ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року Справа № 915/622/24

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго", вул. Миколаївська, 5-а, м. Миколаїв, 54034 ()

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОВНИК-БІЗНЕС", вул. Шосейна, буд. 27/4, офіс 42, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54029 ()

про стягнення коштів в сумі 102 651, 22 грн.

без повідомлення (виклику) учасників

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернулось Обласне комунальне підприємство "Миколаївоблтеплоенерго" з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОВНИК-БІЗНЕС" 82 254, 21 грн. - основного боргу за теплову енергію; 10 197, 96 грн. - суми, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції; 3 442, 06 грн. - 3 % річних та 6 756, 99 грн. - пені.

Позивач просить суд судовий збір стягнути з відповідача.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 03.06.2024 позовну заяву (вх. № 6254/24 від 27.05.2024) Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОВНИК-БІЗНЕС" про стягнення 102 651, 22 грн. залишено без руху.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 25.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору.

Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами від сторін до суду не надходило.

Ухвала Господарського суду Миколаївської області від 25.06.2024, надіслана на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОВНИК-БІЗНЕС", вул. Шосейна, буд. 27/4, офіс 42, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54029, повернута до суду поштовою установою із відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

В Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, місцезнаходження юридичної особи (п. 10 ч. 2 ст. 9 вказаного Закону).

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Системний аналіз статей 120, 242 ГПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17; від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19; від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20).

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням (правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20).

Верховний Суд звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19, від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20; від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20).

Оскільки в матеріалах справи відсутні підтвердження наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, Суд вважає, що факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19, від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19; від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20).

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

В рішеннях від 28.10.1998 у справі "Осман проти Сполученого королівства" та від 19.06.2001 року у справі "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України".)

В рішенні від 07.07.1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до абз. 1 ч. 6 ст. 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про вжиття необхідних та достатніх заходів з метою повідомлення відповідача про розгляд справи та можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Судом також враховано, що відповідачем в порушення ст. 6 ГПК України не зареєстровано електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/23, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 №271/2024, від 23.07.2024 №469/2024, від 28.10.2024 №740/2024, № 26/2025 від 14.01.2025, №235/2025 від 15.04.2025, №478/2025 від 14.07.2025, № 793/2025 від 20.10.2025 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України продовжувався строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 9 травня 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 7 серпня 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 5 листопада 2025 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в ст. 2, 4 ГПК України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з приписами ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття "розумного строку" не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введення на території України воєнного стану, складну безпекову ситуацію у м. Миколаєві, і, відповідно, наявність обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, а також з урахуванням надмірного навантаження та недостатню кількість суддів в Господарському суді Миколаївської області, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл судових справ, з урахуванням показників часу, необхідного для розгляду справ та матеріалів (рішення Вищої кваліфікаційної комісії України від 26.02.2025 № 41/зп-25 та від 05.03.2025 № 46/зп-25, лист ДСА від 28.01.2025 № 15-2062/25), розгляд даної справи здійснено у розумний строк відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

2.1. Правова позиція позивача.

Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором № 498.00 від 17.02.2012 на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а саме зобов`язань щодо своєчасної оплати поставленої теплової енергії до орендованих відповідачем приміщень за адресою вул. Космонавтів, 97, м. Миколаїв, в опалювальні періоди 2019-2020, 2020-2021, 2021-2022, 2022-2023, 2023-2024, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 82 254, 21 грн.

За порушення виконання грошових зобов`язань позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України нараховано 3 % річних та інфляційні втрати, а також пеню відповідно до умов договору та законодавства.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 11, 322, 509, 526, 530, 625 ЦК України, ст. 231 ГК України, ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" та умовами договору.

2.2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

Відповідачем не подано в порядку ст. 165 ГПК України відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

Відповідно до Статуту ОКП "Миколаївоблтеплоенерго", затвердженого рішенням Миколаївської міської ради № 19/36 від 30.05.2023 (нова редакція) підприємство є унітарним комерційним підприємством, заснованим на комунальній власності Миколаївської міської територіальної громади. Предметом (видом) господарської діяльності підприємства, зокрема, є виробництво, транспортування, постачання, розподіл та реалізація теплової енергії для забезпечення потреб населення, підприємств, установ, організацій послугами з теплопостачання та гарячого водовідведення (п. 2.2.1 статуту).

05.06.2012 між Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради (орендодавець) та ТОВ "ДОВНИК-БІЗНЕС" (орендар) було укладено договір оренди нерухомого або індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності № 7163 від 05.06.2012.

До договору між сторонами було укладено договори про внесення змін до договору оренди нежитлових приміщень площею 42,2 кв.м. по вул. Космонавтів, 97 № 7163 від 05.06.2012, якими сторони, зокрема, продовжували строк дії договору, а саме:

- Договір про внесення змін до договору оренди від 06.08.2014;

- Договір про внесення змін до договору оренди від 14.11.2014;

- Договір про внесення змін до договору оренди від 04.09.2017;

- Договір про внесення змін до договору оренди від 01.10.2019.

Договір та договори про внесення змін підписано та скріплено печатками сторін.

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, керуючись наказом орендодавця або балансоутримувача від 05.06.2012 № 161/03 - нежитлове приміщення площею 42,2 кв.м., розміщене за адресою вул. Космонавтів на першому поверсі будинку 97.

05.06.2012 орендодавець здав, а орендар прийняв нежитлове приміщення, розташоване на території міської лікарні № 3 Управління охорони здоров`я ММР, р-н міста за адресою вул. Космонавтів, 97, площею 42,2 кв.м., про що між сторонами складено та підписано Акт прйимання-передавання нежитлового приміщення по договору оренди № 7163 від 05.06.12.

Відповідно до п. 1.1 договору (в редакції Договору про внесення змін до договору оренди від 14.11.2014) орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення першого поверху міської комунальної власності за адресою:

вул. Космонавтів, 97 площею 42,2 кв.м.;

вул. Космонавтів, 97 площею 28,2 кв.м.

що знаходяться на балансі міської лікарні № 3 Управління охорони здоров`я ММР, для використання під ритуальні послуги.

Відповідно до п. 10.1 договору (в редакції Договору про внесення змін до договору оренди від 01.10.2019) договір вважається продовженим строком на 2 роки 11 міс. до 30.08.2022 включно.

Відповідно до інформації Управління комунального майна ММР № 9099/10.01-08/24-2 від 22.04.2024, наданої на запит позивача, строк дії укладеного між Управлінням комунального майна Миколаївської міської ради та ТОВ "ДОВНИК-БІЗІШС" договору оренди нежитлових приміщень загальною площею 71,0 кв.м по вул. Космонавтів, 97, відповідно до додаткової угоди від 01.10.2019 було продовжено до 30.08.2022.

На підставі указу Президента України від 05.02.2024 № 49/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» строк дії договору оренди нерухомого або індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності № 7163 від 05.06.2012 було продовжено до 14.09.2024. Якщо до зазначеної дати воєнний стан буде продовжено, то до даного договору оренди знову буде автоматично застосовано норму п. 5 Постанови.

17.02.2012 між ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" (теплопостачальна організація) та ТОВ "ДОВНИК-БІЗНЕС" (споживач) укладено договір на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії № 498.00 від 17.02.2012.

Відповідно до п. 6.1 договору договір діє з 05.02.2012 по 01.02.2017 та враховується щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення строку не поступає заява однієї зі сторін про відмову від діючого Договору.

Додатками до договору є:

- Додаток № 1 "Дані про об`єкт теплопостачання";

- додаток № 1 "Використання теплової енергії на опалення згідно середньомісячного споживання. Нарахування оплати за фактично спожиту теплову енергію здійснюється згідно фактичних показників приладу обліку /п. 2.6 діючого договору/";

- Додаток № 2 "Обсяг постачання теплової енергії згідно нормативного споживання, розрахованого виходячи із договірного максимального приєднаного теплового навантаження та середньомісячної фактичної температури зовнішнього повітря за 5 років, що враховано в затверджених тарифах на теплову енергію";

- Додаток № 2 "Використання теплової енергії у випадку припинення роботи теплолічильника - по тарифу /згідно п. 1.4 діючого договору".

До договору між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 від 28.01.2014, якою сторони, зокрема, погодили внесення змін у назву договору, виклавши її в наступній редакції: «Договір № 498.00 купівлі-продажу теплової енергії».

Договір з додатками та додаткову угоду підписано та скріплено печатками сторін.

Відповідно до Додатку 1 до договору № 498.00 від 17.02.2012 назва та адреса об`єкту теплоспоживання: Ритуальні послуги ТОВ "ДОВНИК-БІЗНЕС" Космонавтів 97, розташований в будівлі за адресою: вул. Космонавтів, 97 загальною площею 71 кв.м. (опалення, постачання гарячої води). Наявний прилад обліку: теплолічильник 7282, код та адреса котельні: 514, кот. 135.

Умовами договору сторони передбачили наступне (в редакції додаткової угоди № 1).

Відповідно до п. 1.2 договору теплопостачальна організація зобов`язалась виробляти, транспортувати та постачати теплову енергію (далі - постачання теплової енергії), а споживач зобов`язався використовувати теплову енергію для об`єктів, перерахованих у додатку 1 цього Договору.

Відповідно до абз. 1 п. 1.6 договору розрахунки за послуги теплопостачання здійснюються за тарифами, затвердженими у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 1.7 договору усі розрахунки по даному Договору здійснюються споживачем щомісячно до 5 числа поточного місяця протягом опалювального періоду шляхом перерахування авансових платежів на поточний місяць: для бюджетних організацій - на підставі наданих теплопостачальною організацією рахунків на передплату; для інших груп споживачів - у розмірі, вказаному у додатку 2 до Договору.

Відповідно до п. 1.8 договору остаточний розрахунок здійснюється відповідно до рахунку-фактури до 20 числа поточного місяця бюджетними організаціями; до 20 числа місяця, наступного за завітним, іншими групами споживачів.

Відповідно до п. 5.1 договору в разі несвоєчасної оплати послуг у строки, визначені у п. 1.8 Договору, споживач зобов`язаний сплатити на користь теплопостачальної організації суму заборгованості з урахуванням за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, за який сплачується пеня від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується за останні шість місяців, що передували зверненню до суду.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 29.10.2021 № 1106 "Про початок опалювального періоду 2021-2022 років у житловому фонді та інших об`єктах м. Миколаєва" вирішено розпочати опалювальний період на всіх об`єктах житлового фонду, інших об`єктах, крім населення, яке користується природним газом або електричною енергією для потреб опалення, згідно з нормами та нормативами споживання з 01.11.2021. Підключення систем теплопостачання проводити на підставі нарядів, що видаються виконавцями послуг.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28.03.2022 № 263 "Про закінчення опалювального сезону 2021-2022" вирішено закінчити опалювальний сезон з 29.03.2022 на всіх об`єктах, крім закладів дошкільної освіти, лікарень, пологових будинків, амбулаторій.

Наказом ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" № 115 від 09.03.2022 "Про закінчення опалювального сезону 2021-2022" вирішено з 29.03.2022 закінчити опалювальний період 2021-2022.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 09.11.2022 № 626 "Про початок опалювального періоду 2022-2023 років у житловому фонді та інших об`єктах м. Миколаєва" вирішено розпочати опалювальний період на всіх об`єктах житлового фонду, інших об`єктах, крім населення, яке користується природним газом або електричною енергією для потреб опалення, згідно з нормами та нормативами споживання з 09.11.2022. Підключення систем теплопостачання проводити на підставі нарядів, що видаються виконавцями послуг.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24.03.2023 № 176 "Про закінчення опалювального сезону 2022-2023" вирішено закінчити опалювальний сезон з 24.03.2023 на всіх об`єктах, крім закладів дошкільної освіти, лікарень, пологових будинків, амбулаторій.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.03.2024 № 513 "Про закінчення опалювального сезону 2023-2024" вирішено закінчити опалювальний сезон з 28.03.2024 на всіх об`єктах, крім закладів дошкільної освіти, лікарень, пологових будинків, амбулаторій.

Наказом ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" № 93/2-АГ від 27.03.2024 "Про закінчення опалювального сезону 2023-2024" вирішено з 28.03.2024 закінчити опалювальний період 2023-2024.

Всі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради про початок та закінчення опалювальних періодів розміщені на офіційному сайті Миколаївської міської ради в розділі "Документи" https://mkrada.gov.ua/documents/?c=5 та є публічно доступними.

Наказами ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" № 19 від 17.01.2020 та № 144 від 18.03.2020 зі змінами згідно наказу № 757 від 01.12.2020 введено в дію з початку опалювального періоду з 17.01.2020 тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання.

Наказом ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" № 650/1 від 13.10.2021 зі змінами згідно наказу № 792 від 30.11.2021, № 373 від 26.10.2022, № 286 від 26.10.2023 введено в дію з початку опалювального періоду 2021-2022 двоставкові тарифи на теплову енергію, послугу з постачання теплової енергії.

В опалювальні періоди 2019-2020, 2020-2021, 2021-2022, 2022-2023 та 2023-2024 позивач здійснював постачання теплової енергії до нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: вул. Космонавтів, 97, що підтверджується нарядами на підключення та відключення, а саме:

- наряд на підключення № 465Ю від 01.10.2019;

- наряд на відключення № 139Ю від 31.03.2020;

- наряд на підключення № 2581Ю від 01.10.2020;

- наряд на відключення № 3683Ю від 31.03.2021;

- наряд на підключення № 3977Ю від 21.10.2021;

- наряд на підключення № 4157Ю від 22.10.2021;

- наряд на підключення № 8757Ю від 01.10.2022;

- наряд на підключення № 8126Ю від 03.11.2023;

Факт постачання теплової енергії до житлового будинку, в т.ч. нежитлового приміщення, по вул. Космонавтів, 97 підтверджується наявними в матеріалах справи звітами за спожиту теплову енергію абонентом за вузлом обліку 500796.04 за періоди 01.01.2020-16.01.2020, 17.01.2020-31.01.2020, 01.02.2020-14.02.2020, 15.02.2020-29.02.2020, 01.03.2020-16.03.2020, 17.03.2020, 18.03.2020-31.03.2020, 01.04.2020-09.04.2020, 02.11.2020-16.11.2020, 17.11.2020-30.11.2020, 01.12.2020-31.12.2020, 01.01.2021-15.01.2021, 16.01.2021-31.01.2021, 01.02.2021-15.02.2021, 16.02.2021-18.02.2021, 19.02.2021-28.02.2021, 23.10.2021-31.10.2021, 01.11.2021-15.11.2021, 16.11.2021-30.11.2021, 01.12.2021-31.12.2021, 01.01.2022-17.01.2022, 09.11.2022-15.11.2022, 16.11.2022-30.11.2022, 01.12.2022-27.12.2022, 28.12.2022-31.12.2022, 01.12.2022-31.12.2022, 01.01.2023-16.01.2023, 17.01.2023-31.01.2023, 15.01.2024, 15.02.2024, 15.03.2024, 28.03.2024 та відомостями споживання теплової енергії абонентом міська лікарня № 3 станом на 16.01.2020, 31.01.2020, 14.02.2020, 28.02.2020, 01.04.2020, 14.04.2020, 01.12.2020, 19.12.2020, 15.01.2021, 01.02.2021, 15.02.2021, 01.03.2021, 01.11.2021, 25.11.2021, 01.12.2021, 13.12.2021, 16.01.2023, 15.02.2023, 28.02.2023, 15.03.2023, 27.03.2023, 02.04.2023, 15.12.2023, за січень 2023, за лютий 2023, звітними відомостями за спожиту теплову енергію за лютий 2023, за березень 2023, актом контрольної перевірки з фіксацією показань вузла обліку на момент перевірки 17.01.2022.

Для проведення оплати за теплову енергію позивачем виставлено відповідачу рахунки-фактури, а саме:

- рахунок № 498.00 від 31.01.2020 на загальну суму 1 966, 55 грн.;

- рахунок № 498.00 від 29.02.2020 на загальну суму 4 634, 23 грн.;

- рахунок № 498.00 від 31.03.2020 на загальну суму 3 892, 50 грн.;

- рахунок № 498.00 від 27.04.2020 на загальну суму 967, 00 грн.;

- рахунок № 498.00 від 30.11.2020 на загальну суму 925, 30 грн.;

- рахунок № 498.00 від 31.12.2020 на загальну суму 1 716, 84 грн.;

- рахунок № 498.00 від 31.01.2021 на загальну суму 1 691, 54 грн.;

- рахунок № 498.00 від 28.02.2021 на загальну суму 2 167, 41 грн.;

- рахунок № 498.00 від 31.03.2021 на загальну суму 2 892, 52 грн.;

- рахунок № 498.00 від 22.04.2021 на загальну суму 532, 55 грн.;

- рахунок № 498.00 від 31.10.2021 на загальну суму 995, 23 грн.;

- рахунок № 498.00 від 30.11.2021 на загальну суму 3 955, 99 грн.;

- рахунок № 498.00 від 23.12.2021 на загальну суму 6 361, 69 грн.;

- рахунок № 498.00 від 25.01.2022 на загальну суму 5 036, 73 грн.;

- рахунок № 498.00 від 31.01.2022 на загальну суму (- 2 272, 83 грн.);

- рахунок № 498.00 від 25.02.2022 на загальну суму (- 2 250, 63 грн.);

- рахунок № 498.00 від 28.02.2022 на загальну суму 469, 72 грн.;

- рахунок № 498.00 від 31.03.2022 на загальну суму 469, 72 грн.;

- рахунок № 498.00 від 30.11.2022 на загальну суму 3 958, 48 грн.;

- рахунок № 498.00 від 31.12.2022 на загальну суму 16 417, 99 грн.;

- рахунок № 498.00 від 31.01.2023 на загальну суму 5 089, 12 грн.;

- рахунок № 498.00 від 28.02.2023 на загальну суму 6 398, 85 грн.;

- рахунок № 498.00 від 31.03.2023 на загальну суму 3 795, 22 грн.;

- рахунок № 498.00 від 30.04.2023 на загальну суму 469, 72 грн.;

- рахунок № 498.00 від 31.05.2023 на загальну суму 469, 72 грн.;

- рахунок № 498.00 від 30.06.2023 на загальну суму 469, 72 грн.;

- рахунок № 498.00 від 31.07.2023 на загальну суму 469, 72 грн.;

- рахунок № 498.00 від 31.08.2023 на загальну суму 469, 72 грн.;

- рахунок № 498.00 від 30.09.2023 на загальну суму 469, 72 грн.;

- рахунок № 498.00 від 31.10.2023 на загальну суму 469, 72 грн.;

- рахунок № 498.00 від 30.11.2023 на загальну суму 1 815, 74 грн.;

- рахунок № 498.00 від 31.12.2023 на загальну суму 3 135, 20 грн.;

- рахунок № 498.00 від 31.01.2024 на загальну суму 5 289, 62 грн.;

- рахунок № 498.00 від 29.02.2024 на загальну суму 4 254, 92 грн.;

- рахунок № 498.00 від 31.03.2024 на загальну суму 3 601, 80 грн.;

Всього 91 197, 04 грн.

Факт направлення рахунків підтверджується наявними в матеріалах справи списками/реєстрами та списками згрупованих відправлень "Рекомендований лист".

Відповідно до розрахунку позивача у відповідача станом на 01.03.2020 була наявна переплата в сумі 2 342, 05 грн.

При цьому, позивач в позовній заяві зазначає, що заборгованість в опалювані періоди 2019-2020, 2020-2021, 2021-2022, 2022-2023 та 2023-2024 складає 82 254, 21 грн. Як вбачається з розрахунку позивача, позивачем до матеріалів справи подано рахунки, починаючи з січня 2020, проте, розрахунок заборгованості здійснено по рахункам, починаючи з березня 2020 по березень 2024. Відповідно до розрахунку позивача заборгованість відповідача перед позивачем становить 82 254, 21 грн., яку позивачем заявлено до стягнення у даній справі.

Виходячи з вищевикладеного, заборгованість відповідача перед позивачем за спожиту теплову енергію в опалювальні періоди 2019-2020, 2020-2021, 2021-2022, 2022-2023 та 2023-2024 станом на день звернення з даним позовом становила 82 254, 21 грн. (91 197, 04 грн. - 1 966, 55 грн. (рахунок за січень 2020) - 4 634, 23 грн. (рахунок за лютий 2020) - 2 342, 05 грн. (переплата станом на березень 2020)).

Станом на дату розгляду справи суду не подано доказів оплати відповідачем грошових коштів за спожиту теплову енергію.

Невиконання відповідачем зобов`язань щодо оплати за теплову енергію у порядку та строки, передбачені умовами договору, і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (п. 5.11-5.13 постанови КГС ВС від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21).

Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

4.1. Правове регулювання постачання теплової енергії.

На підставі ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до абз. 1 ст. 275 ГК України (тут і далі по тексту судового рішення в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 2, 3 ГК України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим нормативно-правовим актом.

Закон України "Про теплопостачання" визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" основні терміни вживаються в такому значенні:

балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) - власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами;

постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору;

теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до абз. ч. 3 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" основними обов`язками споживача теплової енергії є, зокрема: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами.

У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Закон України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" визначає засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" вузол комерційного обліку - вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" зняття показань вузлів комерційного обліку щомісяця здійснюється виконавцем комунальної послуги або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, у присутності споживача або його представника (представника об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, управителя багатоквартирного будинку), якщо інше не передбачено договором.

Зняття показань вузлів розподільного обліку, а також приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюється споживачами, якщо інше не передбачено договором.

Законодавством України передбачено, що постачання теплової енергії здійснюється за договором купівлі-продажу, обов`язок із своєчасного укладення якого покладено саме на споживача теплової енергії.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Тобто відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.

Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 922/2790/17, від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107св18) та від 13 листопада 2019 року у справі № 686/14833/15-ц (провадження № 61-26205св18).

4.2. Правове регулювання нарахування та стягнення пені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, який діяв на час спірних правовідносин, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

4.3. Правове регулювання відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).

V. ВИСНОВКИ СУДУ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку.

17.02.2012 між ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" (теплопостачальна організація) та ТОВ "ДОВНИК-БІЗНЕС" (споживач) укладено договір купівлі-продажу теплової енергії № 498.00 від 17.02.2012 (назва в редакції додаткової угоди № 1).

05.06.2012 між Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради (орендодавець) та ТОВ "ДОВНИК-БІЗНЕС" (орендар) було укладено договір оренди нерухомого або індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності № 7163 від 05.06.2012, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нежитлові приміщення першого поверху міської комунальної власності за адресою: вул. Космонавтів, 97 площею 42,2 кв.м.; вул. Космонавтів, 97 площею 28,2 кв.м., що знаходяться на балансі міської лікарні № 3 Управління охорони здоров`я ММР, для використання під ритуальні послуги.

Судом встановлено, що позивачем ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" в опалювальні періоди 2019-2020, 2020-2021, 2021-2022, 2022-2023 та 2023-2024 постачалась теплова енергія до об`єкта за адресою вул. Космонавтів, 97, що підтверджується наявними в матеріалах справи нарядами на підключення.

Нежитлові приміщення за адресою вул. Космонавтів, 97, м. Миколаїв знаходяться в системі централізованого опалення будинку, який оснащено будинковим лічильником.

Судом встановлено, що за період з березня 2020 по березень 2024 (період визначений позивачем) на виконання умов договору позивачем забезпечено постачання теплової енергії (теплова енергія на опалення, теплова енергія на підігрів води) до об`єкту теплоспоживання за адресою вул. Космонавтів, 97 на загальну суму 82 254, 21 грн., про що сформовано відповідні рахунки-фактури.

Отже, в силу приписів ст. 530, 610, 612 ЦК України та умов п. 1.7, 1.8 договору у споживача виник обов`язок оплачувати теплову енергію у строки, встановлені договором, а саме: здійснювати остаточний розрахунок до 20 числа місяця, наступного за завітним.

Суду не подано доказів оплати відповідачем грошових коштів в сумі 82 254, 21 грн. за спожиту теплову енергію в опалювальні періоди 2019-2020, 2020-2021, 2021-2022, 2022-2023 та 2023-2024, як і не спростовано позовних вимог.

Отже, позовна вимога про стягнення 82 254, 21 грн. - основного боргу за теплову енергію є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Позивачем нараховано відповідачу 3 442, 06 грн. - 3 % річних за прострочення виконання грошових зобов`язань. Нарахування здійснено за період з 16.05.2020 по 30.04.2024.

Позивачем також нараховано відповідачу 10 197, 96 грн. - інфляційних втрат за зобов`язаннями, які виникли за період з березня 2020 по жовтень 2023. Нарахування інфляційних втрат здійснено за період з травня 2022 по березень 2024 (включно).

Розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат виконано по кожному зобов`язанню (місяцю) окремо.

Розрахунки суми 3 % річних та інфляційних втрат є арифметично правильними, такими, що відповідають вимогам чинного законодавства (ст. 625 ЦК України), фактичним обставинам та матеріалам справи. Дефляцію враховано. Періоди нарахування позивачем визначено правильно. Розгорнуті розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат наявні в матеріалах справи. Отже, позов в частині стягнення 3 442, 06 грн. - 3 % річних та 10 197, 96 грн. - інфляційних втрат підлягає задоволенню.

Позивачем нараховано відповідачу пеню в сумі 6 756, 99 грн. за прострочення виконання грошових зобов`язань за договором № 498.00, які виникли за період з листопада 2022 по лютий 2024. Нарахування пені позивачем здійснено за період з 16.05.2023 по 30.04.2024. Розрахунок пені здійснено позивачем по кожному платежу окремо та в межах шестимісячного строку, передбаченого ч. 6 ст. 232 ГК України, яка діяла на час спірних правовідносин.

Перевіривши розрахунок пені, судом встановлено, що нарахування пені здійснено позивачем, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування, відповідно до умов п. 5.1 договору. Отже, позов в частині стягнення пені в сумі 6 756, 99 грн. є обґрунтованим та підлягає задоволенню

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Позивачем під час звернення до суду із позовом сплачено судовий збір в сумі 4 540, 00 грн. згідно платіжних доручень № 83 від 16.06.2021 на суму 2 270, 00 грн. та № 84 від 16.06.2021 на суму 2 270, 00 грн.

Судовий збір за вимогу майнового характеру про стягнення 102 651, 22 грн. становить 3 028, 00 грн., оскільки позовна заява подана в паперовій формі.

Отже, судовий збір в розмірі 1 512, 00 грн. може бути повернуто за клопотанням позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", у зв`язку з внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України в розмірі 3 028, 00 грн. слід відшкодувати позивачу з відповідача..

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОВНИК-БІЗНЕС", вул. Шосейна, буд. 27/4, офіс 42, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54029 () на користь позивача Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго", вул. Миколаївська, 5-а, м. Миколаїв, 54034 () на р/р НОМЕР_1 в ПАТ "БАНК ВОСТОК", МФО 307123:

- 82 254, 21 грн. (вісімдесят дві тисячі двісті п`ятдесят чотири грн. 21 коп.) - основного боргу за теплову енергію;

- 3 442, 06 грн. (три тисячі чотириста сорок дві грн. 06 коп.) - 3 % річних;

- 10 197, 96 грн. (десять тисяч сто дев`яносто сім грн. 96 коп.) - інфляційних втрат;

- 6 756, 99 грн. (шість тисяч сімсот п`ятдесят шість грн. 99 коп.) - пені;

- 3 028, 00 грн. (три тисячі двадцять вісім грн. 00 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

4. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складено 09.01.2026.

Суддя Е.М. Олейняш