ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2026 р.м. ХарківСправа №922/4094/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАВТО ХАРКІВ"
доФізичної особи-підприємця Кобильник Олени Валеріївни
простягнення коштів

без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "УРКАВТО ХАРКІВ" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ФОП Кобильник О.В., в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 55.633,98 грн - заборгованості за оренду, 361,03 грн - інфляційні втрати, 6.770,20 грн - пені, 655,18 грн - 3% річних та судові витрати.

Фактичними підставами позову є неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань у частині своєчасної та повної сплати орендної плати за період травень-серпень 2025.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 з урахуванням малозначності справи №922/4094/25 в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи без повідомлення сторін та встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

04.12.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив (вх. №28296/25), в якому визнає суму основної заборгованості та, посилаючись на складний фінансовий стан, зменшення доходів та істотний вплив воєнного стану на можливість своєчасного виконання зобов`язань, просить суд надати можливість реструктуризації заборгованості на 6 місяців зі сплатою 10.570,40грн до 20-го числа кожного місяця.

08.12.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №28518/25), в якій зазначає, що відповідач не довів, що конкретні форс-мажорні обставини мали непереборний характер для нього при виконанні конкретних зобов`язань. Також відповідач не надав жодного документа на підтвердження фінансового стану та можливості погашення заборгованості в результаті її реструктуризації. У зв`язку з чим просить суд відмовити в задоволенні клопотання про реструктуризацію заборгованості.

Правом на подання заперечень відповідач не скористався.

Щодо клопотання відповідача про сприяння врегулювання спору шляхом укладання мирової угоди, то суд зазначає, що сторонами не було подано на затвердження суду укладеної мирової угоди між сторонами, у зв`язку з чим клопотання відповідача не розглядається.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне.

Між ПрАТ "ХАРКІВ-АВТО" (правонаступником якого є ТОВ "УКРАВТО ХАРКІВ", орендодавець) та ФОП Кобильник О.В. (орендар) був укладений Договір оренди нерухомого майна від 01.03.2025 №01/03/25-1 (далі - Договір). Згідно з його умовами орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування об`єкта нерухомого майна: нежитлові приміщення №"2-1" площею 80,80 кв. м, №"2-2" площею 19,90 кв. м в будівлі "Гараж і майстерні" літ. "Б-1", частину замощення "І" площею 300,00 кв. м, що знаходиться за адресою: Харківська обл., Харківський р-н, смт Васищеве, вул. Промислова, 7, згідно з Додатком №2 до Договору. Загальна площа Майна, що передається в оренду, складає 400,70 кв. м.

Умовами пунктів 4.1., 4.2. Договору передбачено, що орендар вступає в строкове платне користування Майном у термін, указаний у пункті 4.2. цього Договору, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та Акту приймання-передачі Майна. Майно повинно бути передано орендодавцем і прийняте орендарем за Актом приймання-передачі протягом 10 робочих днів з дати підписання цього Договору. Акт приймання-передачі підписується уповноваженими представниками сторін і є складовою та невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно з пунктом 4.3. Договору обчислення строку оренди починається з дати підписання Акту приймання-передачі.

У відповідності до пункту 5.1. Договору за користування орендованим Майном орендар сплачує орендодавцю орендні платежі, визначені сторонами в Додатку №1 до цього Договору.

Орендна плата за користування орендованим Майном платиться орендарем щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця в національній валюті України шляхом перерахування відповідної суми коштів на поточний рахунок орендодавця, протягом 3 днів з дати одержання відповідного рахунку. У разі відсутності в орендаря рахунку на оплату орендної плати за будь-яких причин, орендар зобов`язаний сплатити орендну плату у зазначений у цьому пункті термін, на підставі цього Договору в розмірі орендної плати, вказаної в Додатку №1 до цього Договору (пункт 5.2. Договору).

Пунктом 7.3. Договору орендар зобов`язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату, відшкодовувати орендодавцю оплачені останнім витрати за спожиті орендарем комунальні послуги, та/або послуги зв`язку, інші супутні послуги.

Цей Договір набуває чинності з дати підписання його сторонами та діє до 28.02.2026, а в частині розрахунків до повного їх виконання (пункт 17.1. Договору).

В Додатку №1 до Договору сторони погодили, що розмір орендної плати за користування Майном становить 14.427,86 грн з ПДВ.

Згідно з Актом приймання-передачі від 01.03.2025 до Договору позивач передав, а відповідач прийняв об`єкти нерухомого майна: нежитлові приміщення №"2-1" площею 80,80 кв. м, №"2-2" площею 19,90 кв. м в будівлі "Гараж і майстерні" літ. "Б-1", частину замощення "І" площею 300,00 кв. м, що знаходиться за адресою: Харківська обл., Харківський р-н, смт Васищеве, вул. Промислова, 7.

В подальшому відповідно до Акту приймання-передачі (повернення) від 31.08.2025 до Договору відповідач передав, а позивач прийняв з оренди Майно. Також у пункті 6 вказаного акту зазначено, що у орендаря існує заборгованість перед орендодавцем у сумі 55.633,98 грн по оренді, яку орендар зобов`язується сплатити до 30.09.2025.

Позивач зазначає, що відповідачем не була сплачена заборгованість з орендної плати за період травень-серпень 2025 у розмірі 55.633,98 грн, котра підтверджена ним в Акті приймання-передачі (повернення) від 31.08.2025 до Договору.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту шляхом вжиття наведених у позові способів захисту права, а саме: стягнення заборгованості, пені, відсотків річних та інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 765 ЦК України передбачено, що наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно негайно або у строк, встановлений договором найму.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на підставі приймання-передачі від 01.03.2025 позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування обумовлене Договором Майно.

В подальшому, згідно з Актом приймання-передачі (повернення) від 31.08.2025 відповідач повернув позивачу з оренди Майно за Договором.

Відповідно до частини першої статті 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Умовами пункту 5.2. Договору передбачено, що орендна плата за користування орендованим Майном платиться орендарем щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця в національній валюті України шляхом перерахування відповідної суми коштів на поточний рахунок орендодавця, протягом 3 днів з дати одержання відповідного рахунку. У разі відсутності в орендаря рахунку на оплату орендної плати за будь-яких причин, орендар зобов`язаний сплатити орендну плату у зазначений у цьому пункті термін, на підставі цього Договору в розмірі орендної плати, вказаної в Додатку №1 до цього Договору.

З матеріалів справи судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати орендної плати становить 55.633,98 грн за період травень-серпень 2025. Вказаний розмір заборгованості визнаний відповідачем у відзиві на позов.

В силу статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Всупереч вимог статті 13 та статті 74 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень) відповідачем доказів, які б спростовували факт наявності заборгованості зі сплати орендної плати за Договором у розмірі 55.633,98 грн не надано.

Відповідно до частини першої статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги приписи статті 526 ЦК України, якими передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов Договору та діючого законодавства, а також оскільки відповідачем визнано наявність заборгованості, суд дійшов висновку про наявність у справі достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за оренду в розмірі 55.633,98 грн.

Згідно з частиною першою статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Крім суми заборгованості позивач просить суд стягнути з відповідача 361,03 грн - інфляційних втрат, 6.770,20 грн - пені та 655,18 грн - 3% річних.

Згідно з приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня за несвоєчасну сплату орендної плати встановлена в пункті 12.4. Договору. Згідно з ним за несплату орендних та інших платежів у повному обсязі й у визначений термін, орендар на користь орендодавця сплачує пеню в розмірі 0,1% від суми не перерахованих вчасно платежів, за кожен день прострочення, але не більше подвійної ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що сплата відсотків річних від простроченої суми не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Разом із тим, відповідно статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів в підтвердження важкого фінансового стану останнього, а відтак суд не приймає посилання відповідача на складений фінансовий стан як підставу для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Наведені вище норми права та встановлені судом обставини, а саме факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання в частині сплати орендної плати, факт наявності в Договорі умов про відповідальність за це порушення, свідчить про правомірність нарахування позивачем відповідачу пені, відсотків річних та інфляційних втрат.

Перевіривши правильність здійснених позивачем розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат за Договором судом встановлено, що останні виконані арифметично вірно, згідно з нормами чинного законодавства та у відповідності до умов Договору. Доказів протилежного відповідачем не надано.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У поданому відзиві відповідач просить суд здійснити реструктуризацію (надати розстрочку) на 6 місяців з оплатою до 20 числа кожного місяця з платежем 10.570,40 грн.

В обґрунтування поданої заяви зазначає на складний фінансовий стан, зменшення доходів та істотний вплив воєнного стану на можливість своєчасного виконання зобов`язань.

Відповідно до статті 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Вирішення питання щодо надання чи відмови в наданні відстрочки та/або розстрочки виконання рішення суду є суб`єктивним правом суду, яке останній приймає на власний розсуд шляхом оцінки наданих сторонами доказів.

За змістом частини четвертої статті 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Разом з тим, положення ГПК України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 ГПК України. Відповідно до вказаної статті господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що при вирішенні заяви сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Відповідно до положень статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд вважає загальновідомим та нормативно врегульованим питання відносно існування на території України надзвичайних обставин, а саме введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків, обмежує безперешкодне провадження господарської діяльності. 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан, який на час розгляду справи не скасований.

Відповідні обставини в силу приписів частини третьої статті 75 ГПК України є загальновідомими та такими, що не підлягають доведенню.

Суд зазначає, що у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, за власним комерційним розрахунком щодо наслідків вчинення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17).

Складне фінансове становище відповідача, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання розстрочки виконання рішення. При цьому, на підтвердження складеного фінансового стану відповідачем не надано до матеріалів справи жодних належним та допустимих доказів.

У даному випадку посилання відповідача на скрутне становище, ускладнення підприємницької діяльності у зв`язку з початком бойових дій, не можуть бути підставою для покладення фінансового тягаря на стягувача, оскільки останній знаходиться з боржником у рівних економічних умовах (правовий режим воєнного стану) і в одній державі.

Суд зазначає, що негативні наслідки, що викликані неспроможністю боржника до беззбиткового господарювання не можуть бути перекладені на стягувача, оскільки це суперечило б принципам справедливості, добросовісності, розумності цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідачем у порушення статей 73, 74 ГПК України не доведено суду належними та допустимими доказами виняткових обставин, що можуть бути підставами для надання розстрочки виконання рішення суду.

З огляду на викладене та враховуючи те, що обставини, на які посилаються відповідач, не є винятковими у розумінні статті 331 ГПК України, з урахуванням матеріальних інтересів обох сторін, їх фінансового стану, ступеню вини відповідача у виникненні спору, неможливість перекладати комерційні ризики на позивача, суд вважає, що заява відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду задоволенню не підлягає.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до статті ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною четвертою статті 11 ГПК України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 3.028,00 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кобильник Олени Валеріївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАВТО ХАРКІВ" (Україна, 62416, Харківська обл., Харківський р-н, сел. Пісочин, вул. Надії, буд. 15, ) 55.633,98 грн - заборгованості за оренду, 361,03 грн - інфляційні втрати, 6.770,20 грн - пені, 655,18 грн - 3% річних та витрати зі сплати судового збору в розмірі 3.028,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "16" січня 2026 р.

СуддяН.С. Добреля