РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.01.2026Справа № 910/10396/25
За позовом Приватного акціонерного товариства "ФЕД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРСПЕЦМАШ ЛТД"

про стягнення 218903,83 грн

Суддя Сташків Р.Б.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРСПЕЦМАШ ЛТД" (далі - відповідача) на користь Приватного акціонерного товариства "ФЕД" (далі - позивач) коштів в сумі 153962,28 грн сплачених за платіжним дорученням № 264 від 13.01.2022, залогової вартості давальницької сировини у сумі 14155,09 грн, пені у сумі 50786,46 грн за договором №61Ф/21 від 18.03.2021, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо поставки замовлених позивачем деталей.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №910/10396/25, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Відповідач відзиву на позов не подавав.

Відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Відповідач не зареєстрував свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), у зв`язку із чим ухвала суду про відкриття провадження у справі від 28.08.2025 була направлена відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (м. Київ, вул. Городецького, 6, приміщення 3).

Втім ухвала суду була повернута органом поштового зв`язку без вручення відповідачу з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п.4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Верховний Суд у постанові №755/17944/18 (61-185св23) від 10.05.2023 вказав, що довідка поштового відділення із позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Відтак, відповідач вважається повідомленим про відкриття провадження у справі належним чином, оскільки судом було виконано всі покладені на нього обов`язки, а відповідач, натомість, проявив процесуальну бездіяльність.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем як замовником та відповідачем як виконавцем було укладено договір № 61Ф/21 від 18.03.2021 про надання послуг (далі - Договір).

За умовами пунктів 1.1-1.3 Договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виготовити з переданої замовником давальницької сировини деталі згідно з технічною документацією замовника. Після підписання даного Договору замовник передає виконавцю враховані копії креслень замовлених деталей. Замовник зобов`язується оплатити виконавцю вартість робіт з виготовлення деталей. Загальна кількість, асортимент та терміни виготовлення деталей замовника наведені в Специфікаціях, які додаються до договору та є його невід`ємними частинами.

Наведені у п. 1.1 послуги виконуються виконавцем на виробничих площах, що розташовані за адресою: Київська обл., м. Обухів, вул. Промислова, 9 (п.1.4 Договору).

Вартість послуг з виготовлення деталей визначається у відповідних Специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору (п. 2.1 Договору).

Відповідно до пунктів 2.4.1, 2.4.2 Договору замовник оплачує вартість послуг, які виконуються в межах цього договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця у розмірі 50% вартості, у якості передоплати протягом 10 календарних днів з моменту виставлення рахунку.

Залишок у розмірі 50% вартості замовник сплачує протягом: 10 календарних днів з моменту підписання акту прийому-здачі виконавчих послуг.

За умовами п. 3.1.1 Договору замовник зобов`язаний передати виконавцю давальницьку сировину в строки передбачені цим договором.

Відповідно д умов п. 3.2.4 Договору виконавець зобов`язаний нести ризики псування або втрати давальницької сировини, переданої замовником в обсязі її заставної вартості.

Відповідно до п. 8.1 Договору цей договір вступає в силу з дати підписання і діє по 31.12.2021.

Додатком № 2 до Договору сторонами визначена номенклатура, кількість деталей, які виготовляються за договором, номер креслення та вартість виготовлення. Додатком № 3 до Договору сторонами визначені норми витрат сировини на одну деталь.

Відповідно до рахунку фактури № СМ-007 від 24.12.2021 обсяг робіт для виготовлення деталей за договором визначений у сумі 307924,56 грн в т.ч. ПДВ 51320,76 грн.

Позивач зазначає, що ним було повністю виконано обов`язок по сплаті передоплати у розмірі 50% вартості робіт шляхом перерахунку коштів за платіжним дорученням № 264 від 13.01.2022 у сумі 153962,28 грн в т.ч. ПДВ 25660,38 грн, копія якого наявна у справі.

Відповідно до оформленої сторонами накладної № 193 від 21.12.2021, позивачем було попередньо передано, а відповідачем отримано давальницьку сировину загальною вартістю 11795,91 грн без ПДВ, вартість вказана у накладній є залоговою вартістю відповідно до умов пункту 3.2.4 Договору та на підставі п. 5.3 Договору він несе відповідальність за її псування.

Позивач зауважує, що відповідачем було прийнято платіж та давальницьку сировину, зауважень щодо строків та порядку оплати не надходило.

Специфікацією № 2 (Додаток № 2 до Договору) встановлений строк виконання послуг - 60 календарних днів з моменту отримання сировини виконавцем.

З огляду на вказане, відповідач мав виконати послуги у строк до 21.02.2022 включно.

Листом № 00967/0/2-22 від 29.07.2022 позивач звернувся до відповідача із вимогою про виконання обов`язків за Договором із поставки деталей, а у разі неможливості здійснити поставку здійснити повернення давальницької сировини.

Листом № 07/09 від 07.09.2022 відповідач надав відповідь на вказаний вище лист в якому повідомив про втрату виготовлених деталей унаслідок бойових дій на території Києва та області та неможливість виконання зобов`язань за Договором.

Позивач вказує, що відповідачем не надано доказів настання форс-мажору або неможливості виконання зобов`язань протягом 7 днів, що передбачено п. 6.3 Договору.

Як зазначено у п. 6.3 Договору сторона, що має намір послатися на форс-мажорні обставини, зобов`язана невідкладно (на протязі 7 календарних днів) з урахуванням можливостей технічних засобів миттєвого зв`язку та характеру існуючих перешкод повідомити іншу сторону про наявність форс-мажорних обставин та їх вплив на виконання цього договору.

Листом № 00294/0/2-23 від 22.02.2023 позивач повідомив відповідача про необхідність надання документів, які підтверджують неможливість виконати обов`язки за Договором та просив повернути аванс у сумі 153962,28 грн в т.ч. ПДВ та вартості давальницької сировини у сумі 11795,91 грн без ПДВ.

05.05.2023 позивачем направлено претензію про оплату збитків в розмірі оплаченого авансу.

Повідомленням №02643/1/2-23 від 22.12.2023 позивач повідомив відповідача про розірвання Договору в односторонньому порядку.

Позивач вказує, що на дату складання позову до нього не надійшло документів від відповідача, які підтверджують неможливість виконати обов`язки за Договором. Також не було повернуто авансу та вартості давальницької сировини. ТОВ «Украспецмаш ЛТД» не надало відповідь на лист № 00294/0/2-23 від 22.02.2023 та повідомлення та претензію.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Відповідачем заперечень щодо заявленого позову не було надано.

Згідно з ч. 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, надалі також ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 837 ЦК України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 841 Цивільного кодексу України Підрядник зобов`язаний вживати усіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником, та відповідає за втрату або пошкодження цього майна.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України).

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, на виконання Договору позивач здійснив на користь відповідача перерахунок попередньої оплати у сумі 153962,28 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 264 від 13.01.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Судом встановлено, що за умовами Специфікації №2 до Договору сторони визначили строки виконання послуг: протягом 60 календарних днів з моменту отримання сировини відповідачем.

З наявної у справі копії накладної №193 від 21.12.2021 вбачається, що позивачем було передано, а відповідачем прийнято сировину для виконання послуг за Договором.

Таким чином строк для виконання послуг почався з 22.12.2021.

Однак, відповідач не виконав свого обов`язку за Договором, замовлені позивачем деталі не були йому передані, а також не повернуто давальницьку сировину, яка було надана позивачем відповідачу для виготовлення деталей. Вказане підтверджується листуванням між сторонами.

Відповідач заперечень щодо позовних вимог не надав, як і не підтвердив, ані позивачу, ані суду жодними доказами щодо виникнення у нього форс-мажорних обставин, що зумовили неможливість передачі деталей за Договором, на які він посилався у своєму листі від 07.09.2022 №07/09.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Частиною 4 ст. 849 ЦК України визначено, що замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Повідомленням №02643/1/2-23 від 22.12.2023 позивач відмовився від Договору, а отже Договір є розірваним.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто в разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.08.2021 у справі №910/17567/19.

Враховуючи, що відповідачем не виконано свого зобов`язання за Договором, дія якого припинена у зв`язку із розірванням, законна підстава для утримання відповідачем авансової суми 153962,28 грн перерахованої позивачем відпала.

Крім того, зі змісту п. 3.2.4 Договору вбачається, що відповідач несе ризики псування або втрати давальницької сировини, переданої позивачем в обсязі її заставної вартості.

У накладній №193 від 21.12.2021 за якою передано відповідачу давальницьку сировину вбачається, що вартість такої сировини становить 11795,91 грн без ПДВ.

Відповідно до п. 4.2 Договору у редакції додаткової угоди заставна вартість переданої давальницької сировини визначається як сума ціни, вказаної у накладній на відпуск ТМЦ в переробку або у акті прийому передачі ТМЦ, та плюс 20% від цієї ціни (сума ПДВ) по кожній позиції.

Тобто, відповідач у разі втрати зобов`язаний повернути позивачу залогову вартість давальницької сировини у сумі 11795,91 грн +(11795,91 грн *20%) = 14155,09 грн.

Оскільки відповідачем не передано позивачу деталей, які відповідач мав виготовити із наданої йому сировини за накладною №193 від 21.12.2021 та не повернув таку сировину, відповідач має відшкодувати позивачу вартість такої сировини.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Доказів повернення відповідачем позивачу попередньої оплати у сумі 153962,28 грн та залогової вартості давальницької сировини у сумі 14155,09 грн станом на дату розгляду даної справи відповідачем суду не надано, а отже позов у цій частині підлягає задоволенню.

Позивачем також нараховано пеню (за період з 22.02.2022 по 02.06.2022) у сумі 50786,46 грн на підставі п. 5.2 Договору за затримку строку виконання послуг.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За затримку строку виконання послуг виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості ненаданих послуг за кожен календарний день затримки (п. 5.2 Договору).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач мав передати позивачеві до 21.02.2022.

Перевіривши розрахунок пені, судом встановлено, що він арифметично правильний та обґрунтований, а отже з відповідача підлягає стягненню 50786,46 грн пені.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідачем під час розгляду справи не надано суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму заборгованості.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Також позивачем було заявлено до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20000 грн на підтвердження понесених витрат позивачем надано копії:

- ордер серії АХ №1282364 від 14.08.2025 на адвоката Єршову Олену Ігорівну;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ХВ №002263;

- договір №11/06/2025-1 від 11.06.2025 укладений між позивачем та адвокатом Єршовою Оленою Ігорівною;

- довідка банку про зарахування коштів у сумі 20000 грн;

- довідка про взяття на облік платника податку;

- акт прийому-передачі наданих послуг від 22.10.2025.

Частинами 2-6 ст. 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у постанові від 11.11.2021 у справі №910/7520/21 зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Дослідивши питання відповідності розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу критеріям розумності, співмірності та пропорційності до предмета спору у даній справі, враховуючи, що спір відноситься до малозначних, суд вважає за можливе покласти на відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, у зв`язку з розглядом даної справи у сумі 10000 грн, відповідно, в іншій частині (10000 грн) такі витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 165, 178, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРСПЕЦМАШ ЛТД" (01001, м. Київ, вулиця Городецького, 6, приміщення 3; ідентифікаційний код 39095314) на користь Приватного акціонерного товариства "ФЕД" (61023, м. Харків, вул. Сумська, 132; ідентифікаційний код 14315552) 153962 (сто п`ятдесят три тисячі дев`ятсот шістдесят дві) грн 28 коп. попередньої оплати, 14155 (чотирнадцять тисяч сто п`ятдесят п`ять) грн 09 коп. залогової вартості давальницької сировини, 50786 (п`ятдесят тисяч сімсот вісімдесят шість) грн 46 коп. пені, 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн судового збору та 10000 (десять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків