ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

"07" січня 2026 р. Справа № 916/5365/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М.

cекретар судового засідання Масловська Є. Д.

розглянувши заяву Керівника Чорноморської окружної прокуратури про забезпечення позову №2-2074/25 від 31.12.2025 по справі №916/5365/25

за позовом: Керівника Чорноморської окружної прокуратури (вул. В.Шума, 9/102Н, м.Чорноморськ, Одеська обл., 68000) в інтересах держави в особі Таїрівської селищної ради Одеського району Одеської області (65496, Одеська обл., Одеський р-н, селище Таїрове, вул.Перемоги, будинок 27)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Строительная компания "Градо-Строй" (65039, Одеська обл., місто Одеса, проспект Гагаріна, будинок 25, офіс 223)

про визнання додаткової угоди недійсною та стягнення 208 204,80 грн

за участю представників сторін:

від прокуратури: Ейсмонт І. С.;

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Мішакін С. В. самопредставництво.

ВСТАНОВИВ:

31.12.2025 Керівник Чорноморської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Таїрівської селищної ради Одеського району Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Строительная компания "Градо-Строй", в якій просить суд:

- визнати недійсною додаткову угоду б/н від 29.05.2025 до договору № 05- 2702/25 від 27.02.2025, укладену між Таїровською селищною радою Одеського району Одеської області () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Строительная компания "Градо-Строй" ();

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Строительная компания "Градо-Строй" () на користь Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області (, № UA0036305, ДКСУ, м. Київ) неустойку в сумі 208 204,80 грн, а також судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор зазначає, що додаткова угода б/н від 29.05.2025 про продовження строку виконання робіт до 30.06.2025 укладена сторонами з порушенням вимог п. 4 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", пп.4 п.19 Особливостей, що є підставою для визнання її недійсною в судовому порядку в силу частини 1 статті 203 та статті 215 ЦК України, у зв`язку з чим прострочення виконання робіт, які відповідно до договору мали бути виконані до 31.05.2025, зумовлює нарахування неустойки (пені) у заявленому розмірі.

Разом з позовною заявою прокурором подано до суду заяву про забезпечення позову, у якій останній просить суд:

- накласти арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Строительная компания "Градо-Строй" (, 65039, м. Одеса, проспект Гагаріна, буд. 25, офіс 223) як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать ТОВ "Строительная компания "Градо-Строй" у межах суми позовних вимог на загальну суму 208 204,80 грн;

- накласти арешт на нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Строительная компания "Градо-Строй" (, 65039, м. Одеса, проспект Гагаріна, буд. 25, офіс 223) у межах ціни позову 208 204,80 грн, лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову прокурор зазначає, що предметом спору є, зокрема, стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 208 204,80 грн, а тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Прокурор вказує, що відповідач має нічим не обмежену можливість у будь-який момент розпорядитися коштами та майном, у тому числі шляхом їх відчуження, що створює обґрунтований ризик невиконання судового рішення в майбутньому.

З огляду на це, як зазначено прокурором у заяві про забезпечення позову, накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача в межах суми позову є співмірним, обґрунтованим та адекватним заходом забезпечення позову, який не призводить до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, не створює подвійного забезпечення та спрямований на гарантування реального виконання рішення суду й ефективний захист інтересів держави.

Ухвалою суду від 02.01.2025 відкрито провадження у справі №916/5365/25, прийнято справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на "02" лютого 2026 р. о 14:00.

Ухвалою від 02.01.2026 суд призначив заяву Керівника Чорноморської окружної прокуратури про забезпечення позову №2-2074/25 від 31.12.2025 по справі №916/5365/25 до розгляду у судовому засіданні на "07" січня 2026 р. о 12:00.

07.01.2026 в судове засідання з`явились прокурор та представник відповідача. Позивач в судове засідання не з`явився, водночас про розгляд заяви був повідомлений належним чином, шляхом направлення ухвали суду до електронного кабінету.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову судом було з`ясовано позиції учасників справи щодо поданої заяви. Прокурор підтримав заяву про забезпечення позову у повному обсязі, зазначивши, що заявлення майнових вимог є достатньою підставою для забезпечення позову у відповідності до сталої судової практики.

Представник відповідача заперечував проти вжиття заходів забезпечення позову, посилаючись на те, що застосування таких заходів може призвести до зупинення господарської діяльності товариства, та просив суд відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Розглянувши заяву Керівника Чорноморської окружної прокуратури (за вх.№2-2074/25 від 31.12.2025) про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист (поновлення) порушених чи оспорюваних прав (інтересів) позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі сталою практикою Верховного Суду законодавством покладено на заявника обов`язок обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Близька за змістом правова позиція визначена у постановах Верховного Суду від 08.07.2024 у справі № 916/143/24, від 04.10.2024 у справі № 913/289/24.

При цьому, у постанові від 4.12.2025 у справі №916/3385/25 Верховний Суд зазначив, що наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії з відповідним їх підтвердженням. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави заявлених позовних вимог та застосування відповідного їм заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 також висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Як встановлено судом, до заяви про забезпечення позову Чорноморською окружною прокуратурою не додано жодних доказів. Єдиними додатками до вказаної заяви є платіжне доручення про сплату судового збору та направлення вказаної заяви позивачу.

Наведені у заяві про забезпечення позову обґрунтування необхідності вжиття відповідних заходів зводяться виключно до цитування положень судової практики щодо загальних підстав застосування ст.136, 137 ГПК України.

Фактично, заявник посилається те, що сам по собі факт безперешкодної можливості розпорядження відповідачем активами (грошовими коштами) створює загрозу для ефективного виконання рішення суду, а також на висновки, викладені, зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22 щодо того, що можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Водночас, суд зауважує, що згідно з висновком Верховного суду, викладеним у постанові від 4.12.2025 у справі №916/3385/25, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22 міститься висновок про те, що вжиття заходів забезпечення позову передбачає доведення стороною обставин вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

З огляду на викладене, висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду свідчить, що вимога про надання доказів витрачання відповідачем коштів не може розглядатися як єдина підстава для застосування заходів забезпечення позову, однак не виключає зобов`язання заявника щодо доведення необхідності такого забезпечення шляхом подання доказів, підтверджуючих підставність заявлених вимог та ризик утруднення чи унеможливлення виконання у майбутньому відповідного судового рішення.

Це підтверджується тим, що Верховний Суд у постанові від 18.06.2025 у справі №918/73/25 зазначив те, що наведений у зазначеній постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду підхід передбачає необхідність доказування наявності обґрунтованої необхідності у застосуванні заходів забезпечення позову шляхом подання доказів до суду щодо наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування такого заходу забезпечення позову, обґрунтування позивачем відомих останньому обставин або тих обставин, про які він об`єктивно може дізнатися, які б свідчили про утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Крім того, наведений зміст вказаної постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду засвідчує, що у ній взагалі відсутні правові висновки про те, що у питанні застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та/або грошові кошти, що знаходяться на рахунках відповідача/зацікавленої особи, позивач (заявник) звільняється від доказування наявності обґрунтованої необхідності у застосуванні заходів забезпечення позову шляхом подання доказів до суду щодо наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування такого заходу забезпечення позову (з таких мотивів виходила об`єднана палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, повертаючи справу №917/1610/23 відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду ухвалою від 01.03.2025).

Таким чином, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, адже має характер припущення. Вказане повністю узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 № 381/4019/18.

При цьому, суд враховує, що предметом спору є визнання недійсною додаткової угоди б/н від 29.05.2025 до договору № 05-2702/25 від 27.02.2025, укладеної між Таїровською селищною радою Одеського району Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Строительная компания "Градо-Строй", та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Строительная компания "Градо-Строй" на користь Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області неустойки в сумі 208 204,80 грн, нарахування якої зумовлено саме фактом недійсності додаткової угоди.

Тобто, як факт порушення договору, так і підставність нарахування пені підлягає дослідженню та встановленню під час розгляду справи по суті.

Суд бере до уваги, що для вжиття заходів забезпечення позову важливим є момент об`єктивного існування ризиків, які визначені зокрема у частині другій статті 136 ГПК України, та необхідності їх підтвердження відповідними доказами.

Водночас, заява Керівника Чорноморської окружної прокуратури про забезпечення позову не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на можливе ухилення відповідача від виконання рішення суду, чи вчинення ним дій, які б свідчили про те, що невжиття заходів до забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Заявник лише допускає припущення того, що відповідач може здійснити відчуження майна іншим особам та не наводить доказів здійснення відповідачем реальних дій, направлених на таке відчуження.

У цій справі відсутні будь-які докази про те, що відповідачем вживалися чи вживаються будь-які дії щодо відчуження будь-якого нерухомого майна, його зміни чи існування інших обставин, з якими прокурор пов`язує необхідність задоволення заяви про забезпечення позову.

Не надано заявником також і будь-яких доказів, що підтверджують наявність у відповідача відкритих виконавчих проваджень, арештів, наявності податкового боргу/застави, тощо.

Отже, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів прокурора щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням критеріїв розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Керівника Чорноморської окружної прокуратури.

Зазначене водночас не позбавляє останнього прав звернутися до суду із відповідною заявою, надавши докази, що підтверджують необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ч.6 ст.140, ст.234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у задоволенні заяви Керівника Чорноморської окружної прокуратури про забезпечення позову №2-2074/25 від 31.12.2025 по справі №916/5365/25

Ухвала суду набирає законної сили 07.01.2026 та може бути оскаржена в порядку ст.256 ГПК України.

Повна ухвала складена 12.01.2026.

Суддя Ю.М. Щавинська