РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.01.2026Справа № 910/12732/25
Господарський суд міста Києва в складі: головуючого судді Г.П. Бондаренко-Легких, розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу №910/12732/25.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» (49000, м. Дніпро, вул. В`ячеслава Липинського, буд. 18, оф. 305)

До Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Оператор газотранспортної системи» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1)

про стягнення 3% річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 329 633, 95 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Оператор газотранспортної системи» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення 3% річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 329 633, 95 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором транспортування природного газу № від 29.10.2018, що встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі №910/6533/23.

16.10.2025 Господарський суд міста Києва, дослідивши матеріали позовної заяви, залишив її без руху, про що постановив відповідну ухвалу та встановив позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали від 16.10.2025 для усунення недоліків позовної заяви.

20.10.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, якою позивач усунув недоліки встановлені ухвалою від 16.10.2025.

29.10.2025 суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій вирішив розгляд справи №910/12732/25 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

14.11.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

21.11.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив.

Згідно з частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до частини 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

І. Фактичні обставини, встановлені судом.

29.10.2018 між Акціонерним товариством «Укртрансгаз» в особі філії «Оператор газотранспортної системи», як оператором (відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ», як замовником (позивач) укладено договір транспортування природного газу № (надалі - Договір), відповідно до умов якого оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому Договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому Договорі вартість таких послуг. (пункт 2.1. Договору).

Протягом всього строку отримання Послуг Замовник надає Оператору та підтримує на належному рівні фінансове забезпечення відповідно до вимог Кодексу. (пункт 12.1 Договору)

Відповідно до пункту 12.2. Договору фінансове забезпечення щодо замовленої потужності надається у формах, визначених Кодексом, в сумі місячних зобов`язань на користь Оператора. Грошові кошти обліковуються на окремому рахунку Оператора як фінансове забезпечення та не є попередньою оплатою послуг за цим Договором та будь-яких інших платежів до моменту порушення Замовником своїх зобов`язань за цим Договором та/або Кодексом. Оператор здійснює повернення грошових коштів, наданих Замовником у якості фінансового забезпечення, на вимогу Замовника не пізніше 5 банківських днів з моменту закінчення строку дії фінансового забезпечення та за умови відсутності заборгованості за цим Договором.

Відповідно до пункт 12.3. Договору фінансове забезпечення виконання Замовником зобов`язань щодо оплати добового небалансу надається у формах, визначених Кодексом, на користь Оператора згідно з чинним законодавством України.

Оператор зупиняє надання Послуг в разі порушення Замовником умов надання фінансового забезпечення. (пункту 12.4. Договору)

Згідно з пунктом 17.1. Договору в редакції Додаткової угоди №4 від 16.12.2019 до Договору цей Договір набирає чинності з дня його укладення та діє в частині транспортування природного газу до 07:00 1 січня 2020 року у разі виникнення таких відкладальних умов: надання іншій юридичній особі, ніж Оператор, остаточного рішення про сертифікацію Регулятором прийнятого з урахуванням висновку Секретаріату Енергетичного Співтовариства; наявності у іншої юридичної особи, ніж Оператор, права на провадження діяльності з транспортування природного газу; а в частині розрахунків, зобов`язання Сторін за цим Договором діють до повного їх виконання Сторонами.

Станом на 31.08.2021 сума фінансового забезпечення становила 5 326 260, 52 грн, що підтверджується актом звіряння, який підписаний головними бухгалтерами товариств.

Позивач стверджує, що оскільки, строк дії Договору закінчився та з січня 2020 року відповідачем не надаються позивачу послуги з транспортування природного газу, позивач 05.09.2022 звернувся до відповідача з вимогою про повернення суми фінансового забезпечення у розмірі 5 326 260, 52 грн - не пізніше 5 банківських днів з дня отримання даної вимоги.

Однак вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

З огляду на зазначені обставини, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення з останнього заборгованості за вказаним договорам та додатково 3% річних і інфляційних втрат у загальному розміру 5 796 130, 66 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі №910/6533/23, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.03.2024, позовні вимоги задоволені повністю.

Відповідач 09.04.2024 виконав рішення суду у справі №910/6533/23.

З огляду на зазначене, позивач нарахував відповідачу 3% річних у загальному розмірі 157 918, 30 грн та інфляційні втрати у розмірі 171 715, 65 грн, які позивач просить стягнути з відповідача.

II. Предмет позову.

Предметом позову у справі є матеріально - правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 3% річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 329 633, 95 грн.

III. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

(1) між позивачем та відповідачем укладено договір транспортування природного газу № від 29.10.2018.

(2) відповідач в порушення умов договору не повернув позивачу грошові кошти, які позивач сплатив в якості фінансового забезпечення виконання власних зобов`язань;

(3) за таких обставин позивач звернувся з відповідним позовом до Господарського суду міста Києва;

(4) за підсумками розгляду справи №910/6533/23 з відповідача стягнуто наявний борг у розмірі суми фінансового забезпечення та додатково 3% річних і інфляційні втрати;

(5) позивач в порядку статті 625 Цивільного кодексу України нарахував 3% річних та інфляційні втрати на суму заборгованості за період, який не охоплювався в межах розгляду справи №910/6533/23.

IV. Заперечення відповідача у справі.

Відповідач вважає, що обов`язок здійснити повернення позивачу грошової суми фінансового забезпечення виник після набрання законної сили рішення суду у справі №910/6533/23, тобто 21.03.2024, а відтак до вказаної дати у позивача відсутні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

V. Оцінка судом доказів та висновки суду.

З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

- чи наявні підстави у позивача нараховувати відповідачу 3% річних та інфляційні втрат?

- чи обґрунтовані заперечення відповідача?

- чи вірно визначені позивачем періоди нарахування 3% річних та інфляційні втрат?

- чи обґрунтовані заявлені суми до стягнення, а відтак чи підлягають позовні вимоги задоволенню та в якій частині?

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають повному задоволенню з наступних підстав.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у загальному розмірі 157 918, 30 грн з 14.04.2023 до 08.04.2024 та інфляційні втрати у розмірі 171 715, 65 грн з 01.04.2023 до 31.03.2024, що в свою чергу зумовлено простроченням відповідачем повернення позивачу грошових коштів фінансового забезпечення за договором № від 29.10.2018, що було предметом розгляду у справі №910/6533/23.

Оскільки, рішення Господарського суду міста Києва від 206.07.2025 у справі №910/6533/23 набрало законної сили, тому таке рішення в силу частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України має преюдиційне значення для даної справи.

Так, судом першої інстанції з чим погодився суд апеляційної інстанції в межах справи №910/6533/23 встановлено: (1) належне виконання позивачем договору № від 29.10.2018; (2) виникнення у відповідача обов`язку щодо повернення суми фінансового забезпечення у розмірі 5 326 260, 52 грн після закінчення строку дії договору; (3) порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення суми фінансового забезпечення позивачу.

Окрім цього, в межах справи №910/6533/23 позивачем заявлялись вимоги до стягнення з відповідача 3% річних з 15.09.2022 до 13.04.2023 та інфляційні втрати з 01.10.2022 до 31.03.2023.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 стаття 509 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України (частина 2 стаття 509 Цивільного кодексу України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти (частина 2 стаття 11 Цивільного кодексу України).

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між суб`єктом, який таку шкоду завдав, і потерпілим. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Судове рішення про стягнення таких коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (частина 1 стаття 625 Цивільного кодексу України).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 стаття 625 Цивільного кодексу України).

Передбачене частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц).

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц та від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц).

Таким чином, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Отже, позивач правомірно нарахував відповідачу 3% річних і інфляційні втрати за несвоєчасне виконання останнім грошового зобов`язання за договорам № від 29.10.2018.

Відповідач, заперечуючи проти здійснених позивачем нарахувань зазначає, що обов`язок повернути суму фінансового забезпечення по договору № від 29.10.2018 виник лише після набрання рішенням суду у справі №910/6533/23 законної сили, а відтак до 21.03.2024 у позивача відсутні підстави для нарахування % річних та інфляційних втрат.

Проте, з твердженнями відповідача суд не погоджується, оскільки обов`язок повернути суму фінансового забезпечення у відповідача виник в силу умов договору № від 29.10.2018, а не з набранням рішенням суду у справі №910/6533/23 законної сили.

Судом першої інстанції у рішенні від 06.07.2023 з чим погодився суд апеляційної інстанції у постанові від 21.03.2024 у справі №910/6533/23 встановлено, що: «в порушення умов укладеного між сторонами Договору та положень чинного законодавства, відповідач після закінчення дії договору та отримання вимоги не повернув позивачу суму фінансового забезпечення».

Більше того, суд зазначає, що якби відповідач повернув суму фінансового забезпечення позивачу після закінчення строку дії договору № від 29.10.2018, в позивача не виникло підстав для звернення до суду з позовом у межах справи №910/6533/23 та не виникло підстав для нарахування 3% річних і інфляційних втрат які були заявлені до стягнення у межах справи №910/6533/23 та №910/12732/25.

Щодо посилання відповідача на постанови Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №905/1313/18, від 11.08.2021 у справі №344/2483/18, від 12.04.2023 у справі №461/4066/21, суд зазначає, що правовідносини, які виникли в межах даної справи (№910/12732/25) та справ в зазначених постановах Верховного Суду не є подібними.

Термін «подібні правовідносини» може означати як такі, що мають лише певні спільні риси, так і правовідносини, що є тотожними, тобто такими самими як інші. Подібність правовідносин визначається за їх елементами: суб`єктами, об`єктами та змістом (правами й обов`язками суб`єктів правовідносин). Суб`єктний критерій не впливає на кваліфікацію певних правовідносин, як подібних.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 у справі №925/3/7, пункт 40 постанови від 25.04.2018 у справі №910/24257/16).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19 (пункт 6.30); від 19.06.2018 у справі №922/2383/16 (пункт 5.5); від 16.05.2018 у справі №910/5394/15-г (пункт 8.2); від 12.12.2018 у справі №2-3007/11; від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц.).

Відтак, заперечення відповідача є необґрунтованими та такими, що відхиляються судом.

Позивач додав до позовної заяви відповідні розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, які він просить стягнути з відповідача.

Суд здійснивши перевірку правильності здійснення позивачем розрахунків зазначає, що вони є арифметично правильним.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач виконав рішення суду у справі №910/6533/23 - 09.04.2024.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 3 стаття 13 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач в свою чергу, контррозрахунок 3% річних і інфляційних втрат до суду не надав та доводи, аргументи позивача не спростував.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

VI. Розподіл судових витрат.

(1) Щодо судового збору.

Судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, суд покладає судовий збір за подання позовної заяви на відповідача.

(2) Щодо витрат на професійну правничу допомогу позивача.

Позивач на виконання вимог частини 1 статті 124 та пункту 9 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України в позовній заяві зазначив орієнтовані витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000, 00 грн.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на те, що дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, а тому стадія судових дебатів не передбачається, суд констатує, що відповідачу необхідно було подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу або заяву, що такі докази будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду до моменту прийняття рішення.

В позовній заяві позивач заявив, що має намір подати докази понесення судових витрат на підставі частина 8 стаття 129 Господарського процесуального кодексу України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі.

Відтак, питання щодо розподілу витрат позивача за позовом на професійну правничу допомогу будуть вирішені судом, у випадку подання позивачем відповідних доказів в порядку статті 244 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 73-77, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Оператор газотранспортної системи» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення 3% річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 329 633, 95 грн - задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Оператор газотранспортної системи» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1; ідентифікаційний код: 30019801) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» (49000, м. Дніпро, вул. В`ячеслава Липинського, буд. 18, оф. 305; ідентифікаційний код: 39572642) 3% річних у розмірі 157 918 (сто п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот вісімнадцять) грн 30 коп., інфляційні втрати у розмірі 171 715 (сто сімдесят одна тисяча сімсот п`ятнадцять) грн 65 коп. та судовий збір у розмірі 3 955 (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят п`ять) грн 61 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.П. Бондаренко - Легких