ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 916/296/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Зуєва В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС»

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 (головуючий - Савицький Я. Ф., судді: Діброва Г. І., Ярош А. І.) і рішення Господарського суду Одеської області від 26.05.2025 (суддя Деркач Т. Г.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС»

до: (1) Південнівської міської ради Одеського району Одеської області; (2) Виконавчого комітету Південнівської міської ради Одеського району Одеської області

(за участю представника позивача - Гєрбєй Д.А.)

Історія справи

Обставини справи, встановлені судами

1. 17.08.2011 між Новобілярською селищною радою Лиманського району Одеської області (правонаступник - Південнівська міська рада Одеського району Одеської області, далі - Рада, відповідач-1, орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС» (далі - ТОВ «ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС», позивач, орендар) укладений договір оренди (далі - договір оренди) земельних ділянок площею 0,3675 га кадастровий номер :01:002:0313, площею 2,3678 га кадастровий номер :01:002:0312, площею 0,1607 га, кадастровий номер :01:002:0310, площею 0,1165 га, кадастровий номер :01:002:0309 для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту строком на 49 років (в редакції додаткової угоди від 27.10.2019).

2. За умовами пункту 11 договору оренди розмір орендної плати переглядається один раз на рік, у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розміру земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря; в інших випадках, передбачених законом.

3. Зміна умов договору здійснюється за взаємною згодою сторін у письмовій формі та нотаріально посвідчується. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору, спір розв`язується у судовому порядку (пункт 31 договору оренди).

4. Відповідно до пункту 8 договору оренди річна орендна плата становить 5% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

5. Рада рішенням від 30.09.2021 №695-VIII затвердила Положення про диференційовані ставки орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у комунальній власності Ради (далі - Положення). Згідно з пунктом 3.3.2 Положення за земельні ділянки для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту розмір річної орендної плати встановлений на рівні 3% від нормативної грошової оцінки.

6. У пункті 2 рішення Ради від 30.09.2021 №695-VIII зазначено про його застосування при укладенні/поновленні договорів із землекористувачами.

7. 14.10.2024 позивач звернувся до Ради з проханням встановити річну ставку орендної плати за договором оренди у розмірі не більше 3% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

8. У відповідь Виконком Ради листом від 18.10.2024 №1436/19-06-02 повідомив, що внесення змін до договорів оренди землі в частині зменшення ставки орендної плати з 5% до 3% від нормативно-грошової оцінки земель відповідно до п. 3.3.2 Положення неможливо, у зв`язку з тим, що рішення від 30.09.2021 №695-VIII застосовується при укладенні/поновленні договорів із землекористувачами.

Узагальнений зміст позовних вимог та підстав позову

9. ТОВ «ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС» звернулося до суду з позовом до Ради та Виконавчого комітету Ради, в якому просило:

- визнати протиправною відмову Виконавчого комітету Ради, оформлену листом від 18.10.2024 за №1436/19-06-02, у встановленні річної ставки орендної плати за договором оренди у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок;

- визнати протиправною бездіяльність Ради щодо нездійснення розгляду на пленарному засіданні клопотання ТОВ «ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС» від 14.10.2024 № 1410/01 щодо встановлення річної ставки орендної плати за договором оренди у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок;

- зобов`язати Раду здійснити розгляд на пленарному засіданні клопотання ТОВ «ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС» від 14.10.2024 №1410/01 та прийняти рішення про укладення додаткової угоди до договору оренди про встановлення річної ставки орендної плати за договором оренди у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок;

- внести зміни до пункту 8 договору оренди шляхом встановлення річної орендної плати за земельні ділянки у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

10. Позов мотивований тим, що Рада рішенням від встановила розмір річної орендної плати за землі на рівні 3% від нормативно грошової оцінки. Однак, всупереч власному рішенню, Рада відмовилася вносити зміни до договору оренди щодо відповідного зменшення відсоткової ставки орендної плати. Такі дії Ради порушують законний інтерес позивача щодо створення відповідачем рівних та конкурентних умов, тобто порушують законодавство про захист економічної конкуренції.

Узагальнений зміст та обґрунтування оскаржуваних рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

11. Господарський суд Одеської області рішенням від 26.05.2025, яке залишив без змін Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 01.10.2025, в позові відмовив.

12. Суди виходили із того, що договір оренди не передбачає такої підстави для внесення змін до договору щодо розміру (ставки) орендної плати, як прийняття відповідного рішення орендодавцем - органом місцевого самоврядування. Рішення органу місцевого самоврядування не може вважатися законодавчою підставою для внесення спірних змін до договору оренди землі. За висновками судів зміна ставки орендної плати органом місцевого самоврядування у межах ставок у відсотковому розмірі, встановлених Податковим кодексом України, не є законодавчою зміною орендної плати.

13. Щодо посилань позивача на порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції, то вказана обставина також не є передбаченою законом підставою для внесення змін до договору оренди на вимогу однієї зі сторін в судовому порядку.

Касаційна скарга

14. Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати з підстав, передбачених пунктами 3, 4 частини 2 статті 287 ГПК України, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в частині вимоги про внесення змін до договору оренди.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

15. Суди попередніх інстанцій неправильно застосували частину 2 статті 651 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), висновок Верховного Суду про застосування якої відсутній у подібних правовідносинах, а саме у випадку необхідності створення рівних конкурентних умов господарювання. Суди не врахували, що позовна заява мотивована необхідністю внесення змін до договору оренди з підстав передбачених законом, а саме щодо необхідності забезпечення рівних конкурентних умов господарювання у контексті застосування рівних ставок орендної плати при оренді земельних ділянок однакового цільового призначення.

16. Суди не дослідили зібрані у справі докази та проігнорували те, що у матеріалах справи наявне рішення Ради щодо внесення змін в частині ставки орендної плати вже до існуючого договору оренди, а саме рішення від 11.08.2022 №1049-VIII про внесення змін до договору оренди землі, укладеного з ТОВ «ТІС - 24 ПРИЧАЛ».

Позиція Ради у відзиві на касаційну скаргу

17. Доводи касаційної скарги безпідставні, оскільки на час подання позовної заяви розмір ставки орендної плати підвищений орендодавцем до 7%, що свідчить про відсутність предмета спору.

Позиція Верховного Суду

18. Відповідно до положень частини 1 статті 300 ГПК України Верховний Суд розглядає доводи касаційної скарги тільки в частині, що стала підставою для відкриття касаційного провадження.

19. Розглянувши доводи та аргументи касаційної скарги в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, Верховний Суд приходить до висновку про необхідність закриття касаційного провадження за поданою касаційною скаргою у цій частині на підставі пункту 4 частини 1 статті 296 ГПК України.

20. Верховний Суд зауважує, що позивач у заявленому позові стверджував про порушення Радою його прав орендаря внаслідок неправомірної відмови у внесенні змін до договору оренди в частині зменшення ставки орендної плати з 5% до 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, оскільки відповідний розмір ставки орендної плати був затверджений рішенням Ради від 30.09.2021 №695-VIII.

21. Відмовляючи в позові, суди обох інстанцій виходили з того, що рішення Ради від 30.09.2021 №695-VIII не є законодавчою зміною ставки орендної плати та не може бути підставою для внесення змін до договору оренди в судовому порядку, оскільки в умовах договору оренди сторони безпосередньо не передбачили таку підставу для перегляду розміру орендної плати.

22. Позивач у касаційній скарзі стверджує про те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин приписи частини 2 статті 651 ЦК України і висновок Верховного Суду щодо їх правильного застосування у подібних правовідносинах відсутній.

23. У той же час питання застосування у подібних правовідносинах у тому числі наведеної норми права вже розглядалося Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 09.11.2021 у справі №635/4233/19, який підтвердив висновки щодо застосування цієї норми, викладені в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.04.2018 у справі №910/7905/17.

24. Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення у наведеній справі, Верховний Суд дійшов наступних ключових висновків.

25. За змістом положень статей 632, 651 ЦК України та статті 30 Закону України «Про оренду землі» за загальним правилом зміна умов договору, в тому числі в частині розміру орендної плати, здійснюється за взаємною згодою сторін. За відсутності такої згоди такий договір може бути змінений за рішенням суду лише у випадках, встановлених умовами договору або в силу закону.

26. З огляду на те, що за змістом пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України та статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то підставою для перегляду розміру (ставки) орендної плати має бути саме законодавча зміна граничного (мінімального чи максимального) розміру такої плати або зміна розміру земельного податку, а не рішення органів місцевого самоврядування.

27. Рішення органів місцевого самоврядування про зміну розміру орендної плати (у відсотках від нормативної грошової оцінки) можуть бути підставою для внесення змін до договору оренди землі, якщо сторони договору оренди безпосередньо в самому договорі передбачили таку підставу для зміни розміру орендної плати, що узгоджується з принципом свободи договору. Тобто відповідні рішення (щодо перегляду розміру орендної плати) не мають обов`язкового характеру за відсутності в договорах оренди землі погодженої сторонами підстави для такого перегляду.

28. Отже, наразі існує висновок Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах наведеної скаржником норми права і здійснене судами попередніх інстанцій у справі № 916/296/25 правозастосування з огляду на встановлені у цій справі фактичні обставини (за яких договір оренди не передбачає такої підстави для внесення змін до договору щодо розміру (ставки) орендної плати, як прийняття відповідного рішення орендодавцем) такому висновку відповідає.

29. Верховний Суд зазначає, що обставини відповідності дій Ради вимогам законодавства про захист економічної конкуренції не входять до предмета доказування у межах вирішення цього спору про внесення змін до договору оренди землі на вимогу однієї зі сторін за рішенням суду в порядку статті 651 ЦК України. У зв`язку з чим посилання позивача в касаційній скарзі на відповідні обставини не змінює суть та зміст спірних правовідносин у контексті застосування до них наведених вище висновків Верховного Суду.

30. Щодо оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287, з посиланням на пункт 1 частини 3 статті 310 ГПК України, що судами попередніх інстанцій не досліджено зібрані у справі докази, Верховний Суд зазначає таке.

31. Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

32. Зокрема, згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

33. Тобто, процесуальний закон пов`язує право суду касаційної інстанції скасувати судове рішення з підстав не дослідження зібраних у справі доказів за обов`язкової умови попереднього встановлення обґрунтованості підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

34. З урахуванням того, що підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не підтвердилась, а підставою касаційного оскарження відповідно до пункту 4 частини 2 статті 287 ГПК України згідно з доводами касаційної скарги стало саме не дослідження судом зібраних у справі доказів, то підстави для задоволення касаційної скарги і скасування постановленого у справі судового рішення згідно з пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України - відсутні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

35. З огляду на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, колегія суддів на підставі пункту 4 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою у частині зазначеної підстави касаційного оскарження.

36. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

37. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

38. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів вважає, що викладені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій щодо відмови в позові, в зв`язку з чим немає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Розподіл судових витрат

39. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 296, 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС» з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС» з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення, а постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 і рішення Господарського суду Одеської області від 26.05.2025 у справі № 916/296/25 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Зуєв В.А.