ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"09" січня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4815/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О. розглянув заяву Державної судноплавної компанії Чорноморське морське пароплавство за вх. ГСОО № 2-14/26 від 07.01.2026 про забезпечення позову у справі № 916/4815/25

за позовом: Державної судноплавної компанії Чорноморське морське пароплавство (вул. Павлівська, буд. 29, м. Київ, 01135)

до відповідача: Приватного підприємства Вторіс (вул. Космонавтів, 32, м. Одеса, 65078)

про: стягнення 2016972,61 грн та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Державна судноплавна компанія Чорноморське морське пароплавство звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства Вторіс, в якій просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі: 215898,85 грн за договором від 01.05.2017 № ДПС-92/17; 330076,71 грн за договором від 01.05.2017 № ДПС-93/17; 660129,40 грн за договором від 01.09.2018 № ДПС-141/18;

- стягнути з відповідача на користь позивача штрафні санкції, а саме: за договором від 01.05.2017 № ДПС-92/17 пеню в сумі 74315,53 грн, інфляційні втрати в сумі 98091,44 грн; 3 % річних в сумі 22525,27 грн; за договором від 01.05.2017 № ДПС-93/17 пеню в сумі 86524,04 грн, інфляційні втрати в сумі 105744,61 грн, 3% річних в сумі 24634,18 грн; за договором від 01.09.2018 № 141/18 пеню в сумі 170885,69 грн, інфляційні втрати в сумі 183540,71 грн, 3% річних в сумі 44606,18 грн;

- зобов`язати Приватне підприємство Вторіс звільнити від майна та привести до належного стану об`єкти: відкриту територію, загальною площею 150 м, яка зареєстрована за адресою: м. Одеса, Тираспольське шосе, 22А; бокс № 40, площею 93,5 м, зареєстрований за адресою: м. Одеса, Тираспольське шосе, 22А; приміщення в будівлі С, загальною площею 123,5 м, за адресою м. Одеса, Тираспольське шосе, 22А.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.12.2025 (суддя Павленко Н.А.) позовну заяву Державної судноплавної компанії Чорноморське морське пароплавство було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/4815/25; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи; призначено у справі підготовче засідання на 29 грудня 2025 року об 11:40.

Розпорядженням керівника апарату суду від 17.12.2025 № 373 було призначено повторний автоматичний розподіл цієї судової справи, у зв`язку з відрахуванням наказом голови суду від 16.12.2025 № 28-к судді Павленко Н.А. зі штату суду відповідно до Указу Президента України від 13.12.2025 № 943/2025 "Про призначення судді", статті 15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пункту 9 статті 32 Господарського процесуального кодексу України та на виконання пункту 10.6.4. Засад використання автоматизованої системи документообігу в Господарському суді Одеської області, затверджених рішенням зборів суддів від 20.03.2025 №17-01/2025, з метою дотримання строків визначених ГПК України.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2025, справу № 916/4815/25 передано на розгляд судді Бездолі Д.О.

Ухвалою суду від 22.12.2025 суддею Бездолею Д.О. справу № 916/4815/25 було прийнято до свого провадження; постановлено розгляд справи здійснювати спочатку; призначено у справі підготовче засідання на 22 січня 2026 року о 10:30.

Ухвалою суду від 22.12.2025 заяву позивача від 18.12.2025 за вх. ГСОО № 2-1998/25 про забезпечення позову було повернуто заявнику.

07.01.2026 позивач знову подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд:

- накласти арешт на все майно (нерухоме, рухоме, в тому числі корпоративні права, акції, будь-які інші цінні папери), що належать на праві власності Приватному підприємству «Вторіс»;

- накласти арешт на кошти, як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках в фінансових установах та/або банках, та на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, та належать Приватному підприємству «Вторіс».

Розглянувши дану заяву позивача, суд виснує про таке.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 статті 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Так, виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у справі "Горнсбі проти Греції" зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 року у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін.

Отже, саме забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні, у разі задоволення / часткового задоволення позову судом.

Між цим, згідно з усталеною практикою Верховного Суду при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається, а оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії або забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Також, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами. Так, співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При цьому суд наголошує, що умовою застосування заходів забезпечення позову з урахуванням предмету позову може бути достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Водночас достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Суд враховує, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів держави, юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового акту. Водночас, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову та особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Так, згідно зі ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У цій справі позивач мотивує необхідність вжиття заходу забезпечення позову тим, що існує обґрунтоване припущення, що з урахуванням предмета спору, невжиття вищезгаданих заходів може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог позивача, чим фактично буде нівельована функція судового рішення, як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів, адже можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною. Тобто, позивач вважає, що відповідач може ухилитися від виконання свого обов`язку та виконання рішення суду шляхом розпорядження грошовими коштами, які перебувають на його рахунках, та відчуження належного йому майна, чим унеможливить виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Так, при вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення позову суд враховує, зокрема, висновки Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, які зводяться до того, що: У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін..

У цій справі позивачем заявлені майнові вимоги до відповідача, а отже захід забезпечення позову, який позивач просить суд вжити, безпосередньо пов`язаний з предметом спору. При цьому суд погоджується з доводами позивача, що виконання в майбутньому судового рішення у цій справі, у разі задоволення/часткового задоволення позову, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів чи майна, на яке можливо накласти стягнення.

Суд вважає, що позивач обґрунтував свої припущення про наявність підстав вважати, що кошти та нерухоме майно, які належать відповідачу на момент пред`явлення позову до нього, можуть бути витрачені/відчужені відповідачем на інші цілі, зокрема, з урахуванням висновків Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22.

Так, у цій постанові Верховний Суд вказав, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову. При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника. За умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення 23238041,19 грн, доцільно було накласти арешт на майно відповідача саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів.

Крім цього, в іншій постанові від 06.10.2022 у справі № 905/446/22 Верховний Суд звернув увагу на те, що за обставин звернення із позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач. Отже, саме відповідач має можливість повно доводити наведені обставини, зокрема спростувати підстави для накладення арешту на грошові кошти на відкритих ним рахунках, зазначити про наявність у нього на рахунках достатньої кількості грошових коштів, про наявність майна тощо, що може свідчити про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову. Тобто спростувати обставини імовірності утруднення виконання рішення суду про задоволення позову в разі невжиття заходів забезпечення позову. Натомість, при розгляді заяви про забезпечення позову у цій справі відповідачем, наразі, не доведено недоцільності чи неспівмірності заходів забезпечення, про вжиття яких просить у суду позивач, а також щодо того, що такі заходи забезпечення позову створюють або можуть створити перешкоди господарській діяльності товариства та не спростовано обставини ймовірності утруднення виконання рішення суду про задоволення (часткове задоволення) позову, в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Отже, врахувавши практику Верховного Суду у подібних справах, суд, оцінивши на підставі наявних у справі доказів співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок їх невжиття, врахувавши відсутність у суду відомостей про достатність у відповідача на рахунках грошових коштів в межах ціни позову, а також розмір статутного капіталу відповідача, який вказаний у ЄДР, виснує про наявність достатніх підстав для забезпечення позову позивача за заявою останнього шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача в межах ціни позову 2016972,61 грн. В цей же час, враховуючи, що у прохальній частині заяви позивач просить суд накласти арешт на все майно та на кошти відповідача, без вказання в межах ціни позову, то заява позивача підлягає задоволенню судом частково, в межах ціни позову та з урахуванням достатності грошових коштів на рахунках відповідача.

При цьому суд вважає необхідним відзначити, що накладення арешту на грошові кошти та нерухоме майно в межах ціни позову є тим заходом забезпечення позову, який в розумінні приписів статті 136 ГПК України є ефективним для можливого захисту порушених прав у цій справі. Між цим, невжиття зазначених заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім цього, станом на час розгляду заяви про забезпечення позову, у суду відсутні підстави вважати, що застосування заходів забезпечення позову у цій справі призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб, оскільки грошові кошти та нерухоме майно залишаються у володінні відповідача, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час та лише щодо частини коштів та нерухомого майна в межах ціни позову.

Положеннями ч. 6 ст. 140 ГПК України визначено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

При цьому, оскільки за змістом норми статті 141 ГПК України пред`явлення особі, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, вимог забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), є правом, а не обов`язком господарського суду, а в матеріалах справи наразі відсутні докази того, що такі збитки можуть бути понесені відповідачем, суд не знайшов підстав для вжиття заходів зустрічного забезпечення позову у цій ухвалі. В цей же час суд роз`яснює, що відповідач не позбавлений права звернутись з відповідним клопотанням до суду окремо, з наведенням відповідних обґрунтувань та поданням підтверджуючих доказів.

Керуючись ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Державної судноплавної компанії Чорноморське морське пароплавство за вх. ГСОО № 2-14/26 від 07.01.2026 про забезпечення позову у справі № 916/4815/25 задовольнити частково.

2. Вжити заходи забезпечення позову у справі № 916/4815/25 шляхом накладення арешту на грошові кошти Приватного підприємства Вторіс (вул. Космонавтів, 32, м. Одеса, 65078, код 40916122) в розмірі 2016972,61 грн, які обліковуються на рахунках у банках або інших фінансових установах, виявлених державним або приватним виконавцем під час виконавчого провадження, за виключенням грошових коштів, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

3. Вжити заходи забезпечення позову у справі № 916/4815/25 шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності Приватному підприємству Вторіс (вул. Космонавтів, 32, м. Одеса, 65078, код 40916122) на суму в межах різниці між ціною позову 2016972,61 та сумою арештованих грошових коштів, у разі їх недостатності.

Строк дії заходів забезпечення позову визначений статтею 145 ГПК України.

Стягувачем за ухвалою є: Державна судноплавна компанія Чорноморське морське пароплавство (вул. Павлівська, буд. 29, м. Київ, 01135, код 01125614);

Боржником за ухвалою є: Приватне підприємство Вторіс (вул. Космонавтів, 32, м. Одеса, 65078, код 40916122).

Ухвала набирає законної сили 09.01.2026 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Ухвала дійсна для пред`явлення до виконання у строки, встановлені Законом України Про виконавче провадження.

Суддя Бездоля Дмитро Олександрович