ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

02.01.2026м. ДніпроСправа № 904/7566/25
За заявою Керівника Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області (ідентифікаційний код/Умовний код: м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, 27)

про вжиття заходів до забезпечення позову

У справі

За позовом Керівника Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області (ідентифікаційний код/Умовний код: м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, 27)

в інтересах держави в особі Широківської селищної ради (ідентифікаційний код 04339729; вул. Соборна, будинок 107, селище Широке, Криворізький район, Дніпропетровська область, 53700)

до: Фізичної особи-підприємця Угрюмова Євгенія Вікторовича (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 )

про стягнення коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності у розмірі 734 312 грн 15 коп

Суддя Євстигнеєва Н.М.

С У Т Ь С П О Р У :

Керівник Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Широківської селищної ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Угрюмова Євгенія Вікторовича коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності у розмірі 734 312 грн. 15 коп.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що відповідач, відповідно до договору купівлі-продажу від 26.12.2014, є власником комплексу будівель, що складається з А-2 загальною площею 400,1 кв.м., пивбар Б, житлові будинки В1-21, більярдна Г, вбиральня Д, більярдна Ж, літній навіс З, літня кухня І, господ. будинок К, господ. будинок Л, зупинка М, трансформаторна підстанція Н, ворота №1,6, хвіртка №2,3, забор №4,5, замощення І, ІІ, ІІІ, роднік IV, сходи V, площадка для умивання VI, підпора VII, спортмайданчик VIII, танцмайданчик IX, що знаходяться за адресою: Криворізький район, с. Новокурське (Щасливе), вул. Набережна, 20. Право власності на нерухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 10 від 26.12.2014. Водночас відомості щодо належного правового оформлення використання земельної ділянки відсутні.

Отже, Відповідач користується земельною ділянкою площею 2,8786 га з кадастровим номером :05:001:0051 без будь-яких правовстановлюючих документів не сплачуючи відповідну плату та фактично збільшуючи свої доходи. При цьому, використання означеної земельної ділянки відповідачем без належного правового оформлення позбавило Широківську селищну раду, як власника землі, права отримувати від цієї ділянки дохід у розмірі орендної плати, який за період з 01.11.2021 по 31.08.2025 становить 734312 грн. 15 коп.

Наведене і стало причиною звернення з позовом до суду.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.12.2025 справу №904/7566/25 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Разом з позовною заявою прокурором подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони Фізичній особі-підприємцю Угрюмову Євгенію Вікторовичу відчужувати нерухоме майно комплекс будівель, що складається з А-2 загальною площею 400,1 кв.м., пивбар Б, житлові будинки В1-21, більярдна Г, вбиральня Д, більярдна Ж, літній навіс З, літня кухня І, господ. Будинок К, господ. Будинок Л, зупинка М, трансформаторна підстанція Н, ворота №1,6, хвіртка №2,3, забор №4,5, замощення І, ІІ, ІІІ, роднік IV, сходи V, площадка для умивання VI, підпора VII, спортмайданчик VIII, танцмайданчик IX, що знаходяться за адресою: Криворізький район, с. Новокурське (Щасливе), вул. Набережна, 20.

Прокурор вважає, що Фізична особа-підприємець Угрюмов Євгеній Вікторович, як власник нерухомого майна не обмежений в розпорядженні таким майном. Відсутність заборони здійснювати дії по відчуженню майна, розташованого за адресою: Криворізький район, с. Новокурське (Щасливе), вул. Набережна, 20, може призвести до відчуження цього майна з метою утруднення чи унеможливлення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі. В умовах вільного володіння ФОП Угрюмов Є.В. має достатні можливості для розпорядження спірним об`єктом нерухомості, в тому числі шляхом подальшого укладення правочинів, спрямованих на відчуження майна, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову прокурора.

На думку прокурора, обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки обтяжене майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Згідно з частиною 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані матеріали, суд дійшов висновку про її задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Правові висновки щодо застосування ст. 136, 137 ГПК України у контексті мети та сутності забезпечення позову є послідовними і сталими, викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22, а також у постановах Верховного Суду від 08.07.2024 у справі № 910/1686/24 та від 26.08.2024 у справі № 922/1454/24.

Метою заходу забезпечення є підтримання status quo та запобігання втраті активів або перешкоджання виконанню майбутнього судового рішення, поки суд розглядає справу по суті (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Кюблер проти Німеччини"). Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою та забезпечити продовження існування стану, який є предметом спору.

Так, відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 зазначила, що під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу щодо забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві (іншим особам) вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №916/2786/17).

Заходи щодо забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Саме на необхідності оцінки цих обставин неодноразово акцентував Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постановах від 23.03.2020 у справі №910/7338/19, від 24.06.2020 у справі № 902/1051/19, від 11.08.2020 у справі № 911/3136/19, від 26.08.2020 у справі № 907/73/19, від 19.10.2020 у справі № 915/373/20, від 14.07.2021 у справі № 910/17014/20, від 28.07.2021 у справі № 910/3704/21, від 12.10.2021 у справі №908/1487/21 (908/1624/21), від 19.05.2022 у справі № 913/2239/21.

За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Така правова позиція, наведена в постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 31.08.2020 у справі № 917/1274/19).

У даній справі предметом позову є вимоги майнового характеру, зокрема, стягнення коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності у розмірі 734 312 грн. 15 коп.

За умовами ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема: забороною відповідачу вчиняти певні дії (п.2); встановленням обов`язку вчинити певні дії (п. 3); іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини (п. 10).

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 у справі № 910/72/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 у справі № 910/16370/20, від 24.06.2022 у справі № 904/3783/21, від 26.09.2022 у справі № 911/3208/21).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 ГПК України).

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у п. 23 постанови від 03.03.2023 у cправі № 905/448/22 звернув увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому, обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватися із позивачем, за умови відсутності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах за рахунок належного відповідачу майна.

Прокурором надані належні докази на підтвердження того, що ФОП Угрюмов Є.В. є власником комплексу будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , який може бути відчужений або обтяжений до моменту вирішення спору, що унеможливить реальне виконання майбутнього судового рішення.

Отже, у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, заборона вчиняти дії щодо відчуження належного відповідачеві майна є належним способом забезпечення позову.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 910/12404/21).

Суд наголошує, що обраний позивачем вид забезпечення позову не призводить до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки майно фактично залишається у володінні та користуванні титульного власника (відповідача), а обмеженню підлягатиме лише можливість розпоряджатися ним.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у відповідача нерухомого майна, яке є безпосередньо пов`язаним із предметом спору (наявності зареєстрованих прав на нього).

Заборона вчиняти дії з розпорядження належним відповідачеві майном сприятиме захисту та поновленню порушених прав позивача та виконанню в подальшому рішення суду у разі задоволення вказаних вище позовних вимог без необхідності нового звернення до суду або ж доповнення позову новими обставинами. Увипадку заборони вчиняти дії пов`язані з відчуженням майна об`єкт залишається у власності відповідача, а у майбутньому такий захід може бути скасований у разі ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову.

Отже немає підстав вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб, оскільки за ним зберігаються права володіння та користування, а можливість розпоряджатися обмежується лише на певний час.

З урахуванням наведеного, Господарський суд Дніпропетровської області дійшов висновків щодо наявності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Частиною 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

У частині 1 статті 141 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

У даному випадку суд не вбачає підстав задля застосовування зустрічного забезпечення з огляду на те, що відповідні заходи не призведуть до негативних наслідків для відповідача чи інших осіб, та спрямовані на те, щоб не допустити перехід права власності до третіх осіб, що унеможливить виконання можливого рішення у даній справі та призведе до необхідності звернення до суду з іншими позовами, більше того, такі заходи носять тимчасовий характер, що є адекватною мірою та балансом інтересів сторін у такій ситуації.

Аналогічні позиції щодо такого питання викладені у постановах Верховного Суду у справі № 916/870/18 від 15.01.2019 та № 916/73/19 від 27.06.2019.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає заявлені Дніпровською міською радою заходи забезпечення позову обґрунтованими, адекватними та співмірними із позовними вимогами та такими, що забезпечують збалансованість інтересів сторін.

Керуючись статтями 73, 74, 136 - 144, 232 - 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

У Х В А Л И В:

Заяву Керівника Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області про вжиття заходів до забезпечення позову задовольнити.

Заборонити Фізичній особі-підприємцю Угрюмову Євгенію Вікторовичу (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) відчуджувати нерухоме майно комплекс будівель, що складається з А-2 загальною площею 400,1 кв.м., пивбар Б, житлові будинки В1-21, більярдна Г, вбиральня Д, більярдна Ж, літній навіс З, літня кухня І, господ. Будинок К, господ. Будинок Л, зупинка М, трансформаторна підстанція Н, ворота №1,6, хвіртка №2,3, забор №4,5, замощення І, ІІ, ІІІ, роднік IV, сходи V, площадка для умивання VI, підпора VII, спортмайданчик VIII, танцмайданчик IX, що знаходяться за адресою: Криворізький район, с. Новокурське (Щасливе), вул. Набережна, 20, до набрання рішенням по справі законної сили.

Стягувачем за даною ухвалою є: Широківська селищна рада (ідентифікаційний код 04339729; вул. Соборна, будинок 107, селище Широке, Криворізький район, Дніпропетровська область, 53700)

Боржником за даною ухвалою є: Фізична особа-підприємець Угрюмов Євгеній Вікторович (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 )

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Дата набрання ухвалою законної сили 02.01.2026.

Строк пред`явлення ухвали до виконання становить три роки - до 03.01.2029.

Учасники судового процесу мають право звернутися до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову повністю чи частково. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.М. Євстигнеєва