УХВАЛА

12 січня 2026 року

м. Київ

cправа № 924/764/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Рогач Л. І. - головуючої, Краснова Є. В., Мачульського Г. М.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.12.2025

у справі за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра"

до: Фермерського господарства "Фортуна-Агро Д"

про визнання недійсним договору про співпрацю від 07.04.2017,

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Довіра" (далі - СГ ТОВ "Довіра", Товариство, позивач, скаржник) звернулося до суду з позовом до Фермерського господарства "Фортуна-Агро Д" (далі - ФГ "Фортуна-Агро Д") про визнання недійсним договору про співпрацю від 07.04.2017, відповідно до умов якого, зокрема, відповідач зобов`язувався передати позивачу у суборенду земельні ділянки на підставі укладених та належним чином зареєстрованих договорів суборенди земельних ділянок.

Господарський суд Хмельницької області рішенням від 13.10.2025 позов задовольнив, визнав недійсним договір про співпрацю від 07.04.2017 з огляду на те, що оспорюваний договір укладено директором СГ ТОВ "Довіра" з перевищенням наданих йому статутних повноважень.

Суд першої інстанції також виходив з того, що відповідно до пункту 8.2 Статуту СГ ТОВ "Довіра" надання дозволу на укладення господарських договорів, за якими Товариство бере на себе грошові зобов`язання понад 100 000,00 грн за одним правочином протягом календарного місяця, віднесено до виключної компетенції Загальних зборів учасників, а оскільки за спірним договором позивач взяв на себе грошові зобов`язання у розмірі, що перевищує встановлений статутом ліміт, укладення такого правочину вимагало попереднього погодження Загальними зборами.

Суд установив та зазначив, що відсутність згоди Загальних зборів на укладення договору про співпрацю сторонами не заперечується, а доказів подальшого схвалення цього правочину Товариством до матеріалів справи не подано. За таких обставин суд дійшов висновку, що директор діяв поза межами наданих йому повноважень, а відповідний правочин не був належним чином погоджений.

Водночас місцевий господарський суд відхилив посилання відповідача на постанову Верховного Суду у справі № 924/635/24, зазначивши, що у вказаній справі Верховний Суд оцінював правові висновки щодо правової природи спірного договору як договору оренди землі, тоді як питання перевищення директором грошового ліміту, встановленого статутом, предметом дослідження не було. Суд наголосив, що наведений відповідачем висновок Верховного Суду стосується відсутності обмежень у директора на укладення окремої категорії забезпечувальних або спеціальних договорів, прямо визначених пунктом 8.2 Статуту, і не може бути застосований до спірних правовідносин.

Північно-західний апеляційний господарський суд у постанові від 17.12.2025 рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.10.2025 скасував, а провадження у справі закрив.

Колегія суддів виходила з того, що Верховний Суд у постанові від 23.04.2025 у справі № 924/635/24 остаточно вирішив спір у частині зустрічного позову СГ ТОВ "Довіра" про визнання недійсним договору про співпрацю від 07.04.2017 та ухвалив нове рішення про відмову в позові, яке набрало законної сили та є обов`язковим для сторін.

Дослідивши підстави вимоги про визнання недійсним договору про співпрацю від 07.04.2017 у справі № 924/635/24 та у справі № 924/764/25, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку про їх тотожність та зазначила, що попри певну зміну формулювань, фактична та правова основа позовів є тотожною, з огляду на що повторне звернення до суду з вимогою про визнання недійсним того самого договору між тими самими сторонами суперечить пункту 2 частини першої статті 175 та пункту 3 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Апеляційний господарський суд вказав, що обидва позови (у справі № 924/635/24 та у справі № 924/764/25) ґрунтуються на однаковій сукупності юридичних фактів, а саме: оспорюванні дійсності договору про співпрацю від 07 квітня 2017 року через дефект волевиявлення, перевищення повноважень керівником, удаваність правочину та його невідповідність вимогам законодавства, у тому числі конкурентного.

Водночас суд апеляційної інстанції вказав, що доводи представника позивача, які наведені у судовому засіданні, спрямовані на переоцінку або додатковий аналіз інших підстав недійсності договору про співпрацю від 07.04.2017, які не були предметом вирішення судом першої інстанції та не стали предметом апеляційного оскарження, виходять за межі апеляційного перегляду, визначені частиною першою статті 269 ГПК України, і не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції при перевірці законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення.

СГ ТОВ "Довіра" через підсистему "Електронний суд" звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.12.2025, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.10.2025 залишити без змін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М.

Скаржник зазначив, що подає касаційну скаргу на підставі виключного випадку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Позивач вказує, що суд апеляційної інстанцій, порушуючи частини четверту та п`яту статті 236 ГПК України та частини п`яту, шосту статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", "не провів правову кваліфікацію відповідно статей 92, 203, 215, 241 Цивільного кодексу України, як правової підстави для визнання договору про співпрацю від 07.04.2017 недійсним.".

На думку СГ ТОВ "Довіра" під час розгляду справи суд апеляційної інстанції не врахував правові позиції, які викладені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ющенко та інші проти України", постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №924/491/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 643/17966/14-ц, постанові Верховного Суду 21.08.2025 у справі № 925/605/24, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21, постанові Верховного Суду 06.06.2024 у справі № 924/1331/23, постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18, постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 924/491/17, постанові Верховного Суду від 20.07.2021 у справі № 911/1605/20, постанові Верховного Суду від 30.09.2021 року у справі №910/11388/20, постанові Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 924/658/20.

Скаржник вказує, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржувану постанову, взяв до уваги постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.12.2025 у справі № 924/542/25 та постанову Верховного Суду від 23.04.2025 у справі № 924/635/24, як преюдиціальні судові рішення.

Водночас Товариство зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2018 у справі №917/1345/17 звертала увагу, що преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що матеріали касаційної скарги є достатніми для відкриття касаційного провадження.

За змістом статті 295 ГПК України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження. Оскільки подання відзиву на касаційну скаргу в письмовій формі є правом учасників справи, то у разі реалізації такого права суд касаційної інстанції встановлює відповідний строк для подання зазначеного відзиву.

Керуючись статтями 234, 235, 287- 291, 294 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відкрити касаційне провадження у справі № 924/764/25 за касаційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 і здійснити перегляд оскаржуваного судового рішення у відкритому судовому засіданні 28 січня 2026 року о 12:30 у приміщенні Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань № 10 (кабінет № 332).

2. Учасники справи мають право подати до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу до 26 січня 2026 року, відсутність яких не перешкоджатиме здійсненню касаційного перегляду.

3. Інформацію щодо розгляду справи можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі "Інтернет" за вебадресою: http://supreme.court.gov.ua.

4. Довести до відома учасників справи, що їхня явка в судове засідання є необов`язковою. Верховний Суд також роз`яснює про право сторін подати заяви про розгляд справи за їх відсутності, а також про їхнє право брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку статті 197 Господарського процесуального кодексу України.

5. Витребувати з Господарського суду Хмельницької області/Північно-західного апеляційного господарського суду матеріали справи № 924/764/25.

6. Копію ухвали надіслати до Господарського суду Хмельницької області та Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський