ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2025 року м.Дніпро Справа № 904/4792/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання: Абадей М.О.

представники сторін:

від скаржника: Львов А.Л.;

від відповідача-3: Прохоров О.О.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на додаткове рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2025 року у справі № 904/4792/24 (суддя Бєлік В.Г.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит Інвест Партнер", Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворізька промислова інвестиційна компанія", Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг

відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українська гірнича компанія", Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг

про визнання недійсним договорів, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит Інвест Партнер" (далі - відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворізька промислова інвестиційна компанія" (далі - відповідач-2), Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українська гірнича компанія" (далі - відповідач-3), у якій просило (з рахуванням заяви про збільшення позовних вимог ) визнати недійсним:

- договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №34/001 від 21.12.2023 року;

- договір застави № 34/011-31 від 21.12.2023 року;

- договір відступлення прав вимоги № 1/01 від 02.05.2024 року;

- договір про відступлення прав вимоги за договором застави до договору застави № 34/001-31 від 12.12.2023 року;

- договір про задоволення вимог заставодержателя № 2 від 26.06.2024 року.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2025 року у цій справі в задоволені позову Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" відмовлено в повному обсязі.

07.04.2025 року до суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українська гірнича компанія" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій відповідач-3 просив стягнути з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн.

Додатковим рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2025 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українська гірнича компанія" про ухвалення додаткового рішення задоволено; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українська гірнича компанія" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн

Додаткове рішення мотивовано наявністю підстав для стягнення судових витрат за надану заявнику професійну правничу допомогу, обґрунтованість та співмірність заявленої до стягнення суми.

Не погодившись з додатковим рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Просить скасувати додаткове рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2025 року у справі № 904/4792/24 повністю і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви відповідача-3 про стягнення витрат на правничу допомогу у вказаному ним розмірі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що:

Прийняття участі у всіх п`яти судових засіданнях не вимагало від представника відповідача-3 витрачання значного часу, а самі судові засідання по справі проводились дистанційно у режимі ВКЗ та не потребували додаткового часу для з`явлення представника до суду.

Згідно протоколів судових засідань підсистеми ВКЗ тривалість усіх вказаних п`яти судових засідань є не значною та складає загалом менше однієї години, а саме 59 хвилин.

Скаржник вважає, що кількість підготовлених процесуальних документів представником виконавця також є не значною та складається з заяви про вступ у справу в якості представника; відзиву на позов; заяви про участь в судовому засіданні у режимі ВКЗ; заперечень на відповідь на відзив та на клопотання про збільшення позовних вимог.

Вказує, що спір по даній справі виник у зв`язку із свідомим невиконанням відповідачем-3 судового наказу господарського суду Дніпропетровської області № 904/6583/23 від 20.12.2023 року, який набрав законної сили; спір по даній справі є немайновим, а договори, які визнавалися недійсними у даному спорі, пов`язані між собою, бенефіціарним власником відповідача-1, відповідача-2 та відповідача-3 є одна і та ж сама фізична особа, що свідчить про пов`язаність цих юридичних осіб.

На переконання скаржника, визначені адвокатом витрати є непропорційними до предмета спору, неспівмірними зі складністю виконаної адвокатом роботи (наданими послугами) та не відповідають критерію розумності, що вказує на необґрунтованість цих витрат, їх невідповідність ст. 129 ГПК України.

Відповідач-3 у відзиві на апеляційну скаргу зазначив доводи на її спростування.

Вказує, що предметом позову були відносини сторін за п`ятьма пов`язаними між собою договорами, тобто справа не є простою та потребувала часу для підготовки як процесуальних документів, так і до судових засідань.

До того ж, представник брав участь у п`яти із семи судових засіданнях, призначених судом (два із призначених засідань не відбулись через повітряну тривогу).

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.05.2025 року для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя доповідач: Верхогляд Т.А., судді: Іванов О.Г., Парусніков Ю.Б.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.08.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; розгляд апеляційної скарги призначено на 13.10.2025 року на 11:20 год.

У судовому засіданні 13.10.2025 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 22.12.2025 року о 11:30 год.

У судовому засіданні 22.12.2025 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів доходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій та другій статті 126 цього ж Кодексу визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частинами третьою - п`ятою статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом пункту першого частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 року у справі № 910/906/18).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову па (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 ГПК України).

Згідно із частиною п`ятою статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У разі недотримання вимог частин четвертої та шостої статті 126 ГПК України щодо співмірності господарському суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Застосовуючи цю норму, Верховний Суд неодноразово зазначав, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанови Верховного Суду від 09.04.2019 року у справі № 826/2689/15; від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19).

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Принцип відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається у такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Колегія суддів виходить з того, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частини четверта-шоста, сьома та дев`ята статті 129 ГПК України також визначають випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Як зазначалося вище, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

У такому випадку суд, керуючись вказаними нормами права, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правничу допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 року у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 року у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 року у справі № 904/3583/19.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (такий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити й оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру й обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та, навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази відповідно до частини першої статті 86 ГПК України суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, згідно із статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібні за змістом висновки наведено у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18, у додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 року у справі № 927/153/22).

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21).

Крім того, у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 року у справі №910/20852/20, у додаткових постановах Верховного Суду від 29.02.2024 року у справі № 917/272/23, від 05.03.2024 року у справі № 916/2266/22, від 17.04.2024 року у справі № 910/19865/21 зазначено, що Суд при зменшенні витрат на правову допомогу враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.

Колегією суддів у даній справі встановлено, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2025 року у справі № 904/4792/24, яке постановою Центрального апеляційного господарського суду від 05.11.2025 року залишено без змін, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Отже, рішення суду ухвалено на користь відповідача-3.

При цьому, при вирішенні спору не встановлено протиправної поведінки відповідача-3 по відношенню до позивача.

Задля доведення правомірності своїх дій під час укладення спірних правочинів відповідач-3 звернувся за правничою допомогою до адвоката.

Так, 18.11.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українська гірнича компанія" (далі клієнт, позивач) та Адвокатським бюро "Олександра Прохорова" (далі виконавець) укладено договір про надання правничої допомоги №03/11 (далі договір).

У пункті 5.1. договору сторони погодили, що договір вступає в силу після його підписання сторонами і діє до 31.12.2025 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

У розділі 4 договору сторонами були визначені умови щодо ціни договору та порядку розрахунків, а саме:

- вартість послуг правової допомоги за договором визначається за сукупністю наданих послуг, на підставі складених сторонами актів приймання-передачі наданих послуг (пункт 4.1. договору);

- сторони домовились, що умови, вартість і перелік послуг, пов`язаних між собою, або за окремим завданням, можуть погоджуватися сторонами у додаткових угодах до договору з подальшим складанням акту приймання - передачі наданих послуг (пункт 4.2. договору);

- клієнт вносить плату за послуги у сумі, встановленій в акті приймання-передачі наданих послуг, протягом 5-ти днів з моменту отримання акту, відповідно до отриманого рахунку на оплату, якщо інше не передбачено у додаткових угодах до договору (пункт 4.3. договору).

Відповідно до пункту 6.1. договору послуги, надані виконавцем клієнту, передаються згідно з актом приймання-передачі наданих послуг, в якому вказуються вид наданих послуг (за необхідності), загальна вартість наданих послуг.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що акт приймання-передачі наданих послуг повинен бути підписаний уповноваженими особами сторін не пізніше 5-ти робочих днів після надання послуг. Фактом надання послуг є факт направлення виконавцем клієнту підписаного акту в двох примірниках.

Також, 18.11.2024 року сторонами була підписана додаткова угода № 1 до договору про надання правничої допомоги від 18.11.2024 року № 03/11 (далі - додаткова угода), за умовами якої сторони погодили наступне:

- клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати послуги у вигляді представництва і захисту прав та інтересів клієнта як відповідача в господарському суді Дніпропетровської області у справі № 904/4792/24 про визнання договорів недійсними (пункт 1 додаткової угоди);

- сторони погодили, що вартість послуг (гонорар), зазначених в пункті 1 цієї додаткової угоди, є фіксованим та становить 40 000 грн 00 коп. (пункт 2 додаткової угоди);

- клієнт оплачує надані виконавцем послуги шляхом перехування коштів на розрахунковий рахунок виконавця в наступному порядку:

1) 50% вартості послуг - в термін не пізніше 5 днів від дати підписання цієї додаткової угоди;

2) 50% вартості послуг - в термін непізніше 5 днів від дати підписання акту приймання-передачі наданих послуг (пункт 3 додаткової угоди).

У подальшому, 03.04.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українська гірнича компанія" (далі клієнт) та Адвокатським бюро "Олександра Прохорова" (далі виконавець) був підписаний акт наданих послуг № 1 до договору № 03/11 від 18.11.2024 року, за умовами якого сторони склали даний акт про те, що послуги з надання правової допомоги виконано у наступному обсязі: представництво інтересів клієнта в судових органах в порядку господарського судочинства у справі № 904/4792/24.

Також, у вказаному акті наданих послуг зазначено, що вартість наданих послуг складає: 40 000 грн 00 коп., без ПДВ; претензій з боку клієнта до виконавця немає.

На підтвердження оплати наданих послуг правової допомоги відповідачем до клопотання додано платіжні інструкції № 222643123 від 19.11.2024 року на суму 25 000 грн 00 коп. та №241002580 від 04.04.2025 року на суму 25 000 грн 00 коп.

Відповідач-3 заявив до стягнення з позивача витрати на професійну правничу допомогу у загальній сумі 40 000, 00 грн.

Вищезазначений розмір гонорару за надання правничої (правової) допомоги встановлений у специфікації у вигляді фіксованої суми, яка не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, а отже розмір гонорару є визначеним у розумінні ч. 3 ст. 126 ГПК України.

Вирішуючи, чи є розмір стягнутих судом першої інстанції витрат на правову (правничу) допомогу обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, з урахуванням складності та значення справи для сторін, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Факт надання правничої допомоги відповідачу-3 під час розгляду справи в суді першої інстанції підтверджено відповідними доказами.

Понесення витрат відповідачем-3 на професійну правничу допомогу було необхідне та неминуче у зв`язку з поданням позивачем позову, що встановлено рішенням суду по суті спору у даній справі.

Згідно матеріалів справи спір розглянуто судом першої інстанції за участі представників сторін.

Як слідує з обсягу наданих адвокатом позивача послуг, які вказані в акті надання послуг, послуги з надання правової допомоги виконано у наступному обсязі: представництво інтересів клієнта в судових органах в порядку господарського судочинства у справі № 904/4792/24.

Позивачем надано належні та допустимі докази виконання фахівцем в галузі права роботи, а саме: вивчення та правовий аналіз матеріалів справи; складання процесуальних документів по суті спору; участь у судових засіданнях.

Апелянт за доводами скарги звертає увагу суду на те, що представник відповідача-3 брав участь у судових засіданнях у режимі ВКЗ, при цьому, вказані засідання мали нетривалий характер. Проте, наведене не суперечить чинному законодавству.

Отже, за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених відповідачем-3 на правову (правничу) допомогу у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, через призму критеріїв, встановлених вищезгаданими приписами Господарського процесуального кодексу України, враховуючи заперечення позивача, обсяг виконаних робіт, з урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, враховуючи критерій розумності розміру витрат, з огляду на конкретні обставини справи та фактичності і неминучості (необхідності), колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність покладення на позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українська гірнича компанія" у суді першої інстанції у розмірі 40 000,00 грн.

Щодо доводів скаржника про неспівмірність понесених витрат колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції надав належну оцінку аналогічним запереченням позивача і при цьому вірно вказав, що предметом позову були відносини сторін за п`ятьма пов`язаними між собою договорами, тобто, справа не є простою та потребувала часу для підготовки як процесуальних документів, так і до судових засідань.

Отже, апеляційна скарга не спростовує висновки оскаржуваного додаткового рішення та не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, додаткове рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2025 року у справі № 904/4792/24 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Додаткове рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2025 року у справі № 904/4792/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 12.01.2026 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя О.Г. Іванов

Суддя Ю.Б. Парусніков