ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

в порядку ст. 343 ГПК України

"08" січня 2026 р. м. ХарківСправа № 922/2309/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши скаргу (вх. № 27812 від 01.12.2025) представника Товариства з обмеженою відповідальністю Універмаг "Ювілейний" адвоката Святець О.М. на рішення (повідомлення від 19.11.2025 року №79624335) старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барабанової Я

по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Універмаг "Ювілейний", м. Люботин
до 3 - я особа, яка не Люботинської міської ради Харківської області, м. Люботин, Харківська обл. , заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, м. Хмельницький
про зобов`язання вчинити певні дії
за участю представників: не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Універмаг "Ювілейний" (надалі - Позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області 04 липня 2024 року із позовною заявою, де у якості Відповідача визначено Люботинську міську раду Харківської області та просить суд про:

- Визнати незаконним та скасувати рішення Люботинської міської ради Харківської області LXXXVI сесії VII скликання від 29.05.2020 року №229 Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності;

- Визнати незаконним та скасувати рішення Люботинської міської ради Харківської області XLIV сесії VIII скликання від 08 серпня 2023 року № 544 Про затвердження технічної документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності;

- Усунути перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю Універмаг Ювілейний () у користуванні та володінні земельною ділянкою площею 0,2193 га, кадастровий номер :26:032:0001, яка знаходиться за адресою: майдан Соборний, 1, м. Люботин Харківської області, шляхом скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації сформованої в результаті поділу земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,1567 га, кадастровий номер 631120000:26:032:0288;

- Усунути перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю Універмаг Ювілейний () у користуванні та володінні земельною ділянкою площею 0,2193 га, кадастровий номер :26:032:0001, яка знаходиться за адресою: майдан Соборний, 1, м. Люботин Харківської області, шляхом скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації сформованої в результаті поділу земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0626 га, кадастровий номер :26:001:0071;

- Зобов`язати Люботинську міську раду Харківської області () забезпечити внесення змін до Державного земельного кадастру, а саме відомостей Поземельної книги щодо площі земельної ділянки кадастровий номер :26:032:0001. кадастрового номера та землекористувача. привівши її у відповідність до відомостей Поземельних книг станом на 24.07.2023 рік, тобто до моменту внесення неправомірних відомостей до Державного земельного кадастру, а саме відновити Державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,2193 га, кадастровий помер :26:032:0001, яка знаходиться за адресою: майдан Соборний, 1, м. Люботин Харківської області з обов`язковим внесенням до Державного земельного кадастру інформації щодо речового права оренди на земельну ділянку кадастровий номер :26:032:0001, площею 0,2193 га, ТОВ Універмаг Ювілейний;

- Вирішити питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

09 липня 2024 року постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі №922/2309/24, де вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.

Господарським судом Харківської області 05 грудня 2024 року ухвалено судове рішення щодо задоволення позовних вимоги ТОВ Універмаг Ювілейний.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 11 березня 2025 року апеляційну скаргу Люботинської міської ради Харківської області на рішення господарського суду Харківської області від 05.12.2024 у справі №922/2309/24 задоволено частково. Рішення господарського суду Харківської області від 05.12.2024 у справі №922/2309/24 скасовано в частинах:

- визнання незаконним та скасування рішення Люботинської міської ради Харківської області LXXXVI сесії VII скликання від 29.05.2020 року №229 Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності;

- визнання незаконним та скасування рішення Люботинської міської ради Харківської області XLIV сесії VIII скликання від 08 серпня 2023 року №544 Про затвердження технічної документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності.

Ухвалено в цих частинах нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 05.12.2024 у справі №922/2309/24 залишити без змін.

29 серпня 2025 року Господарським судом Харківської області було видано наказ на виконання рішення Господарського суду Харківської області від 05 грудня 2024 року та постанови Східного апеляційного господарського суду від 11 березня 2025 року.

01 грудня 2025 року до суду надійшла скарга (вх. № 27812) представника Товариства з обмеженою відповідальністю Універмаг "Ювілейний" адвоката Святець О.М. на рішення (повідомлення від 19.11.2025 року №79624335) старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барабанової Я., в якій просить суд:

- Визнати повідомлення від 19.11.2025 року №79624335 старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барабанової Я. Про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» неправомірним та скасувати його.

- Зобов`язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барабанової Я. відкрити виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Харківської області від 29.08.2025 року у справі №922/2309/24 на виконання рішення господарського суду Харківської області від 05 грудня 2024 року та постанови Східного апеляційного господарського суду від 11 березня 2025 року про усунення перешкод Товариству з обмеженою відповідальністю Універмаг «Ювілейний», у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,2193 га, кадастровий номер :26:032:0001, яка знаходиться за адресою: майдан Соборний, 1, м. Люботин Харківської області, шляхом скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації сформованої в результаті поділу земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0626 га, кадастровий номер :26:001:0071.

Ухвалою суду від 08.12.2025 прийнято скаргу (вх. № 27812 від 01.12.2025) представника Товариства з обмеженою відповідальністю Універмаг "Ювілейний" адвоката Святець О.М. на рішення (повідомлення від 19.11.2025 року №79624335) старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барабанової Я. до розгляду, а розгляд призначено на "25" грудня 2025 р. о(об) 11:00.

Суд своєю ухвалою від 25.12.2025 прийняв та долучив відзив (вх. № 30187 від 24.12.2025) на скаргу ТОВ Універмаг "Ювілейний" до матеріалів справи; задовольнив усне клопотання представника Стягувача про відкладення; задовольнив усне клопотання про визнання явки представника Боржника та державного виконавця; повідомлено учасників справи, що судове засідання щодо розгляду скарги (вх. № 27812 від 01.12.2025) у справі відбудеться 08 січня 2026 року о(б) 10:30.

Також, зазначеною ухвалою суд визнав обов`язковою явку учасників справи стосовно розгляду скарги на рішення (повідомлення від 19.11.2025 року №79624335) старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барабанової Я.

08 січня 2026 року у призначене судове засідання учасники справи не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду не виконали.

Представником Скаржника (заявника) подано до суду заяву (від 08.01.2026 вх. №487) у якому просить суд розглядати зазначену скаргу без участі представника, подану скаргу підтримує та просить суд задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З`ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд установив такі обставини.

29 серпня 2025 року Господарським судом Харківської області було видано наказ на виконання рішення Господарського суду Харківської області від 05 грудня 2024 року та постанови Східного апеляційного господарського суду від 11 березня 2025 року про усунення перешкод Товариству з обмеженою відповідальністю Універмаг «Ювілейний», у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,2193 га, кадастровий номер :26:032:0001, яка знаходиться за адресою: майдан Соборний, 1, м. Люботин Харківської області, шляхом скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації сформованої в результаті поділу земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0626 га, кадастровий номер :26:001:0071.

14 листопада 2025 року стягувачем було надіслано надіслало виконавчий документ до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

19 листопада 2025 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було прийнято повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. У даному повідомленні державний виконавець зазначив, що: "Згідно з резолютивною частиною виконавчого листа - виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень. Керуючись п. 7 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", повертається виконавчий документ без прийняття до виконання."

Зазначені обставини підтверджуються наданим старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Баранової Я. відзивом (вх. № 30187 від 24.12.2025) на скаргу ТОВ Універмаг "Ювілейний".

Так, у своєму відзиві державний виконавець посилається на те, що п.7 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, в зв`язку з тим, що на виконання пред`явлено виконавчий документ, який не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

На думку старшого державного виконавця Баранової Я. наказ № 922/2309/24 виданий 29.08.2025 Господарським судом Харківської області не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Проаналізувавши матеріали скарги та відзив ДВС щодо розгляду скарги, суд вважає за доцільне задовольнити скаргу з огляду на таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України у рішенні від 15 травня 2019 року № 2-рп (ІІ)/2019) наголосив, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист: невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Судові накази віднесено до виконавчих документів, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню органами державної виконавчої служби (пп. 1-1 ч. 1 ст. 3 3акону України "Про виконавче провадження").

За ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 1 статті 14, частини 1 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є, зокрема, виконавець, сторони (стягувач і боржник), представники сторін.

Так, права та обов`язки виконавців визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, частиною 1 та пунктом 1 частини 2 названої статті встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.1 ст.13 Закону України "Про виконавче провадження").

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення встановлений ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначеною статтею встановлено, що: за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (ч. 1 ст. 63 цього Закону); у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 цього Закону); виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого ч. 2 цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ч. 3 ст. 63 цього Закону); виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ч. 4 ст. 63 цього Закону).

Судом встановлено та не спростовано учасниками справи, що старшим державним виконавцем Барабановою Я. під час здійснення примусового виконання наказу від 29.08.2025 по справі № 922/2309/24:

- не вчинено виконавчих дій, передбачених ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження", в тому числі щодо вчинення виконавчих дій та прийняття рішень шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів, у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами;

- не встановлено обставин, за яких наказ від 29.08.2025 по справі № 922/2309/24 не може бути виконаний без участі Боржника;

- порушено вимоги ч. 2 ст. 18, ст. 63 Закону України № 1404-VIII та не здійснено заходів примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, а саме положеннями ст. 63 Закону України № 1404-VIII, якими передбачено перевіряти виконання рішення Боржником, встановлювати факт його невиконання без поважних причин, та лише після повторної перевірки виконання рішення Боржником приймати рішення відповідно до ч. 3 ст. 63 Закон України № 1404-VIII.

Суд звертає увагу про відсутність будь-яких дій з боку державного виконавця щодо здійснення дій стосовно заходів примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені як виконавчим документом так і Законом України № 1404-VIII.

Таким чином, висновок старшого державного виконавця Барабанової Я. щодо застосування п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України № 1404-VIII про винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без його прийняття до виконання є передчасним, що призвело до протиправних дій щодо винесення такого повідомлення від 19.11.2025 за №79624335.

При цьому бездіяльність старшого державного виконавця Барабанової Я. стосовно не здійснення примусового виконання згідно виконавчого документу, призвела до порушення прав і охоронюваних законом інтересів Стягувача в частині не виконання судового рішення з послідуючим неправомірним винесенням повідомлення від 19.11.2025 за №79624335 про повернення виконавчого документу Стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін [рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Стгеесе), від 19.03.1997 п. 40. Reports of Judgments and Decisions 1997-11]. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок [рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy), GCJ. N 22774/93, n. 66. ECHR 1999-V].

У рішенні «Горнсбі проти Греції» (§ 40) ЄСПЛ наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

У пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд і водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 Конвенції як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

У справі «Глоба проти України» (заява № 15729/07, §§ 26, 27) ЄСПЛ зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності. Суд також повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. також рішення від 07.06.2005 у справі «Фуклев проти України», заява № 71186/01, § 84).

Аналіз статей 3, 8, частин першої, другої статті 55, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України у їх системному зв`язку, наведених юридичних позицій Конституційного Суду України дає підстави стверджувати, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання (постанова Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 19/5009/1481/11).

Таким чином, установлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дозволяє ставити його виконання в залежність від волі боржника або будь-яких інших осіб, зокрема виконавця, на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів (правові висновки Верховного Суду у пункті 13 постанови від 30.08.2018 у справі № 916/4106/14 та підпункті 8.12 постанови від 25.09.2020 у справі № 924/315/17).

Суд зазначає, що посилання старшого державного виконавця Барабанової Я. щодо застосування п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» є хибним та таким, що порушує права сторін (стягувача) на судовий захист щодо виконання судового рішення.

Суд ще раз звертає увагу, що порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначений статтею 63 Закону № 1404-VIII. Абзацом 2 частини третьої статті 63 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення зобов`язального характеру, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Заходи примусового виконання рішень визначені статтею 10 Закону № 1404-VIII. До таких заходів, зокрема, належить вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні. Відповідно до частини третьої статті 24 Закону № 1404-VIII виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Також, суд звертає увагу на постанови Верховного Суду у яких неодноразово вказувалось на те, що виконавець має докласти всіх зусиль задля виконання рішення про зобов`язання боржника вчинити певні дії. Так, у постанові від 16.11.2022 у справі № 910/7310/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що та обставина, що саме боржник відповідно до судового рішення зобов`язаний вчинити певні дії, не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення саме боржником, воно не може бути виконано без його участі відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки хоч і зобов`язує саме боржника вчинити ці дії, однак не є нерозривно пов`язаним з особою боржника та не унеможливлює виконання цього рішення без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судами обставини невиконання його у добровільному порядку та вчинення перешкод в його виконанні. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 25.09.2020 у справі № 924/315/17 та від 30.08.2018 у справі № 916/4106/14.

Крім того, суд вважає за доцільне звернути увагу на зазначені результати правового аналізу ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» де Верховний Суд за у своїх постановах дійшов наступних висновків:

- якщо рішення суду можливо виконати без участі боржника, державний виконавець вживає заходів примусового виконання рішення, а якщо судове рішення неможливо виконати без участі боржника, державний виконавець після надсилання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (див. постанову Верховного Суду від 07.03.2025 у справі № 759/1382/19, яка враховується при перегляді цієї справи з огляду на ч. 4 ст. 300 ГПК України);

- обставина, що саме боржник за судовим рішенням зобов`язаний вчинити певні дії, не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення саме боржником, воно не може бути виконано без його участі відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки судове рішення хоч і зобов`язує саме боржника вчинити ці дії, однак не є нерозривно пов`язаним з особою боржника та не унеможливлює виконання цього рішення без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судами обставини невиконання його у добровільному порядку та свідоме ухилення боржника від його виконання (див. постанову Верховного Суду від 25.09.2020 у справі № 924/315/17, на яку посилаються скаржники в касаційній скарзі);

- суд апеляційної інстанції не врахував змісту абз. 1 ч. 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження", яким не передбачено закінчення виконавчого провадження у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, не мотивував свого висновку про неможливість виконання судового рішення без участі боржника, не звернув увагу на те, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які підтверджували б факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Крім того, за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось не виконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження. Встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів. З огляду на викладене, враховуючи, що обставин, за яких прийняте у цій справі рішення не може бути виконано без участі боржника не встановлено, не встановлено зазначене також і з постанови державного виконавця, Верховний Суд вважає обґрунтованими висновки суду про наявність підстав для задоволення скарги, визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" (див. постанову Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 607/2547/20);

- відповідно до положень ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" повторне невиконання боржником рішення суду, яке може бути виконано без його участі, має наслідком надіслання державним виконавцем органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, а також вжиття заходів примусового виконання рішення суду. Водночас, у разі невиконання рішення суду, яке не може бути виконане без участі боржника, державний виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Відповідно до змісту рішення суду у цій справі боржника зобов`язано звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудований об`єкт нерухомого майна за власні кошти. Встановивши, що боржник не виконує судове рішення, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що це рішення суду може бути виконане без участі боржника. Наведене концептуально узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25.09.2020 у справі № 924/315/17, від 14.04.2021 у справі № 641/1933/19 та від 22.12.2021 у справі № 761/26280/17. Суд також враховує правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 13.02.2018 у справі № 923/182/13-г, від 30.08.2018 у справі № 916/4106/14, відповідно до змісту яких та обставина, що саме боржник відповідно до судового рішення зобов`язаний вчинити певні дії, не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення саме боржником, воно не може бути виконано без його участі відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки хоч і зобов`язує саме боржника вчинити ці дії, однак не є нерозривно пов`язаним з особою боржника та не унеможливлює виконання цього рішення без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судами обставини невиконання його у добровільному порядку та вчинення перешкод у його виконанні.

- належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на ст. 129-1 Конституції України (див. постанову Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 619/562/18).

Крім того, суд вважає за доречне звернути увагу на постанову Верховного Суду від 23.06.2025 у справі №910/9385/20, де Верховний Суд наголосив, що установлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дозволяє ставити його виконання в залежність від волі боржника або будь-яких інших осіб, зокрема виконавця, на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів. Слід зазначити, що у межах справи №910/9385/20 відповідачем були оскаржені постанови державного виконавця про залучення суб`єктів господарювання до проведення виконавчих дій з метою виконання рішення суду про зобов`язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення за кошти відповідача самочинно збудованого об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

З аналізу частини шостої статті 26 Закону № 1404-VIII вбачається вбачається, що на виконавця покладено обов`язок відкрити виконавче провадження за рішенням суду немайнового характеру.

Однак, як встановлено зі скарги та відзиву, старший державний виконавець Барабанова Я., всупереч нормам закону, повернув виконавчий документ стягувачу своїм повідомленням без прийняття до виконання.

Суд вважає неприйнятними дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Барабанової Я. щодо невідкриття виконавчого провадження. Це призводить до порушення права на судовий захист, оскільки виконання судового рішення є невід`ємною складовою комплексу дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, суспільства та держави, а також нівелює принципи остаточності судового рішення та правової визначеності.

У правовій системі існує фундаментальний принцип res judicata, що в перекладі з латини означає «вирішена справа». Він полягає саме в остаточності судового рішення, яке набрало законної сили.

Отже, підсумовуючи вищевикладене господарський суд доходить висновку щодо обґрунтованості вимоги і доводи скаржника в частині визнання неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барабанової Я. про винесення повідомлення від 19.11.2025 року №79624335 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, а також в частині скасування даного повідомлення, у зв`язку з цим скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права (ст. 339 ГПК України).

Нормою ч. 1 ст. 343 ГПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника); якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З підстав викладеного та наявною загрозою, у зв`язку зі збройною агресією збоку рф, на підставі чого введено в Україні воєнний стан, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, перебої зі світлом, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого ст. 233 ГПК України, а тому повний текст ухвали Господарського суду Харківської області від 08 січня 2026 року у справі №922/2309/24 складено за межами ст. 233 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 234, 339, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу (вх. № 27812 від 01.12.2025) представника Товариства з обмеженою відповідальністю Універмаг "Ювілейний" адвоката Святець О.М. на рішення (повідомлення від 19.11.2025 року №79624335) старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барабанової Я. - задовольнити.

2. Визнати неправомірним повідомлення від 19.11.2025 року №79624335 старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барабанової Я. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

3. Зобов`язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барабанову Я. відкрити виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Харківської області від 29.08.2025 року у справі №922/2309/24 на виконання рішення господарського суду Харківської області від 05 грудня 2024 року та постанови Східного апеляційного господарського суду від 11 березня 2025 року про усунення перешкод Товариству з обмеженою відповідальністю Універмаг «Ювілейний» () у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,2193 га, кадастровий номер :26:032:0001, яка знаходиться за адресою: майдан Соборний, 1, м. Люботин Харківської області, шляхом скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації сформованої в результаті поділу земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0626 га, кадастровий номер :26:001:0071.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Повна ухвала складена 14.01.2026.

Суддя Жигалкін І.П.