ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.01.2026 Справа № 914/3435/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б. розглянув матеріали позовної заяви

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ТЕХНОПАК», смт.Брюховичі, Львівська область
до відповідача:Приватного підприємства «ПРАЙМ ФУД», м.Львів
про:стягнення 77 601,24грн.

Представники сторін: не викликались

Обставини розгляду справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ТЕХНОПАК», смт.Брюховичі, Львівська область звернулося до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до Приватного підприємства «ПРАЙМ ФУД», м.Львів про стягнення 77 601,24 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2025 позовним матеріалам присвоєно єдиний унікальний номер справи 914/3435/25 та передано на розгляд судді Мазовіті А.Б.

Ухвалою суду від 11.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань; вирішено інші процедурні питання.

Вказана ухвала доставлена позивачу та відповідачу до їх електронних кабінетів у системі «Електронний суд» ЄСІТС 12.11.2025 о 14:18 год., про що свідчать відомості комп`ютерної бази даних «Діловодство спеціалізованого суду».

Згідно ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Статтею 251 цього Кодексу унормовано, що відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи (ч. 2, ч. 5, ч. 8 ст. 252 ГПК України).

Матеріали справи свідчать, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, та надано достатньо часу для надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було дотримано всіх необхідних вимог щодо повідомлення учасників справи про здійснення її розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним було здійснено відповідачу поставку товару за видатковою накладною № 335 від 14.03.2025 на загальну суму 80.348,65 грн., в т.ч. ПДВ 13.391,45 грн., але у визначений договором строк відповідач не здійснив оплату даної поставки в повному обсязі, а саме фактично сплачено 20.000,00 грн., тобто заборгованість складає 60.348,65 грн. Крім того, позивач здійснив нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву, про причини та/або намір вчинити відповідні дії суд не повідомлено.

Відповідно до вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.

23.03.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ТЕХНОПАК» (постачальник) та Приватне підприємство «ПРАЙМ ФУД» (покупець) уклали договір поставки № 162022, згідно якого постачальник зобов`язується виготовити, поставити та передати у власність покупцю «Товар» (пакети) згідно накладних, які є невід`ємною частиною даного договору, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно оплатити на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Зобов`язання постачальника по поставці товару вважаються виконаними в момент передачі товару перевізнику, що засвідчується декларацією або квитанцією або іншим документом. Покупець товар отримує у перевізника. Допускається також отримання за цим договором товару покупцем на складі постачальника (п. 3.2 договору).

Покупець сплачує за товар відповідно до цін та вартості, вказаних у рахунку, виставленому постачальником (п. 4.1 договору).

Покупець зобов`язаний оплатити за товар протягом 10 днів (п. 5.1 договору).

Оплата товару здійснюється покупцем в національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника, який зазначений у договорі (п. 5.2 договору).

Зобов`язання по оплаті вартості товару вважається виконаним покупцем з момент зарахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника (п. 5.3 договору).

Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє протягом одного року з дня його підписання (п. 11.1 договору).

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору за один місяць до закінчення його дії він вважається продовженим на той самий термін і на тих умовах, як були передбачені цим договором ( п. 11.2 договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та виправлень.

14.03.2025 позивачем на виконання умов вищезазначеного договору здійснив відповідачу поставку товару (пакети прозорі) на загальну суму 80.348,65 грн., а останній в свою чергу його прийняв, що підтверджується наявними підписами з боку постачальника та отримувача на видатковій накладній № 335, долученій до матеріалів справи. Доказів заперечень відповідача щодо зазначеного матеріали справи не містять.

08.08.2025 відповідачем було частково, в розмірі 20.000,00 грн., сплачено позивачу за здійснену ним поставку, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 1101.

Крім того сторонами було підписано акт звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2025-08.08.2025 за спірним договором, з якого вбачається наявна за відповідачем заборгованість в сумі 60.358,65 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до господарського суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 60.348,65 грн. за поставлений йому товар, а також нараховує пеню в розмірі 13.791,26 грн., 3% річних в розмірі 1334,63 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2126,70 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з яким правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні і сторонами не подавалось документального підтвердження визнання недійсним договору поставки № 162022 від 23.03.2022 повністю чи частково у встановленому порядку, у зв`язку з чим суд виходить з принципу правомірності цього правочину, який є обов`язковим для виконання сторонами згідно ст. 629 ЦК України.

Договір № 162022 від 23.03.2022 укладений між позивачем та відповідачем є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Як встановлено статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у власність у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Сторонами на виконання умов договору № 162022 від 23.03.2022 було погоджено та підписано видаткову накладну № 335 від 14.03.2025 на суму 80.348,65 грн.

Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Таким чином, в даному випадку, видаткові накладні є первинними обліковими документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підписання покупцем видаткових підтверджує факт здійснення господарських операцій та поставки товару.

Господарський суд при розгляді спору приймає до уваги відсутність у матеріалах справи доказів стосовно наявності у відповідача, як покупця, будь-яких заперечень та претензій щодо неналежного виконання продавцем прийнятих зобов`язань з передання товару.

Тобто, як встановлено судом, вказаний товар був отриманий відповідачем, що підтверджується підписом в графі «отримав(ла)», на вищезазначеній видатковій накладній, у зв`язку з чим, суд вважає, що товар прийнятий відповідачем без заперечень.

Згідно із статтею 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Відповідно до статей 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок та зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Зі змісту договору суд встановив, що покупець зобов`язаний оплатити за товар протягом 10 днів (п. 5.1 договору). Тобто враховуючи, що поставка була здійснена позивачем 14.03.2025, то у строк до 24.03.2025 відповідач повинен був здійснити оплату.

У встановлений договором строк відповідач не здійснив повної оплати за спірною накладною та сплатив лише 20.000,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією про здійснення такої оплати. Заборгованість в сумі 60.348,65 грн. на момент ухвалення цього рішення залишається непогашеною, доказів протилежного матеріали справи не містять і відповідачем не спростовано, а тому заявлена позивачем вимога є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того позивачем заявлено до стягнення пеню в розмірі 13.791,26 грн., 3% річних в розмірі 1334,63 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2126,70 грн. за періоди 25.03.2025-07.08.2025 та 08.08.2025-03.11.2025, у зв`язку з чим суд зазначає.

Як визначено в ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати вартості товару покупець сплачує на користь постачальника за кожний день прострочення оплати пеню, яка нараховується на суму заборгованості, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних за своїми ознаками є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою є самостійним способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до роз`яснення Верховного Суду викладеного в постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Як вже було зазначено судом, у строк до 24.03.2025 відповідач повинен був здійснити оплату. Тобто прострочення виконання зобов`язання розпочалось 25.03.2025 та тривало до 07.08.2025, враховуючи здійснену відповідачем часткову оплату 08.08.2025, і з 08.08.2025 продовжило тривати, оскільки заборгованість все ще залишалась непогашеною.

Крім того суд зазначає, що в період 25.03.2025-07.08.2025 сума заборгованості складала 80.348,65 грн., а з 08.08.2025 і до моменту ухвалення цього рішення 60.348,65 грн.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок сум пені та 3% річних та перевіривши його за допомогою системи інформаційно-правового забезпечення «Ліга:Закон» суд визнає його методологічно та арифметично вірним і таким, що підлягає задоволенню у заявлених сумах.

Щодо розрахунку інфляційних втрат суд зазначає, що методологічно він є вірним, але арифметично хибним, оскільки за підрахунком суду сума інфляційних втрат за спірний період складає 2708,41 грн. Втім враховуючи приписи ст. 237 ГПК України, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд задовольняє вимогу про стягнення інфляційних втрат в заявленому позивачем розмірі.

Згідно з частинами 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

З урахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору по даній справі покладаються на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства «ПРАЙМ ФУД» (; 79018, м. Львів, вул. Васильківського, б. 10, кв. 5) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ТЕХНОПАК» (; 79491, Львівська обл., Львівський р-н, смт. Брюховичі, вул. Ясна, 49) суму основного боргу в розмірі 60.348,65 грн., пеню в розмірі 13.791,26 грн., 3% річних в розмірі 1334,63 грн., інфляційні втрати в розмірі 2126,70 грн., а також судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 06.01.2026.

Суддя Мазовіта А.Б.