Будівельно-торгівельна компанія «Лідер» було порушено зобов`язання за Договором про надання гарантії №Д-2623-23Г від 24.10.2023 та до теперішнього часу не повернуто суму банківської гарантії, з нарахованими на неї за прострочення платежу пені та 30% річних, а відповідач, у свою чергу, виступив поручителем щодо виконання зобов`язань за Договором про надання гарантії №Д-2623-23Г від 24.10.2023, позивач просить стягнути з поручителя - ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 603 947,94 грн, сплачені Банком Бенефіціару за гарантією, а також нараховані за прострочення виконання грошового зобов`язання пеню в розмірі 170 041,12 грн, 30% річних - 184 524,88 грн та штраф - 60394,79 грн.

Відповідач позовні вимоги не оспорив та відзив на позовну заяву не подав.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно ст. 560 Цивільного кодексу України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України №639 від 15.12.2004, згідно з пп.9 п.3 розд. І якого, гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 561 Цивільного кодексу України, гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 563 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Статтею 564 Цивільного кодексу України передбачено, що після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Відповідно до ч. 1 статті 569 Цивільного кодексу України, гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Судом установлено, що встановлено, що АТ "РВС Банк" на виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/8556/24 від 12.09.2024 було сплачено Акціонерному товариству "Укрпошта" 668.410,29 грн, що включають в себе суму за банківською гарантією в розмірі 644.623,50 грн, 5.495,15 грн 3% річних, 8.413,66 грн інфляційних втрат та 9.877,98 грн судового збору, що підтверджується меморіальним ордером № 1 від 24.09.2024.

У подальшому, Банк звернувся до ТОВ «Будівельно-торгівельна компанія «Лідер» з регресною вимогою № 3356/24-БТ від 26.09.2024, проте остання не була вручена відповідачу поштовим відділенням зв`язку та повернута 14.10.2024 за зворотною адресою за закінченням встановленого терміну зберігання.

Водночас, рішенням Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 по справі №910/13018/24, яке у встановленому порядку також набрало законної сили, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-торгівельна компанія «Лідер» на користь Акціонерного товариства «РВС Банк» 668 410 грн 29 коп. заборгованості, 320 грн 19 коп. - пені, 369 грн 46 коп. - 30% річних, 10 036 грн 50 коп. - витрат по сплаті судового збору. При цьому, роз`яснено органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у випадку часткової сплати Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-торгівельна компанія "Лідер" суми боргу, нарахування 30% річних повинно здійснюватися на залишок заборгованості, за формулою: С х 30 х Д : 365 або 366 (в залежності від кількості днів у році за спірний період) : 100 (С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення) на суму боргу 668.410,29 грн за період з 21.10.2024 до моменту виконання рішення суду відповідачем.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018р. по справі №910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Суд зазначає, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Христов проти України", no. 24465/04, від 19.02.2009р., "Пономарьов проти України", no. 3236/03, від 03.04.2008р.).

Отже, обставини, які встановлено у судових рішеннях по справі №910/8556/24 та № 910/13018/24, мають преюдиційне значення та повторного доведення під час розгляду даної справи потребують.

Як установлено судом, на даний час зобов`язання, які виникли на підставі Договору про надання гарантії №Д-2623-23Г від 24.10.2023, ТОВ «Будівельно-торгівельна компанія «Лідер» не виконано.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом установлено, що в порушення умов договору гарантії відповідач-1 не здійснив на користь позивача сплату коштів у сумі 625 347,22 грн в рахунок відшкодування суми гарантійного платежу, сплаченого позивачем за договором гарантії.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Як установлено судом вище, з метою виконання зобов`язань Принципала за Договором про надання гарантії №Д-2623-23Г від 24.10.2023, між АТ «РВС БАНК», ТОВ «БТК «Лідер» та ОСОБА_1 (надалі - Поручитель) було укладено Договір поруки № Д-2623-23Г від 24.10.2023 (надалі - Договір поруки), відповідно до умов якого Поручитель зобов`язується перед Гарантом у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Принципалом своїх зобов`язань щодо повернення суми гарантії, комісій та інших платежів, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених Договором про надання гарантії № Д-2623-23Г від 24.10.2023.

Крім цього, порукою забезпечуються вимоги Банка-Гаранта щодо сплати процентів за користування грошовими коштами відповідно до умов договору гарантії, штрафних санкції, інших платежів, передбачених договором гарантії.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно статті 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Таким чином, при солідарному обов`язку кредиторові надається право за своїм розсудом вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників і не одержавши задоволення, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника.

Проте, суд зазначає, що до матеріалів справи відповідачем не було додано належних, допустимих та достовірних доказів відповідно до норм статей 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати на користь позивача коштів у сумі 603 947,94 грн в рахунок відшкодування суми гарантійного платежу, сплаченого позивачем за договором гарантії.

Отже, враховуючи встановлене вище, оскільки невиконане ТОВ «Будівельно-торгівельна компанія «Лідер» зобов`язання за договором гарантії підтверджується матеріалами справи, а відповідач, згідно умов договору поруки, поручився перед позивачем за виконання Товариством зобов`язань за договором гарантії, факт наявності заборгованості за договором гарантії у зазначеній сумі відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, відтак, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з оплати гарантійного платежу (основного боргу) в сумі 603 947,94 грн, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно зі ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно до п.4.1. Договору поруки № Д-2623-23Г від 24.10.23 року, у разі порушенням Поручителем пункту 3.6.1. цього Договору, Поручитель зобов`язаний сплатити Гаранту пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у цей період, від суми невиконаного забезпеченого порукою зобов`язання, за кожен день прострочення.

Крім того, умовами п. 5.2. Договору про надання гарантії передбачено, що за порушення Принципалом строків надання документів, визначених п. 4.7. цього Договору, а також інших документів, передбачених цим Договором, в тому числі у випадку подання недостовірної інформації, яка стосується умов цього Договору та/або умов виконання цього Договору, в тому числі - порушення будь-якого із зобов`язань, вказаних в цьому Договорі, Принципал сплачує на користь Банку штраф в розмірі 10 % (десять) відсотків від суми Гарантії. Сплата штрафу не звільняє Принципала від виконання своїх зобов`язань за цим Договором.

Відповідно до п.5.4. Договору про надання гарантії, незалежно від сплати неустойки (штрафу, пені тощо) Принципал також зобов`язаний відшкодувати Банку всі збитки.

При цьому, у п.5.8.Договору про надання банківської гарантії встановлено сторони погодили, що строк позовної давності, який застосовуватиметься до стягнення штрафних санкцій (неустойки, пені, штрафу) за цим Договором, складатиме 3 (три) роки. Сторони дійшли згоди, штрафні санкції за цим Договором нараховуються без обмеження шестимісячним строком встановленим ч.6. ст.232 ГПК України та підлягають стягненню у межах строку, встановленого першим абзацом даного пункту цього Договору.

Аналогічні умови, викладені в п.4.2. Договору поруки № Д-2623-23Г від 24.10.2023.

Крім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 4.2 Договору банківської гарантії, до повного такого відшкодування принципал сплачує Банку проценти від суми боргу в розмірі 30% (тридцять) процентів річних (за методом факт/факт (фактична кількість днів у місяці/фактична кількість днів у році - 365 (366)) у валюті Гарантії, за період з моменту сплати Банком за Гарантією на вимогу Бенефіціара або згідно із рішенням суду про сплату за Гарантією та до моменту нарахування суми боргу на належні рахунки Банку.

Проценти за користування грошовими коштами сплаченими Банком за Гарантією нараховуються із умови, що враховується перший день перерахування (сплати) Банком грошових коштів за гарантією Бенефіціару і не враховується день фактичного повернення/відшкодування принципалом у повному обсязі грошових коштів, сплачених Банком за Гарантією.

Отже, умовами п. 4.2 Договору банківської гарантії сторонами погоджено інший розмір річних, що не суперечить положенням ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Здійснивши перевірку доданих до позовної заяви позивачем розрахунків пені та штрафу, суд дійшов висновку про те, що вони є арифметично вірними, обґрунтованими та виконаним у відповідності до приписів чинного законодавства.

Таких, згідно положень ч. 1 ст. 569 Цивільного кодексу України, відповідно до якої гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником, а також ураховуючи п. 4.2., 5.1., 5.2. Договору про надання гарантії та п. 3.6. Договору поруки, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Акціонерного товариства "РВС БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 603 947,94 грн, сплаченої Банком Бенефіціару за гарантією, а також нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання пені в розмірі 170 041,12 грн, 30% річних - 184 524,88 грн та штрафу - 60394,79 грн.

Серед іншого, позивач також просить нараховувати на суму основного боргу в розмірі 603 947,94 грн 30% річних за формулою: С х 30 х Д: 365 або 366 (в залежності від кількості днів у році за спірний період): 100 (С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення) та стягнути вказану суму нарахованих відсотків з ОСОБА_1 за період, починаючи з 01.10.2025, до дати виконання рішення суду відповідачем.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Судом ураховано, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України проценти річних сплачуються за весь час прострочення.

Отже, 30% річних можуть бути нараховані лише за кожен повний день прострочення платежу, а день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися нарахування.

Відповідно до частин 11, 12 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

З огляду на викладене, вимога позивача про нараховування на суму основного боргу в розмірі 603 947,94 грн 30% річних за формулою: С х 30 х Д: 365 або 366 (в залежності від кількості днів у році за спірний період): 100 (С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення) до дати виконання рішення суду відповідачем є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Крім того, згідно з абз. 3 п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21 лютого 2013 року N 7, у разі коли позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Судом також ураховано, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Так як позивачем було подано позовну заяву у даній справі в електронній формі, розмір судового збору, що підлягає сплаті, підлягає пониженню на коефіцієнт 0,8 та становить 12 226,90 грн, виходячи з ціни позову 1 018 908,73 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Як убачається з платіжної інструкції № 1 від 01.10.2025 позивачем було сплачено судовий збір у загальному розмірі 14 468,30 грн, тобто внесено судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом, у зв`язку з чим на користь позивача підлягає поверненню судовий збір у розмірі 2241,40 грн.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «РВС Банк» (04071, м. Київ, вул. Введенська, 29/58; ) заборгованість у розмірі 603 947 грн 94 коп., пені - 170 041 грн 12 коп., 30% річних - 184 524 грн 88 коп., штрафу - 60394 грн 79 коп.

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення нарахувати 30% річних за формулою: С х 30 х Д : 365 або 366 (в залежності від кількості днів у році за спірний період) : 100 (С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення) на суму боргу 668.410,29 грн за період з 01.10.2025 до моменту виконання рішення суду відповідачем.

Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у випадку часткової сплати ОСОБА_1 суми боргу, нарахування 30% річних повинно здійснюватися на залишок заборгованості, за наведеною вище формулою.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Повернути на підставі даного рішення з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства «РВС Банк» (04071, м. Київ, вул. Введенська, 29/58; ) судовий збір у розмірі 2241 грн 40 коп., сплачений на підставі платіжної інструкції № 1 від 01.10.2025.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано: 07.01.2026.

Суддя А.І. Привалов