УХВАЛА

м. Київ

19.12.2025Справа № 910/5902/18
За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансінфініті"

до Відкритого акціонерного товариства "Готельний комплекс "Либідь" (ідентифікаційний код 02573533)

про банкрутство

Суддя Мандичев Д.В.

Представники учасників: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/5902/18 про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Готельний комплекс "Либідь".

25.07.2018, в межах встановленого строку, до Господарського суду міста Києва надійшла заява Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - ГУ ДФС у місті Києві, кредитор) правонаступником якого є ДПС у місті Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України про визнання кредиторських вимог до боржника на загальну суму 9 262 802,79 грн., з яких:- заборгованість з ПДВ у розмірі 7 532 481,37 грн. (основне зобов`язання - 3 167 598,02 грн., штрафні санкції - 1 074 244,50 грн., пеня - 3 290 638,85 грн.);- заборгованість з орендної плати за землю юридичних осіб у розмірі 1 730 321,40 грн. (основне зобов`язання - 958 417,31 грн., штрафні санкції - 46 254,16 грн., пеня - 725 649,92 грн.).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2024 з-поміж іншого, визнано кредитором у справі № 910/5902/18 по відношенню до боржника: - Головне управління Державної податкової служби у м. Києва, як відокремлений підрозділ ДПС в розмірі 639,26 грн. - вимоги третьої черги. Відмовлено у визнанні кредиторських вимог до боржника Головному управлінню Державної податкової служби у м. Києва, як відокремленого підрозділу ДПС в розмірі 9 262 802,79 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2025, апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.07.2024 року у справі №910/5902/18 залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.07.2024 року у справі №910/5902/18 в частині розгляду заяви Головного управління Державної податкової служби у місті Києві з грошовими вимогами до боржника залишено без змін.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.07.2025 касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - задоволено частково. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 22.07.2024 (в частині відмови у визнанні кредиторських вимог ГУ ДПС у м. Києва, як відокремленого підрозділу ДПС в розмірі 9 262 802,79 грн.) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2025 у справі № 910/5902/18 - скасовано. Справу № 910/5902/18 у скасованій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/5902/18 в скасованій частині передано судді Мандичеву Д.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 прийнято справу № 910/5902/18 до свого провадження в частині розгляду грошових вимог ГУ ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС в розмірі 9 262 802,79 грн. Розгляд справи у судовому засіданні призначено на 17.09.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2025 відкладено розгляд справи на 29.10.2025.

14.10.2025 до суду надійшли додаткові пояснення Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС на виконання вимог ухвали від 17.09.2025.

У зв`язку з тим, що 29.10.2025 суддя Мандичев Д.В. перебуватиме у щорічній відпустці, суд ухвалою від 20.10.2025 призначив розгляд справи на 28.11.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2025 відкладено розгляд заяви Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС з грошовими вимогами до боржника в розмірі 9 262 802,79 грн. у судовому засіданні на 19.12.2025.

У судове засідання, призначене на 19.12.2025, представники учасників справи не з`явилися, хоча про дату, час і місце його проведення були повідомлені належним чином.

Дослідивши заяву Головного управління ДФС у м. Києві, правонаступником якого є Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС, з кредиторськими вимогами до боржника в розмірі 9 262 802,79 грн., судом встановлено наступне.

Податковим органом зазначено, що заявлена заборгованість складається із:

- заборгованості з податку на додану вартість у розмірі 7 532 481, 37 грн. (основне зобов`язання - 3 167 598,02 грн., штрафні санкції - 1 074 244,50 грн., пеня - 3 290 638,85 грн.);

- заборгованості з орендної плати за землю юридичних осіб у розмірі 1 730 321,40 грн. (основне зобов`язання - 958 417,31 грн., штрафні санкції - 46 254,16 грн., пеня - 725 649,92 грн.).

Боржником у повідомленні про результати розгляду заявлених кредиторських вимог заборгованість перед податковим органом визнана частково в розмірі 639,26 грн. (податкова декларація № з податку на додану вартість від 15.03.2016 на суму 117,00 грн.; податкове повідомлення-рішення від 20.10.2015 на суму 170,00 грн., податкове повідомлення-рішення від 03.08.2016 на суму 170,00 грн. (обидва стосуються орендної плати з юридичних осіб), а також нарахована пеня у зв`язку із введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів на заборгованість за податковими повідомленнями-рішеннями від 20.10.2015 та від 03.08.2016 на суму 118,16 грн. та 64,10 грн. відповідно).

Щодо іншої частини заявленої податковим органом кредиторської заборгованості Відкритим акціонерним товариством «Готельний комплекс «Либідь» вказано, що такий податковий борг виник у період з 29.11.2011 по 30.03.2016, відтак, станом на момент заявлення податковим органом таких вимог пройшов строк для стягнення податкового боргу, визначений ст. 102 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим така заборгованість є безнадійною у розумінні ст. 101 Податкового кодексу України.

Згідно з повідомленням розпорядника майна заявлені податковим органом кредиторські вимог до боржника визнані частково на суму 639,26 грн., решту вимог розпорядником майна відхилено.

Головним управлінням ДПС у м. Києві, як відокремленим підрозділом ДПС подано до суду заперечення (зареєстровані канцелярією Господарського суду міста Києва 21.05.2024) на письмові пояснення розпорядника майна, у яких податковим органом зазначено, що заявлена податковим органом кредиторська заборгованість складається із податкового боргу, який стягнутий з Відкритого акціонерного товариства «Готельний комплекс «Либідь» у судовому порядку.

На виконання вимог ухвали суду від 17.09.2025 Головним управлінням ДПС у м. Києві, як відокремленим підрозділом ДПС надано суду детальний розрахунок заявленої заборгованості, згідно з яким заявлені податковим органом кредиторські вимог до Відкритого акціонерного товариства «Готельний комплекс «Либідь» складаються з наступного.

1. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2015 у справі № 826/18433/14 охоплені заявлені Головним управлінням ДПС у м. Києві кредиторські вимоги у загальній сумі 5 045 245,09 грн, у тому числі:

1) з податку на додану вартість у сумі 4 190 059,52 грн, з яких: основний платіж - 3 115 815,02 грн, штрафні (фінансові) санкції - 1 074 244,50 грн на підставі:

А) податкових декларацій з податку на додану вартість:

- за травень 2014 року (від 11.06.2014),

- за червень 2014 року (від 15.07.2014),

- за липень 2014 року (від 17.08.2014),

- за вересень 2014 року (від 09.10.2014),

якими самостійно визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість у сумі, відповідно, 67,00 грн, 67,00 грн, 167,00 грн, 376,00 гривень;

Б) податкових повідомлень-рішень з податку на додану вартість:

- від 30.08.2012 № , яким визначено грошове зобов`язання у сумі 2 498 022,50 грн (основний платіж - 1 998 418,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 499 604,50 грн),

- від 20.02.2013 № , яким визначено грошове зобов`язання у сумі 219 806,00 грн (основний платіж - 113 978,02 грн, штрафні (фінансові) санкції - 73 269,00 грн),

- від 23.01.2014 № , яким визначено грошове зобов`язання у сумі 1 544 111,00 грн (основний платіж - 1 002 742,00 грн, штрафні (фінансові) санкції у сумі 501 371,00 грн);

2) з орендної плати у сумі 855 185,57 грн, з яких: основний платіж - 803 451,71 грн, штрафні (фінансові) санкції - 41 914,19 грн, пеня у сумі 9 819,67 грн на підставі:

А) податкових декларацій з плати за землю:

- за 2013 рік (від 18.01.2013),

- за 2014 рік (від 17.01.2014),

якими самостійно визначено податкове зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності на загальну суму 803 451,71 гривень.

Б) податкового повідомлення-рішення з орендної плати від 21.07.2014 № , яким визначено грошове зобов`язання за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 41 914,19 гривень;

В) залишок несплаченої пені у сумі 9 819,67 гривень.

2. Нарахована на підставі ст. 129 Податкового кодексу України пеня у сумі 3 820 568,80 грн (податок на додану вартість у сумі 3 207 019,82 грн і орендна плата у сумі 613 548,98 грн) на наявну суму заборгованості з податку на додану вартість у сумі 4 190 059,52 грн й на наявну суму заборгованості з орендної плати у сумі 845 365,90 грн (за вирахуванням пені у сумі 9 819,67 грн), стягнутої постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.03.2015 у справі № 826/18433/14.

3. Заборгованість:

3.1. з ПДВ на загальну суму 150,39 гривень:

- податкова декларація від 15.03.2016 № на суму 117,00 грн та нарахована пеня на суму заборгованості у сумі 33,39 грн відповідно до ст. 129 ПК України (введення мораторію).

3.2. з орендної плати на загальну суму 522,26 гривень:

- податкове повідомлення-рішення від 20.10.2015 на суму 170,00 гривень;

- податкове повідомлення-рішення від 03.08.2016 на суму 170,00 гривень;

- нарахована пеня на суму заборгованості у сумі 118,16 грн і 64,10 грн відповідно до ст. 129 ПК України (введення мораторію).

4. Заборгованість:

4.1. з ПДВ на загальну суму 135 251,64 гривень:

- податкова декларація від 10.11.2014 № на суму 235,00 грн та нарахована пеня на суму заборгованості у сумі 153,17 грн відповідно до ст. 129 ПК України (введення мораторію);

- податкова декларація від 19.12.2014 № на суму 400,00 грн та нарахована пеня на суму заборгованості у сумі 256,11 грн відповідно до ст. 129 ПК України (введення мораторію);

- податкова декларація від 19.02.2015 № на суму 81,00 грн та нарахована пеня на суму заборгованості у сумі 49,63 грн відповідно до ст. 129 ПК України (введення мораторію);

- податкова декларація від 17.03.2015 № на суму 245,00 грн та нарахована пеня на суму заборгованості у сумі 144,55 грн відповідно до ст. 129 ПК України (введення мораторію);

- нарахована пеня на податкове повідомлення-рішення від 29.11.2011 № на загальну суму 36 197,10 грн відповідно до ст. 129 ПК України (несвоєчасна сплата);

- податкова декларація від 09.04.2015 № на суму 464,00 грн та нарахована пеня на суму заборгованості у сумі 260,41 грн відповідно до ст. 129 ПК України (введення мораторію);

- нарахована пеня на податкові повідомлення-рішення від 15.05.2013 № , від 19.06.2013 № , від 15.07.2013 № , від 12.08.2013 № , від 13.09.2013 № , від 19.11.2013 № , від 13.01.2014 № , від 19.02.2014 № , від 14.03.2014 № , від 17.04.2014 № , від 12.05.2014 № , від 20.02.2013 № на загальну суму 18 008,27 грн відповідно до ст. 129 ПК України (несвоєчасна сплата);

- уточнюючий розрахунок від 29.04.2015 на загальну суму 49 077,00 грн та нарахована пеня на суму заборгованості у сумі 27 260,88 грн відповідно до ст. 129 ПК України (введення мораторію);

- нарахована пеня на податкове повідомлення-рішення від 16.10.2013 № на суму 656,79 грн відповідно до ст. 129 ПК України (несвоєчасна сплата);

- податкова декларація від 10.06.2015 № на суму 1164,00 грн та нарахована пеня на суму заборгованості у сумі 598,73 грн відповідно до ст. 129 ПК України (введення мораторію).

4.2. з орендної плати на загальну суму 261 064,61 гривень:

- податкова декларація з плати за землю за 2014 рік (від 17.01.2014 за останні три місяці) на загальну суму 154 965,60 грн та нарахована пеня на суму заборгованості у сумі 99 199,42 грн відповідно до ст. 129 ПК України (введення мораторію);

- податкове повідомлення-рішення від 20.11.2014 № на суму 4 000,00 грн та нарахована пеня на суму заборгованості у сумі 2899,59 грн відповідно до ст. 129 ПК України (введення мораторію).

За змістом статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України, зокрема до грошових зобов`язань належать зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство (після відкриття провадження) та порядок розгляду судом відповідних заяв визначені, зокрема статтями 45, 46, 47 КУзПБ.

В силу вказаних вище норм, під час розгляду заявлених до боржника кредиторських вимог, суд має з`ясовувати правову природу таких вимог, надати правову оцінку доказам поданим заявником на підтвердження його вимог до боржника, аргументам та запереченням боржника чи інших кредиторів щодо задоволення таких вимог, перевірити дійсність заявлених вимог, з урахуванням чого встановити наявність підстав для їх визнання чи відхилення (повністю або частково).

Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником; надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України).

Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог (постанова від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18; від 13.09.2022 у справі № 904/6251/20).

Заявник самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17.

Поряд з цим, у питанні порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та ролі й обов`язків суду на цій стадії суд враховує усталені правові висновки Верховного Суду, що полягають у такому:

- У попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником. Заявлені до боржника грошові вимоги конкурсних кредиторів можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору. Отже, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови від 26.02.2019 у справі № 908/710/18 від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 12.10.2021 у справі № 01/1494 (14- 01/1494));

- Використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами. Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами з застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення обґрунтованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанова від 07.08.2019 у справі №922/1014/18).

Порядок виникнення грошових зобов`язань щодо сплати податків та зборів визначений ПК України, положеннями пунктів 1.1. та 1.3 статті 1 якого унормовано, що цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Кодексом України з процедур банкрутства, з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", проведення комплексних перевірок з метою виявлення фінансових рахунків та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (крім особливостей функціонування єдиного рахунку, подання звітності щодо суми нарахованого єдиного внеску), зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Верховний Суд у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 14.06.2023 у справі № 904/5743/20 дійшов висновку про те, що з огляду на положення статей 45 - 47 Кодексу України з процедур банкрутства, податковий орган, так само як і інші конкурсні кредитори, повинен подати до господарського суду вимоги до боржника щодо його грошових зобов`язань по сплаті податків і зборів, що виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство разом з документами, що ці зобов`язання підтверджують, а господарський суд зобов`язаний розглянути всі вимоги та заперечення проти них на підставі поданих кредитором і боржником документів, оцінити правомірність цих вимог незалежно від наявності в адміністративному суді спору щодо неузгодженого податкового зобов`язання, з якого сформована кредиторська вимога податкового органу.

ПК України дає визначення грошового зобов`язання, яке є спеціальним для цілей податкового законодавства, а саме - грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня (п. 14.1.39. ПК України).

Пункт 14.1.156. ПК України визначає податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно з пунктом 31.1 статті 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Частиною 102.4. статті 102 ПК України законодавцем встановлено граничний строк давності для стягнення контролюючим органом податкового боргу, нарахованого платнику податків за результатами проведення його податкової перевірки, у 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Отже, податковим законодавством встановлено спеціальний строк давності для звернення податкової інспекції до платника податків з вимогою про погашення податкового боргу, який застосовується імперативно (в силу закону), на відміну від визначеної статтею 256 ЦК України позовної давності, наслідки спливу якої застосовуються лише за заявою сторони спору згідно частини 3 статті 267 ЦК України.

Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При розгляді грошових вимог податкової інспекції до боржника, як платника податків, заявлених на підставі податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідками проведення податкових перевірок боржника, господарському суду належить перевірити дотримання контролюючим органом спеціального строку давності заявлення до стягнення з боржника податкового боргу, який частиною 102.4. статті 102 ПК України встановлено у 1095 календарних днів з дня його виникнення та застосування якого є імперативним (висновок про застосування норм права, який викладений у пункті 32 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 923/1092/16).

Якщо протягом зазначеного строку (1095 днів) контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку (пункт 102.1. ст. 102 ПК України).

Верховний Суд у поставі від 06.02.2018 по справі № 807/2097/16 (№К/9901/99/17) зазначив, що в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

Водночас, у другому реченні пункту 102.4 статті 102 ПК України законодавець сформулював виключення із загального правила застосування строку давності для стягнення податкового боргу, а саме вказав, якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Таким чином, за наявності судового рішення про стягнення суми податкового боргу презюмується, що контролюючий орган нарахував та ініціював стягнення цього податкового боргу до закінчення строків давності, передбачених пунктами 102.1, 102.4 статті 102 ПК України, а тривале невиконання боржником відповідного судового рішення не може бути підставою для звільнення його від обов`язку сплатити присуджену до стягнення суму боргу, відтак такий податковий борг не може вважатися безнадійним, адже стягується за рішенням суду і строки стягнення щодо нього встановлюються до повного погашення платежу або до визнання його безнадійним тільки у випадках, передбачених підпунктами 101.2.1, 101.2.2, 101.2.4, 101.2.5 пункту 101.2 статті 101 ПК України.

Наведене узгоджується з висновками про застосування пункту 102.4 статті 102 ПК України, викладеного у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 03.04.2020 у справі № 822/2243/17, від 19.05.2020 у справі № 826/8231/15, від 11.06.2020 у справі № 823/127/17 та Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 28.07.2020 у справі № Б8/129-11 (пункт 10.6), а також у постанові Верховного Суду від 18.08.2021 у справі № 922/2727/20.

Щодо заявлених податковим органом кредиторських вимог на суму 5 045 245,09 грн., які були стягнені постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2015 по справі № 826/18433/14 (пункт 1 детального розрахунку заборгованості від 13.10.2025).

Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2015 по справі № 826/18433/14 задоволено адміністративний позов Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві. Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Готельний комплекс «Либідь» суму податкової заборгованості:

- з податку на додану вартість у розмірі 4 289 273,62 грн.;

- з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 855 185,57 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зі стягнутої вказаним судовим рішенням заборгованості в загальному розмірі 5 144 459,19 грн. податковим органом заявлено кредиторські вимоги в розмірі 5 045 245,09 грн., з яких 4 190 059,52 грн. - заборгованість з податку на додану вартість (3 115 815,02 грн. - основний платіж, 1 074 244,50 грн. - штрафні санкції) та 855 185,57 грн. - заборгованість з орендної плати (803 451,71 грн. - основний платіж, 41 914,19 грн. - штрафні санкції, 9 819,67 грн. - пеня).

Як вбачається з доданих податковим органом до заяви з кредиторськими вимогами до Відкритого акціонерного товариства «Готельний комплекс «Либідь» інтегрованих карток платника (податок на додану вартість) боржником у 2015 році частково погашалася заборгованість з указаного податку (платіжні доручення від 31.03.2015 на суму 1 478,01 грн., від 31.03.2015 на суму 8 521,00 грн., від 31.03.2015 на суму 5 184,70 грн., від 01.04.2015 на суму 14 800,00 грн., від 01.04.2015 на суму 9 999,00 грн., від 01.04.2015 на суму 9 900,00 грн., від 16.04.2015 на суму 254,39 грн., від 08.05.2015 на суму 49 077,00 грн.) на загальну суму 99 214,10 грн.

Враховуючи, що інтегрована картка платника формується на підставі поданих таким платником даних звітних документів (первинних показників, що містяться у первинних документах), подані податковим органом інтегровані картки платника за умови відсутності у матеріалах справи первинних документів, що спростовують відомості, наведені у таких інтегрованих картках, є належним та допустимим доказом, що підтверджує факт існування заборгованості та відповідно її розміру.

Наведене правозастосування відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.10.2019 у справі № 826/7343/18.

При цьому, матеріали справи не містять доказів погашення Відкритим акціонерним товариством «Готельний комплекс «Либідь» податкового боргу, стягнутого постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2015 по справі № 826/18433/14, у розмірі більшому, аніж 99 214,10 грн., що було встановлено судом за результатом аналізу відомостей, що містяться у інтегрованих картках платника (податок на додану вартість та орендна плата з юридичних осіб).

З огляду на приписи пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України, а також частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що заявлені податковим органом кредиторські вимоги до боржника в указаній частині на суму 5 045 245,09 грн. є належним чином обгрунтованими, не спростованими/не погашеними боржником та є платежем, який стягується за рішенням суду (5 144 459,19 грн. (заборгованість визначена судовим рішенням) - 99 214,10 грн. (часткова сплата боржником заборгованості з податку на додану вартість у 2015 році), до якого не застосовуються строки давності, передбачені пунктами 102.1, 102.4 статті 102 Податкового кодексу України.

Щодо заявленої податковим органом відповідно до приписів ст. 129 Податкового кодексу України пені в сумі 3 820 568,80 грн. на наявну суму заборгованості з податку на додану вартість у сумі 4 190 059,52 грн. та наявну суму заборгованості з орендної плати у сумі 845 365,90 грн. (за вирахуванням пені у сумі 9 819,67 грн.), що були стягнуті постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2015 по справі № 826/18433/14 (пункт 2 детального розрахунку заборгованості від 13.10.2025).

У постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2015 по справі № 826/18433/14 суд, визначаючи розмір податкового зобов`язання, що підлягає стягненню з Відкритого акціонерного товариства «Готельний комплекс «Либідь», встановив наступне.

Заборгованість Відкритого акціонерного товариства «Готельний комплекс «Либідь» зі сплати податку на додану вартість виникла у зв`язку з несплатою товариством:

- самостійно визначених товариством податкових зобов`язань у податкових деклараціях з податку на додану вартість за період з лютого 2013 року по вересень 2014 року (включно);

- податкового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 30.08.2012 № (оскаржене товариством до суду, за результатом чого постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2013 адміністративний позов задоволено, однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2014 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2013 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ВАТ «Готельний комплекс «Либідь» відмовлено повністю);

- податкового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 20.02.2013 № , та податкового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 22.05.2013 № (оскаржені товариством до суду, за результатом чого постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2014, у задоволенні позову ВАТ «Готельний комплекс «Либідь» відмовлено повністю);

- податкового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 23.01.2014 № (оскаржене товариством до суду, за результатом чого постановою Окружного адміністративного суду від 04.07.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2014, у задоволення позову ВАТ «Готельний комплекс «Либідь» відмовлено повністю).

Заборгованість Відкритого акціонерного товариства «Готельний комплекс «Либідь» зі сплати орендної плати з юридичних осіб виникла у зв`язку з несплатою товариством:

- самостійно визначених товариством податкових зобов`язань у податкових деклараціях із плати за землю за 2013 та 2014 роки;

- податкового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 21.07.2014 № 001975/15-06.

Згідно з п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Пунктом 129.1 статті 129 Податкового кодексу України визначено, що нарахування пені розпочинається:

- при нарахуванні контролюючим органом податкового зобов`язання у встановлених цим Кодексом випадках, не пов`язаних з проведенням перевірки, або при нарахуванні контролюючим органом грошового зобов`язання, визначеного за результатами перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом;

- при нарахуванні контролюючим органом за результатами перевірки податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, у разі виявлення його заниження - на суму такого заниження, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків цього зобов`язання за відповідний податковий (звітний) період, щодо якого виявлено заниження, та за весь період заниження (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

- при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

- при виявленні контролюючим органом за результатами перевірки заниження податковим агентом податкового зобов`язання при нарахуванні (виплаті) оподатковуваного доходу на користь нерезидентів або інших платників податків та/або несвоєчасної сплати, несплати (неперерахування) податковим агентом утриманих (нарахованих) податків до або під час виплати оподатковуваного доходу на користь нерезидента або іншого платника податків - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податковим агентом суми податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом;

- у випадку несвоєчасного повернення надміру/помилково сплачених платежів, а також несвоєчасного відшкодування сум податку на додану вартість - починаючи з першого дня, наступного за останнім днем граничного строку повернення таких коштів.

Так, судом відхиляються доводи податкового органу стосовно того, що оскільки строки стягнення заборгованості в сумі 5 045 245,09 грн. встановлюються до повного погашення такого платежу або визнання боргу безнадійним (заборгованість стягнута постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2015 у справі № 826/18433/14), то й пеня, нарахована на таку заборгованість, є правомірною та підлягає визнанню господарським судом у даній справі, з огляду на наступне.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 31.1 ст. 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору є період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що виняток із загального правила застосування строку давності для стягнення податкового боргу у 1095 днів стосується виключно платежу, який стягується за рішенням суду.

При цьому, будь-яких судових рішень про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Готельний комплекс «Либідь» нарахованої податковим органом у порядку ст. 129 Податкового кодексу України пені в сумі 3 820 568,80 грн. матеріали справи не містять.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.04.2023 по справі № 910/929/21.

Також, суд звертає увагу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС на те, що визначений Податковим кодексом України строк давності для стягнення у даному випадку пені обраховується саме з моменту початку її нарахування податковим органом відповідно до положень ст. 129 Податкового кодексу України та не пов`язаний із судовим рішенням (набрання таким судовим рішенням законної сили) про стягнення з платника податків податкового боргу.

Враховуючи, що податкові зобов`язання Відкритого акціонерного товариства «Готельний комплекс «Либідь», заборгованість зі сплати яких стягнута постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2015 по справі № 826/18433/14, набули статусу узгоджених у 2013 та у 2014 роках за правилами ст. 57 Податкового кодексу України, суд дійшов висновку, що строк звернення податкового органу з позовом про стягнення сум пені, нарахованої в межах 1095 денного строку, згідно зі ст. 102 Податкового кодексу України сплив у 2016 та 2017 роках відповідно, а тому податковий орган не може у 2018 році (заява з кредиторськими вимогами контролюючого органу зареєстрована канцелярією Господарського суду міста Києва 25.07.2018 року) звертатись до суду з грошовими вимогами про стягнення пені, нарахованої на суму узгоджених у 2013 та 2014 роках зобов`язань.

Щодо заявленої податковим органом заборгованості з податку на додану вартість у розмірі 150,39 грн. та з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 522,26 грн. (підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 детального розрахунку заборгованості від 13.10.2025).

Контролюючий органом зазначено, що за Відкритим акціонерним товариством «Готельний комплекс «Либідь» обліковується заборгованість зі сплати податку на додану вартість у розмірі 150,39 грн. (податкова декларація від 15.03.2016 № на суму 117,00 грн. та нарахована пеня на вказаний борг у розмірі 33,39 грн. відповідно до ст. 129 Податкового кодексу України), а також заборгованість з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 522,26 грн. (податкове повідомлення-рішення від 20.10.2015 на суму 170,00 грн., податкове повідомлення-рішення від 03.08.2016 на суму 170,00 грн. та нарахована пеня на вказаний борг згідно зі ст. 129 Податкового кодексу України в розмірі 118,16 грн. та 64,10 грн. відповідно).

Згідно з поясненнями боржника та розпорядника майна заявлена податковим органом заборгованість у вказаній частині визнана в розмірі 639,26 грн.

Згідно з п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Пунктом 129.1 статті 129 Податкового кодексу України визначено, що нарахування пені розпочинається:

- при нарахуванні контролюючим органом податкового зобов`язання у встановлених цим Кодексом випадках, не пов`язаних з проведенням перевірки, або при нарахуванні контролюючим органом грошового зобов`язання, визначеного за результатами перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом;

- при нарахуванні контролюючим органом за результатами перевірки податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, у разі виявлення його заниження - на суму такого заниження, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків цього зобов`язання за відповідний податковий (звітний) період, щодо якого виявлено заниження, та за весь період заниження (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

- при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

- при виявленні контролюючим органом за результатами перевірки заниження податковим агентом податкового зобов`язання при нарахуванні (виплаті) оподатковуваного доходу на користь нерезидентів або інших платників податків та/або несвоєчасної сплати, несплати (неперерахування) податковим агентом утриманих (нарахованих) податків до або під час виплати оподатковуваного доходу на користь нерезидента або іншого платника податків - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податковим агентом суми податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом;

- у випадку несвоєчасного повернення надміру/помилково сплачених платежів, а також несвоєчасного відшкодування сум податку на додану вартість - починаючи з першого дня, наступного за останнім днем граничного строку повернення таких коштів.

Відповідно до підпункту 129.3.3 пункту 129.3 статті 129 Податкового кодексу України нарахування пені закінчується (крім пені, передбаченої підпунктами 129.1.2, 129.1.4 пункту 129.1 цієї статті) у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України).

Судом встановлено, що зобов`язання Відкритого акціонерного товариства «Готельний комплекс «Либідь» зі сплати податку на додану вартість у розмірі 117,00 грн., а також зі сплати орендної плати з юридичних осіб у розмірі 340,00 грн. є узгодженими, а пеня у загальному розмірі 215,65 грн., нарахована контролюючим органом у порядку ст. 129 Податкового кодексу України, є правомірною. Вказані вимоги заявлені податковим органом до закінчення строків давності, передбачених пунктами 102.1, 102.4 статті 102 Податкового кодексу України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені контролюючим органом кредиторські вимоги до боржника в указаній частині на суму 672,65 грн. є належним чином обгрунтованими.

Щодо заявленої податковим органом заборгованості з податку на додану вартість у розмірі 135 251,64 грн. та з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 261 064,61 грн. (підпункти 4.1, 4.2 пункту 4 детального розрахунку заборгованості від 13.10.2025).

Контролюючим органом вказано, що заборгованість Відкритого акціонерного товариства «Готельний комплекс «Либідь» з податку на додану вартість у розмірі 135 251,64 грн. виникла у зв`язку з несплатою боржником наступних податкових зобов`язань, а саме:

- податкова декларація від 10.11.2014 № на суму 235,00 грн та нарахована пеня на суму заборгованості у сумі 153,17 грн відповідно до ст. 129 ПК України (введення мораторію);

- податкова декларація від 19.12.2014 № на суму 400,00 грн та нарахована пеня на суму заборгованості у сумі 256,11 грн відповідно до ст. 129 ПК України (введення мораторію);

- податкова декларація від 19.02.2015 № на суму 81,00 грн та нарахована пеня на суму заборгованості у сумі 49,63 грн відповідно до ст. 129 ПК України (введення мораторію);

- податкова декларація від 17.03.2015 № на суму 245,00 грн та нарахована пеня на суму заборгованості у сумі 144,55 грн відповідно до ст. 129 ПК України (введення мораторію);

- нарахована пеня на податкове повідомлення-рішення від 29.11.2011 № на загальну суму 36 197,10 грн відповідно до ст. 129 ПК України (несвоєчасна сплата);

- податкова декларація від 09.04.2015 № на суму 464,00 грн та нарахована пеня на суму заборгованості у сумі 260,41 грн відповідно до ст. 129 ПК України (введення мораторію);

- нарахована пеня на податкові повідомлення-рішення від 15.05.2013 № , від 19.06.2013 № , від 15.07.2013 № , від 12.08.2013 № , від 13.09.2013 № , від 19.11.2013 № , від 13.01.2014 № , від 19.02.2014 № , від 14.03.2014 № , від 17.04.2014 № , від 12.05.2014 № , від 20.02.2013 № на загальну суму 18 008,27 грн відповідно до ст. 129 ПК України (несвоєчасна сплата);

- уточнюючий розрахунок від 29.04.2015 на загальну суму 49 077,00 грн та нарахована пеня на суму заборгованості у сумі 27 260,88 грн відповідно до ст. 129 ПК України (введення мораторію);

- нарахована пеня на податкове повідомлення-рішення від 16.10.2013 № на суму 656,79 грн відповідно до ст. 129 ПК України (несвоєчасна сплата);

- податкова декларація від 10.06.2015 № на суму 1164,00 грн та нарахована пеня на суму заборгованості у сумі 598,73 грн відповідно до ст. 129 ПК України (введення мораторію).

У свою чергу, заявлена податковим органом заборгованість боржника зі сплати орендної плати з юридичних осіб у розмірі 261 064,61 грн. обгрунтована несплатою боржником таких податкових зобов`язань, а саме:

- податкова декларація з плати за землю за 2014 рік (від 17.01.2014 за останні три місяці) на загальну суму 154 965,60 грн та нарахована пеня на суму заборгованості у сумі 99 199,42 грн відповідно до ст. 129 ПК України (введення мораторію);

- податкове повідомлення-рішення від 20.11.2014 № на суму 4 000,00 грн та нарахована пеня на суму заборгованості у сумі 2899,59 грн відповідно до ст. 129 ПК України (введення мораторію).

Згідно з п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Пунктом 129.1 статті 129 Податкового кодексу України визначено, що нарахування пені розпочинається:

- при нарахуванні контролюючим органом податкового зобов`язання у встановлених цим Кодексом випадках, не пов`язаних з проведенням перевірки, або при нарахуванні контролюючим органом грошового зобов`язання, визначеного за результатами перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом;

- при нарахуванні контролюючим органом за результатами перевірки податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, у разі виявлення його заниження - на суму такого заниження, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків цього зобов`язання за відповідний податковий (звітний) період, щодо якого виявлено заниження, та за весь період заниження (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

- при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

- при виявленні контролюючим органом за результатами перевірки заниження податковим агентом податкового зобов`язання при нарахуванні (виплаті) оподатковуваного доходу на користь нерезидентів або інших платників податків та/або несвоєчасної сплати, несплати (неперерахування) податковим агентом утриманих (нарахованих) податків до або під час виплати оподатковуваного доходу на користь нерезидента або іншого платника податків - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податковим агентом суми податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом;

- у випадку несвоєчасного повернення надміру/помилково сплачених платежів, а також несвоєчасного відшкодування сум податку на додану вартість - починаючи з першого дня, наступного за останнім днем граничного строку повернення таких коштів.

Відповідно до підпункту 129.3.3 пункту 129.3 статті 129 Податкового кодексу України нарахування пені закінчується (крім пені, передбаченої підпунктами 129.1.2, 129.1.4 пункту 129.1 цієї статті) у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України).

Статтею 203 Податкового Кодексу України визначено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Згідно з п. 288.7 ст. 288 Податкового кодексу України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Відповідно до п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Враховуючи зазначені положення Податкового кодексу України, перевіривши дотримання контролюючим органом спеціального строку давності заявлення до стягнення з боржника податкового боргу, суд дійшов висновку, що заборгованість Відкритого акціонерного товариства «Готельний комплекс «Либідь» в указаній частині зі сплати податку на додану вартість у розмірі 135 251,64 грн. та зі сплати орендної плати з юридичних осіб у розмірі 261 064,61 грн. заявлена податковим органом із пропуском встановленого п. 102.4 ст. 102 Податкового кодексу України строку у 1095 календарних днів з дня його виникнення.

При цьому, у матеріалах справи відсутні будь-які судові рішення про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Готельний комплекс «Либідь» податкового боргу в зазначеній частині.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про неправомірність заявлених 25.07.2018 податковим органом кредиторських вимог в частині заборгованості боржника зі сплати податку на додану вартість у розмірі 135 251,64 грн. та зі сплати орендної плати з юридичних осіб у розмірі 261 064,61 грн.

Згідно з пунктом 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з положеннями статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Повно та всебічно дослідивши заяву контролюючого органу з грошовими вимогами до боржника, оцінивши доводи заявленого кредитора, боржника та розпорядника майна, суд дійшов обгрунтованого висновку про визнання Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС кредитором боржника з грошовими вимогами на суму 5 045 917,74 грн. з віднесенням 3 919 266,73 грн. до вимог третьої черги та 1 126 651,01 грн. - вимог шостої черги.

У визнанні решти заявлених Головним управлінням ДПС у м. Києві, як відокремленим підрозділом ДПС грошових вимог до боржника в розмірі 4 216 885,05 грн. суд вирішив відмовити, оскільки такі вимоги заявлені контролюючим органом із пропуском спеціального строку давності, встановленого пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України.

Керуючись ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 232, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Визнати кредитором у справі № 910/5902/18 по відношенню до боржника Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС з грошовими вимогами на суму 5 045 917,74 грн., з яких 3 919 266,73 грн. - вимоги третьої черги, 1 126 651,01 грн. - вимоги шостої черги.

2. Зобов`язати розпорядника майна внести відповідні відомості до реєстру вимог кредиторів.

3. Відмовити Головному управлінню ДПС у м. Києві, як відокремленому підрозділу ДПС у визнанні кредитором боржника на суму 4 216 885,05 грн.

4. Копію ухвали направити сторонам, розпоряднику майна та визнаному кредитору.

Ухвала набирає законної сили в порядку ч.ч. 4, 5 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства та може бути оскаржена. Оскарження ухвали не зупиняє провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність).

Повний текст ухвали складено 10.02.2026

Суддя Д.В. Мандичев