РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.01.2026Справа № 910/13763/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження

за позовом Акціонерного товариства «Київський завод «Радар»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінрост»

про стягнення 751 416, 41 грн.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Київський завод «Радар» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінрост» про стягнення 751 416, 41 грн, з яких: заборгованість з орендної плати у розмірі 335 340, 40 грн, 3 % річних - 41 333, 86 грн, індекс інфляції - 200 464, 34 грн, заборгованість по сплаті за експлуатаційні послуги у розмірі 100 614, 65 грн, 3 % річних - 12 420, 16 грн, індекс інфляції - 61 243, 59 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між позивачем та відповідачем договору оренди нерухомого майна від 18.05.2020 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної сплати орендних платежів та експлуатаційних послуг, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість з оплати орендних платежів у розмірі та заборгованість за експлуатаційні послуги.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив. Вказану ухвалу суду відповідач не отримав у зв`язку з відсутністю адресата.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення сторін про розгляд даної справи, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду була направлена судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

За змістом частин 1, 2 статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, Господарський суд міста Києва зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись із вищевказаною ухвалою у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Отже, судом вчинені всі необхідні дії для належного повідомлення відповідача.

Відповідач не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим їм процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим їм процесуальним правом, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

УСТАНОВИВ:

18.05.2020 між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, за яким Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно, а саме: частину нежитлових приміщень корпусу № 36 (Літ. Б-5) - 1 поверх - площею 45, 2 кв.м., 3 поверх - площею 244 кв.м., загальною площею 289, 20 кв.м., що розміщені за адресою: м. Київ, вул. Предславинська, 35 (далі - Майно) (п. 1.1. Договору).

Майно передається в оренду з метою розміщення: офісу (п. 1.3. Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору, Орендар вступає у строкове платне користування майном з дати підписання сторонами акту приймання-передавання майна, який підписується сторонами у строк до 10 календарних днів з дати підписання цього Договору і стає невід`ємною частиною договору.

Згідно п. 3.1 Договору, орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату за користування майном наперед щомісячно до 15 числа оплачуваного місяця.

Пунктом 3.2. Договору визначено, що орендар зобов`язаний вчасно вносити орендну плату за користування майном незалежно від наслідків власної господарської діяльності.

Відповідно до п. 3.3. Договору, експлуатаційні та інші витрати щодо утримання майна, здійснені Орендодавцем, не включаються до складу орендної плати. Орендар зобов`язаний відшкодовувати (оплачувати) зазначені витрати (послуги) на підставі та відповідно до додатків до договору № 4 та № 5.

Орендна плата (без урахування плати за землю) за базовий місць оренди становить 29 498, 40 грн з ПДВ (п.3.4. Договору).

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом автоматичного коригування орендної плати за попередній місяць на розрахований державними органами статистики індекс інфляції (індекс споживчих цін) до попереднього місяці. В разі, якщо індекс інфляції становить менше 100 % розмір орендної плати за користування майном коригуванню не підлягає (п. 3.5 Договору).

Сторонами Договору визначили, що для приведення об`єкту оренди до стану, придатного для нормального функціонування за призначенням згідно з метою оренди, перед початком експлуатації орендодавець надає орендарю орендні канікули строком на 1 місяць протягом якого орендар проводитиме ремонт. Протягом орендних канікул Орендар сплачує повну вартість послуг за утримання нерухомого майна (експлуатаційні, комунальні платежі та компенсаційні платежі за землекористування) та не сплачує вартість оренди (п. 2.2., 2.3. Договору).

Згідно умов Договору оренди експлуатаційні та інші витрати щодо утримання Майна, здійснені орендодавцем, не включаються до складу орендної плати. Орендар зобов`язаний відшкодовувати (оплачувати) зазначені витрати (послуги) на підставі та відповідно до додатків до договору № 4 та № 5 (п.п. 3.3, п. 5.2. Договору).

Додатком № 4 до Договору визначено, що Орендар зобов`язується до 10 числа місяця, наступного за місяцем надання послуг, вносити на поточний рахунок Орендодавця плату (компенсацію) за надання ним Орендарю експлуатаційних та інших послуг, обов`язкових платежів. (п.п. 1.4.3 п. 1.4 Додатку).

Відповідно до п. 1.7. Додатку № 4 вартість та розрахунок за надані послуги проводиться на основі розрахунку послуг з утримання та обслуговування майна, визначеного додатком до договору № 5, діючих тарифів, поточних показників лічильників, якщо інше не передбачене умовами Договору.

Актом приймання-передання орендованого майна від 18.05.2020 підтверджується передача позивачем відповідачу орендованого майна загальною площею 289, 20 кв.м. та визначили, що з моменту підписання даного Акта орендар починає сплачувати орендну плату за користування приміщеннями в обсягах та розмірі передбачених умовами договору оренди.

Матеріалами справи також підтверджується, що між сторонами було проведено звірку взаєморозрахунків, що було відображено: в Акті звірки взаєморозрахунків № 467 від 02.02.2021, яким відповідач підтвердив загальну дебіторську заборгованість по договору оренди від 18.05.2020 перед позивачем на загальну суму 190 484, 15 грн та Актом звірки взаєморозрахунків № 512 від 25.08.2021 відповідач підтвердив перед позивачем загальну дебіторську заборгованість на загальну суму 171 634, 06 грн.

Актом приймання-передавання (повернення) майна від 19.05.2022 Орендодавець повернув (передав), а Орендар прийняв орендоване майно загальною площею 289, 2 кв.м. та засвідчили факт припинення орендних відносин по договору оренди нерухомого майна від 18.05.2020, які існували у період з 18.05.2020 р. по 23.02.2022.

Позивач вказує, що у зв`язку з тим, що відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання по Договору оренди, з урахуванням перерахованих коштів на загальну суму 388 270, 99 грн у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у загальну розмірі 435 954, 45 грн, яка складається з орендної плати у розмірі 335 340, 40 грн. за період з 01.04.2021 по 23.02.2022 та заборгованості з експлуатаційних витрат у розмірі 100 614, 05 грн за період січень 2021 та з 01.04.2021 по 23.02.2022, що відображено у бухгалтерській довідці від 03.11.2025 № 659 та у оборотносальдовій відомості по рахунку № 3771 за 01.01.2020 - 03.11.2025.

Вказана заборгованість після претензійної роботи позивача до відповідача щодо її повернення сплачена не була, що і стало підставою для звернення до господарського суду з даним позовом.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

За приписами ст. 762 ЦК України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Змістом взаємних договірних зобов`язань сторін встановлено обов`язок орендодавця передати в оренду майно, а обов`язок орендаря прийняти це майно та здійснювати орендні платежі за користування орендованим майном та експлуатаційні витрати.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати орендних платежів за період з 01.04.2021 по 23.02.2022 у розмірі 335 340, 40 грн, та своєчасної оплати експлуатаційних витрат за період січень 2021 та з 01.04.2021 по 23.02.2022 у розмірі 100 614, 05 грн, що також не було спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів оплати орендних платежів та експлуатаційних витрат, що є порушенням з боку відповідача умов договору.

Відповідачем відзиву на позовну заяву, контррозрахунку суми позовних вимог та будь-яких заперечень по суті позовних вимог не надано.

Згідно п. 81 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 № 129/1033/13-ц, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Враховуючи, що строк оплати за договором настав, ненадання відповідачем контррозрахунку заборгованості чи будь-яких заперечень на позов та враховуючи відсутність доказів оплати, вимоги позивача про стягнення з відповідача орендної плати у розмірі 335 340, 40 грн, та експлуатаційних витрат у розмірі 100 614, 05 грн, визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення 3 % річних по орендних платежах у розмірі 41 333, 86 грн та 3 % річних по експлуатаційним послугам у розмірі 12 420, 16 грн, а також про стягнення інфляційних втрат по орендних платежах у розмірі 200 464, 34 грн та інфляційних втратах по експлуатаційним послугам у розмірі 61 243, 59 грн.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується порушення відповідачем зобов`язань за Договором, а отже відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України.

Так, за приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 зазначив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Перевіривши розрахунок позивача по інфляційним втратам та періоди, по яким заявлено інфляційне нарахуванням з урахуванням зазначеної практики Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, Господарський суд міста Києва вважає, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню у заявлених розмірах.

Дослідивши здійснені позивачем розрахунки заявлених до стягнення сум 3 %, суд вважає їх обґрунтованими, арифметично вірним та таким, що не суперечать нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині також підлягають задоволенню в заявлених розмірах.

Відповідно до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору у відповідності до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНРОСТ» (03067, місто Київ, ВУЛИЦЯ ВИБОРЗЬКА, будинок 42А, ідентифікаційний код 38185941) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД «РАДАР» (03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПРЕДСЛАВИНСЬКА, будинок 35, ідентифікаційний код 14307274) заборгованість з орендної плати у розмірі 335 340 (триста тридцять п`ять тисяч триста сорок) грн 40 коп., заборгованість по сплаті за експлуатаційні послуги у розмірі 100 614 (сто тисяч шістсот чотирнадцять) грн 05 коп., 3 % річних з орендної плати у розмірі 41 333 (сорок одна тисяча триста тридцять три) грн 86 коп., 3 % річних з експлуатаційних послуг у розмірі 12 420 (дванадцять тисяч чотириста двадцять) грн 16 коп., інфляційні втрати з орендної плати у розмірі 200 464 (двісті тисяч чотириста шістдесят чотири) грн 34 коп., інфляційні втрати з експлуатаційних послуг у розмірі 61 243 (шістдесят одна тисяча двісті сорок три) грн 59 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 9017 (дев`ять тисяч сімнадцять) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Алєєва