ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2025 року м.Дніпро Справа № 904/2576/22 (904/6130/23)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Чус О.В., Чередка А.Є

секретар судового засідання Жолудєв А.В.

розглянувши апеляційні скарги Державного підприємства "Дослідне господарство "ДНІПРО" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України" та Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 (суддя Соловйова А.Є.)

у справі № 904/2576/22 (904/6130/23)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО БАНК"

до Державного підприємства "Дослідне господарство "ДНІПРО" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України"

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Новоолександрівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національна академія аграрних наук України

за участю Дніпропетровської обласної прокуратури

про визнання державного акту про право на користування на землю недійсним та скасування його, визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО БАНК" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство "Дніпро" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України про визнання державного акту про право на користування на землю недійсним та скасування його, в якому просить суд:

Визнати недійсним рішення Новоолександрівської сільської ради народних депутатів № 24 від 09.04.1994, яким Науково-виробничому об`єднання "Днепр" (в подальшому Державне підприємство «Дослідне господарство "Дніпро" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України") було передано у користування земельну ділянку площею 4934,5 га сільськогосподарського призначення.

Визнати недійсним рішення Новоолександрівської сільської ради народних депутатів № 24 від 09.04.1994 Дослідному господарству науково-виробничого об`єднання «Дніпро» (в подальшому Державне підприємство «Дослідне господарство «Дніпро" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України") було передано у користування земельну ділянку площею 4934,5 га сільськогосподарського призначення.

Визнати недійсним Державний акт на право постійного користування землею від 09.04.1994, яким встановлено право постійного користування земельною ділянкою площею 4934,5 га сільськогосподарського призначення за Науково-виробничим об`єднанням «Днепр" (у подальшому реорганізовано у Державне підприємство «Дослідне господарство "Дніпро" Державної установи).

Визнати недійсним Державний акт на право постійного користування землею від 09.04.1994, яким встановлено право постійного користування земельною ділянкою площею 4934,5 га сільськогосподарського призначення за Дослідним господарством науково-виробничим об`єднанням «Дніпро» (у подальшому реорганізовано у Державне підприємство «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 у справі №904/2576/22 (904/6130/23) позов задоволено частково.

Визнано недійсним Державний акт на право постійного користування землею від 09.04.1994 року, яким встановлено право постійного користування земельною ділянкою площею 4934,5 га сільськогосподарського призначення за Науково-виробничим об`єднанням «Днепр».

Визнано недійсним Державний акт на право постійного користування землею від 09.04.1994 року, яким встановлено право постійного користування земельною ділянкою площею 4934,5 га сільськогосподарського призначення за Дослідним господарством науково-виробничим об`єднанням «Дніпро».

Визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО БАНК" (49000, м. Дніпро, вул. Аеродромна, буд. 18, ) право власності на земельні ділянки, розташовані на території Новоолександрівської сільської ради, перелік яких зазначено в резолютивній частині рішення.

Стягнуто з Державного підприємства "Дослідне господарство "ДНІПРО" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО БАНК" 19 198,00 грн - судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням Державним підприємством "Дослідне господарство "ДНІПРО" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 в частині:

- визнання недійсним Державного акту на право постійного користування землею від 09.04.1994 року, яким встановлено право постійного користування земельною ділянкою площею 4934,5 га сільськогосподарського призначення за Науково-виробничим об`єднанням «Днепр».

- визнання недійсним Державного акту на право постійного користування землею від 09.04.1994 року, яким встановлено право постійного користування земельною ділянкою площею 4934,5 га сільськогосподарського призначення за Дослідним господарством науково-виробничим об`єднанням «Дніпро».

В іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з невідповідності висновків, викладених у рішенні суду фактичним обставинам справи та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- судом першої інстанції не було враховано пояснення ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН України, зокрема, щодо того, що Новоолександрівська сільська Рада надала пояснення, що Державний акт ДП від 09.04.1994, виданий Науково виробничому об`єднанню «Днепр» в установленому законом порядку у Книзі записів державних актів на право користування Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району за 1970-1995 не зареєстровано. Разом з тим в матеріалах справи наявний лист Офісу Генерального прокурора, згідно якого наявні відомості, що в матеріалах кримінального провадження № 0000682 від 27.08.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 255-1, ч. 2 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України наявний оригінал спірного Державного акту. У зв`язку з відсутністю у ДІЇ «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи Інститут зернових культур Національної академії наук України оригіналів правовстановлюючих документів на земельні ділянки, відсутністю в Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про формування та державну реєстрацію земельних ділянок та прав на них, виникла необхідність проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державного підприємства. На сьогодні проінвентаризовано частину земель та процес інвентаризації триває, відповідно повний обсяг землі, яка знаходиться у користуванні ДП можливо буде повідомити після завершення процесу інвентаризації. Разом з тим необхідно зазначити, що Державним бюро розслідування здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000682 від 27.08.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 255-1, ч. 2 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України, у тому числі за фактами незаконного заволодіння земельними ділянками, що перебували у державній власності у користуванні ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН». Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно з державним актом на право постійного землекористування від 09.04.1994 науково-виробничому об`єднанню «Днепр» надано у постійне користування 4934,5 га сільськогосподарських земель, оригінал якого знаходиться в матеріалах кримінального провадження, згідно відомостей наданих Офісом Генерального прокурора до матеріалів господарської справи. Наявні недоліки у державному акті помилки, неточності тощо на думку Відповідача не є та не можуть бути підставою для визнання державного акту недійсним;

- господарський суд залишив поза увагою ту обставину, що Державний акт на право постійного користування землею від 09.04.1994 року не порушує інтереси власника земельних ділянок ТОВ «Агро Банк». Видача Державного акту на право постійного користування землею від 09.04.1994 року не порушує права Позивача, відтак Державний акт не може бути за заявою Позивача визнаний недійсним.

Також, не погодившись з вказаним рішенням Дніпропетровською обласною прокуратурою подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 у справі № 904/2576/22 (904/6130/23) та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі із мотивів зазначених у апеляційній скарзі. Стягнути на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м. пр. Д. Яворницького, б. 38, , МФО 820172, р/р UA0000291 в ДКСУ м. Київ, код класифікації видатків бюджету 2800) судовий збір, сплачений у справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- судом не враховано, що у межах кримінального провадження № 0000682 Державним науково дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України 29.12.2023 складено висновок № КСЕ-19-22/15308 за результатами проведення земельно-технічної експертизи, згідно з яким, серед іншого, земельні ділянки з кадастровими номерами :02:002:0019, :02:002:0021, :02:002:0028, :02:002:0034, :02:002:0038, :02:002:0048, :02:002:0058, :02:002:0025, :02:002:0031, :02:002:0036, :02:002:0040, :02:002:0051, :02:002:0063, :02:002:0020, :02:002:0027, :02:002:0032, :02:002:0037, :02:002:0041, :02:002:0057, :02:002:0043, :02:002:0011, :02:002:0017, :02:002:0064 на момент видачі наказів ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області про їх передачу у приватну власність, були розташовані у межах земель, щодо яких Науково-виробничому об`єднанню «Днепр» Новоолександрівською сільською радою народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області на підставі рішення Новоолександрівської сільської ради народних депутатів від 09.04.1994 № 24 видано державний акт на право постійного користування землею серія ДП, зареєстрований 09.04.1994 в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 10; земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0054 на момент видачі наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області про її передачу у приватну власність була розташована у межах земель, щодо яких Науково-виробничому об`єднанню «Днепр» Новоолександрівською сільською радою народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області на підставі рішення Новоолександрівської сільської ради народних депутатів від 09.04.1994 № 24 видано державний акт на право постійного користування землею серія ДП, зареєстрований 09.04.1994 в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 10, але на землях іншого землекористувача; земельні ділянки з кадастровими номерами :02:002:0013, :02:002:0010, :02:002:0046, :02:002:0023, :02:002:0018, :02:002:0015 на момент видачі наказів ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області про їх передачу у приватну власність, були розташовані у межах земель, щодо яких Науково-виробничому об`єднанню «Днепр» Новоолександрівською сільською радою народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області на підставі рішення Новоолександрівської сільської ради народних депутатів від 09.04.1994 № 24 видано державний акт на право постійного користування землею серія ДП, зареєстрований 09.04.1994 в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 10, але могли знаходитися повністю або частково на землях с. Дослідне;

- господарським судом помилково застосовано при вирішенні справи нормативно-правові акти, які були прийняті після 1994 року та не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах;

- поза увагою суду залишилось те, що до матеріалів справи органами прокуратури було долучено висновки експертиз № КСЕ-19-24/38013-ДД від 19.09.2024 судової технічної експертизи документів (сторінки 18-33 тому 13) та № КСЕ -19-24/38013-ПЧ від 21.10.2024 судової почеркознавчої експертизи (сторінки 152-159 тому 14), якими не встановлено будь-яких пізніших змін, які б вносилися до найменування землекористувача, підстав видання акта, органу, що видав акт, дати видання акта, площі земельної ділянки, зазначеної на 1-й сторінці акта, підписів уповноважених осіб, печатки уповноваженого органу, плану зовнішніх меж землекористування, експлікації категорій земель тощо. Враховуючи відсутність внесення змін до вказаної (важливої) інформації, примірник оригіналу державного акта від 09.04.1994, яким Науково-виробничому об`єднанню «Днепр» надано в постійне користування земельну ділянку площею 4934,5 га, містить інформацію, на підставі якої можна встановити обставини, які входять в предмет доказування, тобто зазначений акт є належним доказом у розумінні ст. 76 ГПК України. Зазначеними висновками експертів підтверджується, що наданий примірник державного акта на право постійного користування землею, виданий виробничому об`єднанню «Днепр» 09.04.1994, засвідчений оригінальною гербовою печаткою Новоолександрівської сільської Ради народних депутатів у період з 21 березня по 18 квітня 1994 року та підписом голови цієї ради Приймаченко В.В.;

- акт на право постійного користування землею 1994 року було складено у двох примірниках, що кореспондується з копіями двох примірників даного акта у матеріалах справи, один з яких наявний у матеріалах кримінального провадження № 0000682 в оригіналі. Наявність певних розбіжностей у назві землекористувача має оцінюватися з урахуванням способу заповнення бланку зазначеного акта, а саме за допомогою друкарської машинки, що допускає певні відхилення при механічному заповненні бланку акта. Суттєвість таких відхилень пов`язана з можливістю безальтернативно ідентифікувати особу землекористувача. Разом з цим, судом під час прийняття рішення не враховано, що правовідносини відбувались у 1994 році, в період значних змін у законодавчому регулюванні земельних правовідносин, зміни юридичних титулів, недостатнього рівня юридичної обізнаності не тільки населення, а й посадових осіб органів державної влади та місцевого самоврядування, формування нових органів державної влади, а отже певної юридичної та компетенційної невизначеності, що, природно, впливало й на рівень правозастосування в цій сфері;

- при наявності дефектів у назвах державного підприємства, його неправильної державної реєстрації, суд помилково не врахував інші обставини, докази щодо яких було надано органами прокуратури та судом проігноровано: 1) державний акт на право користування землею, виданий у 1994 році вже був третім правовстановлюючим документом, який засвідчував право на землю. 2) Відсутні відомості про втрату чинності попередніх 2 державних актів. 3) Підприємство відкрито протягом тривало часу (більше 70 років) користується спірними землями. 4) Держава завжди визнавала право постійного користування за підприємством, що кореспондується із численними наказами та розпорядження про припинення права постійного користування на частини цих земель. 5) Висновком експертизи. Більше того, тривале визнання юридичного титулу (права постійного користування) державою також підтверджується тим, що у період з 2002 до 2014 із постійного користування Дослідного господарства «Дніпро» Інституту зернового господарства НААН України» більше 10 разів вилучались земельні ділянки, докази чого долучено до матеріалів справи (витяги із протоколів засідання президії Національної академії аграрних наук України, розпорядження голови Дніпропетровської обласної адміністрації та розпорядження Кабінету Міністрів України на сторінках 171-210 тому 10). З урахуванням викладеного, неналежне виконання посадових обов`язків працівниками Новоолександрівської сільської ради, які в неналежний спосіб здійснили реєстрацію права постійного користування у 1994 році, не може бути покладено в провину належному землекористувачу;

- господарським судом залишено поза увагою листи Новоолександрівської сільської ради, Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради, Архівного відділу Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, які було отримано органами прокуратури та долучено до матеріалів справи (сторінки 1-29 тому 10);

- судом першої інстанції не враховано, що: 1) вимога про визнання права власності на земельні ділянки заявлена позивачем безпідставно, оскільки відповідачем не вчинялися дії, спрямовані на невизнання чи оспорювання права власності позивача; 2) власником земельних ділянок за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обліковується позивач, що свідчить про відсутність підстав для повторного визнання за ним права власності; 3) механізми господарського судочинства не можуть використовуватися для впливу на процесуальні дії та рішення, вчинені у межах кримінального провадження. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові;

- позовні вимоги ТОВ «Агро Банк» фактично направлено на втручання у право власності держави на значні площі особливо цінних земель та право законного користувача, в період дії воєнного стану, за відсутності законних на те підстав, а саме відповідного рішення уповноваженого органу щодо розпорядження землями, добровільної відмови державного підприємства від постійного користування землею та відсутності згоди Президії НААН України на вилучення земель. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Задоволення позовних вимог було можливим лише в частині спірних 62 га земель. У задоволенні позову про визнання недійсним державного акту в частині інших земель (4872,5 га) належало відмовити виключно з підстав відсутності порушення цивільних прав та законних інтересів позивача;

- заявою про виправлення механічної помилки ТОВ «Агро Банк» змінило предмет спору під час розгляду справи по суті, з зв`язку із чим, суд мав залишити її без розгляду. Більше того, позивачем заявлено 31 окрему майнову вимогу щодо 31 окремої речі та відповідно судовий збір мав бути сплачено із розрахунку 31 х 3028 грн = 93868 грн. Ухвалою суду від 07.02.2024 заяву ТОВ «Агро Банк» від 30.01.2024 про зміну предмету позову залишено без руху та надано позивачу 10 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки поданої заяви, а саме надати докази сплати судового збору. Вказану ухвалу суду позивачем не виконано, судовий збір позивачем у повному обсязі не сплачено. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою. З огляду на викладене, заяви про зміну предмету спору в частині збільшення позовних вимог вважається неподаною та наявні підстави для її повернення позивачу;

- судом безпідставно не залучено до участі у справу особи, на права якої впливає рішення суду. Всупереч ч. 2 ст. 50 ГПК України Державну установу Інститут зернових культур Національної академії аграрних наук України () не було повідомлено про вплив рішення у даній справі на його права та обов`язки та не було залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог.

Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.02.2025 об`єднано апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 у справі № 904/2576/22 (904/6130/23) в одне апеляційне провадження для спільного розгляду з апеляційною скаргою Державного підприємства "Дослідне господарство "ДНІПРО" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 у справі № 904/2576/22 (904/6130/23).

Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.

09.01.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від третьої особи-1 надійшли заперечення проти відкриття апеляційного провадження третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в інтересах якої подано апеляційну скаргу Дніпропетровська обласна прокуратура (в порядку вимог ч.2 ст. 262 ГПК України), в яких просить апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дніпропетровської обласної прокуратури від 07.01.2025 на Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 у справі № 904/2576/22 (904/6130/23) не відкривати та повернути апеляційну скаргу скаржнику.

10.01.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від третьої особи-1 надійшла заява про заперечення проти відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 р. у справі №904/2576/22(904/6130/23), в яких просить апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дніпропетровської обласної прокуратури від 07.01.2025 на Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 у справі № 904/2576/22 (904/6130/23) не відкривати та повернути апеляційну скаргу скаржнику у справі.

16.01.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про забезпечення доступу та ознайомлення з матеріалами справи.

05.02.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про заперечення проти відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 р. у справі №904/2576/22(904/6130/23), в яких просить апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 р. у справі №904/2576/22(904/6130/23), повернути скаржнику без відкриття апеляційного провадження у справі.

Розглянувши подані заяви та заперечення учасників справи проти відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Дніпропетровської обласної прокуратури, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 261 ГПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо: 1) апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню; 2) є ухвала про закриття провадження у зв`язку з відмовою від раніше поданої апеляційної скарги цієї ж особи на це саме судове рішення; 3) є постанова про залишення апеляційної скарги цієї ж особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення; 4) скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними. Вказаний перелік є вичерпним. Зазначені у заявах та запереченнях доводи не відповідають жодній з підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження, передбачених ч. 1 ст. 261 ГПК України. Наведені заперечення фактично зводяться до оцінки доказів та по суті справи, що не є предметом вирішення на стадії відкриття апеляційного провадження. Таким чином, зазначеним доводам має надаватися оцінка під час розгляду справи в апеляційному провадженні.

03.03.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційні скарги Державного підприємства "Дослідне господарство "ДНІПРО" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України" та Дніпропетровської обласної прокуратури, в якому просить скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

04.03.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

03.04.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких просить у задоволенні апеляційної скарги Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 року у справі №904/2576/22(904/6130/23) відмовити.

25.04.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Дніпропетровської обласної прокуратури на підставі п. 2 ч. 1 ст. 264 ГПК України.

13.05.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від Дніпропетровської обласної прокуратури надійшли додаткові пояснення у справі, в яких наголошено на тому, що клопотання ТОВ «Агро Банк» про закриття провадження підлягає залишенню без задоволення, представником повідомлено про намір приймати участь у судових засіданнях та заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи відповідних листів виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 13.01.2025 та Державної установи Інститут зернових культур Національної академії аграрних наук України від 29.04.2025 із додатками.

30.06.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на пояснення прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури, в яких наполіг на закритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 у справі № 904/2576/22 (904/6130/23).

Розглянувши клопотання про закриття апеляційного провадження та подані заперечення, необхідно зауважити, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 264 ГПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати.

Дніпропетровською обласною прокуратурою 28.02.2024 подано до Господарського суду Дніпропетровської області заяву № 15/1-403вих-24 про ознайомлення із матеріалами справи № 904/2576/22 (904/6130/23), оскільки заявлені позовні вимоги ТОВ «Агро Банк» зачіпають інтереси держави та фактично їх задоволення призведе до позбавлення права постійного користування державного підприємства на значні площі особливо цінних земель, обласною прокуратурою вирішується питання щодо вступу у зазначену справу в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, як власника земельних ділянок, та Національної академії аграрних наук України, як органа управління зазначеного підприємства.

Під час ознайомлення встановлено, що представниками Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, яке залучено у справу № 904/2576/22 (904/6130/23) у якості третьої особи, участь у справі у судових засіданнях 11.01.2024, 30.01.2024, 27.02.2024 та 12.03.2024 не забезпечувалась, процесуальні документи по справі, у тому числі відзив на позовну заяву, до суду не подавались.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження процесуальної дії (відповідні функції).

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Вказане свідчить про невиконання Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області обов`язків щодо захисту інтересів держави у справі № 904/2576/22 (904/6130/23), рішення у якій може привести до вибуття з державної власності особливо цінних земель сільськогосподарського призначення

Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Дніпропетровською обласною прокуратурою листом №15/1-509вих-24 від 06.03.2024 повідомлено Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про наявність підстав для вступу у справу № 904/2576/22 (904/6130/23) в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області та 11.03.2024 подано відповідну заяву до суду.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2024 заяву задоволено, залучено до участі у справі Дніпропетровську обласну прокуратуру.

Разом з цим, Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області 14.03.2024 направлено відповідь на лист обласної прокуратури та зазначено про відсутність підстав для вступу прокурора у справу, у зв`язку із тим, що Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області вже залучено до розгляду справи та ними належним чином здійснюється захист інтересів держави.

Також, у відповідь на запит обласної прокуратури № 15/1-423вих-24 від 29.02.2024 Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області 22.03.2024 направлено лист, зі змісту якої вбачається, що на теперішній час інвентаризація земель ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН України» триває та жодних порушень інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Національної академії аграрних наук України, ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН України» під час проведення державної інвентаризації земель державного підприємства, а також при внесенні відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру допущено не було.

Аналіз положень ст. 53 ГПК України у взаємозв`язку зі змістом ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу. Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу.

Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Нездійснення захисту» має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Невжиття органом державної влади, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, заходів щодо захисту та поновлення права власності держави на спірну земельну ділянку свідчить про наявність підстав для вжиття прокуратурою представницьких повноважень в інтересах держави шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 05.07.2023 №912/2797/21 підтвердила попередній правовий висновок, висловлений в постанові від 28.09.2022 № 483/448/20, згідно з яким у кожному випадку звернення до суду в інтересах держави, прокурор має встановити:

(а) суб`єкта, якому належать повноваження звертатися до суду за захистом відповідного права або інтересу;

(б) ефективний спосіб захисту такого права чи інтересу, та залежно від установленого - коло відповідачів (пункт 8.11).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 висновувала, що:

1) прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, якщо:

- орган є учасником спірних відносин і сам не порушує інтересів держави, але інший учасник порушує (або учасники порушують) такі інтереси;

- орган не є учасником спірних відносин, але наділений повноваженнями (компетенцією) здійснювати захист інтересів держави, якщо учасники спірних відносин порушують інтереси держави;

2) прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо:

- відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах;

- орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави.

У пункті 10.21 постанови від 20.06.2023 у справі № 633/408/18 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що втручання у приватні права й інтереси має бути належно збалансованим з відповідними публічними (державними, суспільними) інтересами, із забезпеченням прав, свобод та інтересів кожного, кому держава гарантувала доступ до загальнонародних благ і ресурсів.

У разі порушення рівноваги публічних і приватних інтересів, зокрема, безпідставним наданням пріоритету правам особи перед правами держави чи територіальної громади у питаннях, які стосуються загальних для всіх прав та інтересів, прокурор має повноваження, діючи в публічних інтересах, звернутися до суду, якщо органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові особи не бажають чи не можуть діяти аналогічним чином або ж самі є джерелом порушення прав і законних інтересів територіальної громади чи загальносуспільних (загальнодержавних) інтересів.

Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц (пункт 8.20).

При цьому відповідно до п.п. 5.6 постанови Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 прокурор не повинен встановлювати причини невиконання уповноваженими державою органами відповідних функцій у спірних відносинах.

З урахуванням фактичних обставин даної справи № 904/2576/22 (904/6130/23), суд доходить висновку, що прокурором дотримано процедуру підтвердження підстав для представництва інтересів держави:

вказано орган до повноважень якого відноситься захист у спірних правовідносинах;

з`ясовано, що даний орган неналежним чином здійснює захист інтересів держави;

Таким чином, прокурором відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 53 ГПК України обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави в суді (неналежність здійснення захисту інтересів держави в суді уповноваженим компетентним органом) та дотримано порядок щодо повідомлення про наявність підстав для представництва його інтересів в суді, з огляду на що клопотання ТОВ «Агро Банк» про закриття провадження належить залишити без задоволення, відхиливши відповідні доводи позивача.

23.07.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від третьої особи-1 надійшли додаткові пояснення, в яких просить апеляційні скарги Державного підприємства «Дослідне господарство «ДНІПРО» Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України» та Дніпропетровської обласної прокуратури на Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 у справі №904/2576/22 (904/6130/23) залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

24.07.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких просить поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРО БАНК» строк для подання доказів у справі №904/2576/22(904/6130/23). Долучити до матеріалів справи №904/2576/22(904/6130/23) наступні докази: Копія листа Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №29-4-0.62-3486/2-25 від 03.07.2025 р. з додатками Копія листа Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №29-4-0.62-3488/2-25 від 03.07.2025 р. з додатками Копія листа Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №1280/02-19 від 07.07.2025 р. Копія заяви ТОВ «Агро Банк» про вчинення злочину від 03 червня 2024 року. Ухвала Печерського районного суду м. Києва від 01.07.2024 р. у справі №757/27215/24-к. Врахувати їх під час розгляду справи №904/2576/22(904/6130/23).

14.10.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких просить врахувати зазначені пояснення під час прийняття рішення у справі. Відмовити у задоволенні апеляційних скарг, поданих на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 року у справі №904/2576/22(904/6130/23) в повному обсязі. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 року у справі №904/2576/22(904/6130/23) залишити без змін.

21.10.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи №904/2576/22(904/6130/23), який призначено на 23.10.2025 року о 11 год. 30 хв, на іншу дату.

22.10.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому просить відкласти розгляд справи №904/2576/22 (904/6130/23) на іншу дату.

22.10.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від третьої особи-1 надійшло клопотання, в якому просить відкласти розгляд справи № 904/2576/22 (904/6130/23), який призначено на 23.10.2025 об 11:30 год. на іншу дату.

03.12.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від Дніпропетровської обласної прокуратури надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи висновку експерта від 17.11.2025 № СЕ-19-25/47590-ПЧ та листа Офісу Генерального прокурора від 26.11.2025 № 31/2/2-111868вих-25.

Розглянувши клопотання учасників справи про долучення доказів, варто наголосити, що відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як передбачено ч.ч. 1-2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

При цьому згідно ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Положення до ч. 2 та 3 ст. 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи», і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) (правовий висновок, наведений в постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 909/722/14).

Учасники справи зобов`язані: подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 4 ч. 2 ст. 42 ГПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 ГПК України).

Згідно з ч. 5 ст. 80 ГПК України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

За ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до правового висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає (правова позиція Верховного Суду, наведена у постанові від 16.06.2021 у справі № 915/2222/19).

Апеляційний суд зауважує, що виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції в суді першої інстанції. В той же час, процесуальне законодавство допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак, є неприйнятною ситуація, коли сторона просить долучити до матеріалів справи нові докази лише з підстав її необізнаності щодо необхідності подання усіх наявних в неї доказів чи її суб`єктивної позиції щодо недоречності їх подання. Тим більше не може вважатися поважною причиною те, що суд не вимагав подання певних доказів, оскільки господарський процес побудований на принципах диспозитивності та змагальності сторін, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а тому останні повинні добросовісно користуватися процесуальними правами та надавати суду усі наявні у них докази, якими обґрунтовуються їх вимоги та заперечення, разом із першими заявами по суті справи, повідомляти про їх відсутність, неможливість надання, вживати всіх заходів щодо їх отримання, в тому числі через суд.

Прийняття судом до розгляду несвоєчасно поданих доказів без поважних на те причин, а лише через неналежну підготовку сторони щодо судового розгляду справи та недобросовісне здійснення нею своїх процесуальних прав та обов`язків, порушує імперативні норми Господарського процесуального кодексу України та унеможливлює дотримання принципу рівності учасників справи і неупередженості суду.

До того ж, як передбачено ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, (яким відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів), яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15 та від 14.01.2020 у справі № 925/1082/18).

Так, позивачем не обґрунтовано належним чином неможливість подання копії заяви ТОВ «Агро Банк» про вчинення злочину від 03 червня 2024 року та ухвали Печерського районного суду м. Києва від 01.07.2024 р. у справі №757/27215/24-к до суду першої інстанції в межах процесуальних строків, що свідчить про відсутність об`єктивних перешкод для вчинення відповідної процесуальної дії на певному етапі та винятковість такого випадку.

В свою чергу, в силу вимог ч. 5 ст. 269 ГПК України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду, в постановах від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15, від 03.04.2019 у справі № 913/317/18, від 22.05.2019 у справі №5011-15/10488-2012, від 16.12.2020 у справі № 908/1908/19, від 24.11.2021 у справі № 915/954/20, сформувалася стала судова практика при вирішенні подібних питань, відповідно до якої: «така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Враховуючи все вищевикладене, позивач та прокурор не дотрималися чітко встановленого процесуальним законодавством порядку подання додаткових доказів в суді апеляційної інстанції, та фактично подали до суду нові докази:

- копію листа Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №29-4-0.62-3486/2-25 від 03.07.2025 р. з додаткам, копію листа Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №29-4-0.62-3488/2-25 від 03.07.2025 р. з додатками, копію листа Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №1280/02-19 від 07.07.2025 р.;

- листи виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 13.01.2025 та Державної установи Інститут зернових культур Національної академії аграрних наук України від 29.04.2025 із додатками;

- висновок експерта від 17.11.2025 № СЕ-19-25/47590-ПЧ та лист Офісу Генерального прокурора від 26.11.2025 № 31/2/2-111868вих-25,

які датовані після прийняття рішення судом першої інстанції (05.12.2024), що, як наслідок, виключає вчинення судом апеляційної інстанції процесуальних дій щодо долучення та надання оцінки таким доказам (аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.04.2019 у справі № 918/329/18, від 18.06.2019 у справі № 904/3582/18, від 11.09.2019 у справі № 922/393/18, від 16.12.2020 у справі № 908/1908/19, від 26.09.2023 у справі № 910/4490/22).

За таких умов, колегія суддів відмовляє у задоволенні поданих клопотань.

В судовому засіданні 04.12.2025 брали участь прокурор (апелянт), представники позивача та відповідача (апелянт) та третьої особи-1. Треті особи-2,3, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, уповноважених представників не направили, про причини відсутності суд не проінформували.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G.B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, зважаючи на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, з огляду на обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає за можливе здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без учасників справи, які не з`явилися.

Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.

Прокурори в судовому засіданні 04.12.2025 підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Представник апелянта (відповідача) підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд скасувати рішення в оскаржуваній частині та прийняти нове про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним Держакту на право постійного користування землею від 09.04.1994, залишивши в решті без змін.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційних скарг, наполягав на необхідності залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Представники третьої особи-1 надали пояснення щодо позовних вимог та доводів апеляційних скарг, відповідно до яких заперечили проти вимог скаржників у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, їх представників, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції, Товариством з обмеженою відповідальністю АГРО БАНК було набуто у власність наступні земельні ділянки:

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0038 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 23.02.2021 з реєстраційним номером № 220, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56769535 від 23.02.2021) (том 1, 39-43 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0054 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 23.02.2021 з реєстраційним номером № 229, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56770855 від 23.02.2021) (том 1, 29-33 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0018 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 23.02.2021 з реєстраційним номером № 217, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровський міський нотаріальний округ Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56769135 від 23.02.2021) (том 1, 34-38 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0046 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 23.02.2021 з реєстраційним номером № 227, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56770593 від 23.02.2021) (том 1, 44-48 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0041 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 23.02.2021 з реєстраційним номером № 224, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56770212 від 23.02.2021) (том 1, 49-53 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0037 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 23.02.2021 з реєстраційним номером № 208, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56764506 від 23.02.2021) (том 1, 53-58 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0025 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 23.02.2021 з реєстраційним номером № 213, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровський міський нотаріальний округ Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56767057 від 23.02.2021) (том 1, 59-63 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0028 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 23.02.2021 з реєстраційним номером № 232, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56771100 від 23.02.2021) (том 1, 64-68 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0020 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 24.02.2021 з реєстраційним номером № 271, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровський міський нотаріальний округ Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56794194 від 24.02.2021) (том 1, 69-73 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0032 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 23.02.2021 з реєстраційним номером № 221, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровський міський нотаріальний округ Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56769712 від 23.02.2021) (том 1, 74-78 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0013 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 23.02.2021 з реєстраційним номером № 219, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56768968 від 23.02.2021) (том 1, 79-83 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0027 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 23.02.2021 з реєстраційним номером № 210, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56765582 від 23.02.2021) (том 1, 100-104 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0063 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) була набута у власність громадянином України на підставі наказу Головного управління Держгеокадаструу Дніпропетровській області, в подальшому була продана ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 22.02.2021 з реєстраційним номером № 199, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56747970 від 22.02.2021) (том 1, 84-89 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0043 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214 була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 23.02.2021 з реєстраційним номером № 222, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровський міський нотаріальний округ Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56769902 від 23.02.2021) (том 1, 90-94 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0051 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214 була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 23.02.2021 з реєстраційним номером № 215, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56767874 від 23.02.2021) (том 1, 95-99 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0049 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214 була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 23.02.2021 з реєстраційним номером № 214, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровський міський нотаріальний округ Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56767514 від 23.02.2021) (том 1, 105-109);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0011 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214 була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 23.02.2021 з реєстраційним номером № 218, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56768677 від 23.02.2021) (том 1, 110-114 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0036 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214 була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 23.02.2021 з реєстраційним номером № 225, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56770354 від 23.02.2021) (том 1, 115-119 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0010 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214 була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 23.02.2021 з реєстраційним номером № 230, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56770918 від 23.02.2021) (том 1, 120-124 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0023 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214 була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 23.02.2021 з реєстраційним номером № 228, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровський міський нотаріальний округ Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56770770 від 23.02.2021) (том 1, 125-129 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0015 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 23.02.2021 з реєстраційним номером № 212, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровський міський нотаріальний округ Кот Борис Анатолійович, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56766478 від 23.02.2021) (том 1, 130-134 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0017 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 23.02.2021 з реєстраційним номером № 231, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровський міський нотаріальний округ Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56771033 від 23.02.2021) (том 1, 135-138 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0064 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 22.02.2021 з реєстраційним номером № 198, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56747905 від 22.02.2021) (том 1, 139-144 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0031 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 24.02.2021 з реєстраційним номером № 272, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56794290 від 24.02.2021) (том 1, 145-149 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0034 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 24.02.2021 з реєстраційним номером № 273, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56794424 від 24.02.2021) (том 1, 150-154 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0058 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 23.02.2021 з реєстраційним номером № 209, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровський міський нотаріальний округ Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56765155 від 23.02.2021) (том 1, 155-160 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0048 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 23.02.2021 з реєстраційним номером № 216, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56768190 від 23.02.2021) (том 1, 161-166 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0021 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 23.02.2021 з реєстраційним номером № 223, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56770064 від 23.02.2021) (том 1, 167-171 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0040 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 23.02.2021 з реєстраційним номером № 226, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56770480 від 23.02.2021) (том 1, 178-182 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0057 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 24.02.2021 з реєстраційним номером № 270, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борисом Анатолійовичем, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56794064 від 24.02.2021) (том 1, 172-177 а.с.);

- Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0019 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) була набута у власність ТОВ «АГРО БАНК» на підставі договору договір купівлі-продажу від 15.03.2021 з реєстраційним номером № 2259, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою Ольгою Валеріївною, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57091147 від 15.03.2021) (том 1, 183-185 а.с.).

Вказані земельні ділянки знаходяться на території Новоолександрівської сільської ради.

У кримінальному провадженні № 0000682 від 27.08.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 255-1, ч. 2 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України було накладено арешт на нерухоме майно ТОВ АГРО БАНК - земельні ділянки розташовані на території Новоолександрівської сільської ради.

Під час розгляду клопотань про скасування арешту з земельних ділянок було встановлено наступні обставини, викладені за текстом ухвал слідчого судді у кримінальному провадженні:

«Під час здійснення досудового розслідування встановлено, що згідно з державним актом на право постійного землекористування від 09.04.1994 науково-виробничому об`єднанню «Днепр» (у подальшому реорганізовано у Державне підприємство «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України») надано у постійне користування 4934,5 гектарів сільськогосподарських земель.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 04.08.2020 № 1-13 ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН» надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих за межами населеного пункту на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського районі Дніпропетровської області з орієнтовним розміром земельних ділянок 4934,5 га.

Згідно з довідкою ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН», підписаною в.о. директора ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН» ОСОБА_5 та головним бухгалтером ОСОБА_6 , станом на 08.09.2020 у постійному користуванні ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН» перебувало 3788,3509 га землі. Зазначене підтверджується також листом начальника відділу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 25.08.2020 № 1321/104-20.

При цьому 22.10.2020 наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 27-ІЗ затверджено технічну документацію щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності (несформованих земельних ділянок державної власності та земельних ділянок державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі), які перебувають у користуванні Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України» за межами населеного пункту на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області загальною площею 3204,7435 га.

В подальшому наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 26.05.2021 № 587-13 до результатів інвентаризації було внесено зміни, в результаті яких площа земельних ділянок, що перебуває у користуванні ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН» зменшилася до 2916,6677 га.

За рахунок вилучених у ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН» земель утворено низку земельних ділянок, які передано у приватну власність фізичних осіб. Окремі особи, на яких було здійснено таке оформлення, були допитані як свідки під час досудового розслідування і показали, що не отримували у власність земельних ділянок або зробили це на прохання сторонніх осіб.

Разом з тим, у період з 11.01.2021 по 03.04.2021 земельні ділянки, утворені за рахунок земель ДП «ДГ «Дніпро ІЗК НААН», були масово відчужені:

- на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Банк», , місцезнаходження: 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул.Аеродромна, будинок 18, власником та керівником якого є ОСОБА_7. Зазначене підприємство із статутним капіталом 1000,00 грн. було зареєстровано 11.01.2021 відчужено 34 земельних ділянки (конкретний перелік земельних ділянок, підстав їх набуття та відчуження наведені в Додатку № 1 до цього клопотання).».

На думку Позивача, з наведеної ухвали випливає, що право ДП "ДГ "ДНІПРО" ІЗК НААН" на постійне користування землею площею 4934,5 га, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради посвідчується Державним актом на право постійного землекористування від 09.04.1994, який «нібито» було видано Науково-виробничому об`єднанню «Днепр» (у подальшому реорганізовано у Державне підприємство «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України»).

За іншими даними, які було отримано від представників ДП "ДГ "ДНІПРО" ІЗК НААН" в судових засіданнях Позивачем було встановлено, що ДП "ДГ "ДНІПРО" ІЗК НААН" має право постійного користування землею площею 4934,5 га, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради на підставі Державного акту про право користування землею площею 4934,5 га, виданого Дослідному господарству Наукового-виробничого об`єднання «Дніпро» серії ДП (без номеру) від 09.04.1994, виданого на підставі рішення Новоолександрівської сільської Ради.

Позивач посилається на те, що в судових засіданнях у кримінальному провадженні неодноразово зазначалось, що Державний акт про право на користування землею, було видано Новоолександрівською сільською радою народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області України на підставі рішення Новоолександрівської сільської ради від 09.04.1994 №24, однак який з двох зазначених Державних актів видано на підставі зазначеного рішення ТОВ «Агро Банк» не змогло встановити під час засідань слідчого судді.

Крім того, Позивач зазначив, що оригінал Державного акту про право користування ДП "ДГ "ДНІПРО" ІЗК НААН" (нова назва) земельною ділянкою площею 4934,5 га, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради ніколи не надавався для огляду в жодному судовому засіданні під час розгляду клопотань та скарг ТОВ «Агро Банк» про скасування арешту з земельних ділянок слідчому судді у кримінальному провадженні №0000682 від 27.08.2020.

20.11.2023 відповідь на адвокатський запит Позивача ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН" було надано лист №20/11-03, згідно якого зазначено, що усі документи, які стосуються земельних ділянок, які перебувають у користуванні підприємства було вилучено в межах кримінального провадження №0000682 від 27.08.2020 на підставі ухвали Печерського районного суду № 757/40585/21-к.

Згідно тексту ухвали: «Посадові особи ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН", діючи за попередньою змовою з іншими невстановленими особами, відмовились від частини земель, які перебували у постійному користуванні зазначеного державного підприємства.

У подальшому такі землі з кадастровими номерами: :02:002:0013; :02:002:0013; :02:002:0023; :02:002:0018; :09:005:0019; :02:002:0015; :02:002:0056; :02:002:0063; :02:002:0029; :02:002:0012; :02:002:0014; :02:002:0017; :02:002:0038; :02:002:0043; :02:002:0064; :02:002:0031; :02:002:0041; :02:002:0027; :02:002:0034; :02:002:0037; :02:002:0049; :02:002:0058; :02:002:0025; :02:002:0011; :02:002:0048; :02:002:0028; :02:002:0045; :02:002:0021; :02:002:0020; :02:002:0036; :02:002:0057; :02:002:0032; :02:002:0044; :02:002:0040; :02:002:0047; :02:002:0024; :02:002:0019; :02:002:0039; :02:002:0026; :02:002:0035; :02:002:0042; :02:002:0053; :02:002:0061; :02:002:0059; :02:002:0033; :02:002:0022; :02:002:0009; :02:002:0008; :02:008:0005; :02:008:0008; :02:008:0007; :02:008:0009; :02:008:0006; :02:008:0010; :02:010:0015; :02:010:0004; :02:010:0009; :02:010:0010; :02:010:0008; :02:010:0006; :02:010:0003; :02:010:0012; :02:010:0007; :02:010:0013; :02:010:0014; :02:008:0010; :02:009:0001; :02:032:0006; :02:032:0005; :02:033:0007; :02:033:0006; :02:033:0005; :02:031:0003; :02:030:0007; :02:030:0008; :02:030:0005; :02:030:0006; :02:045:0003; :02:045:0005; :02:045:0004; :02:045:0006; :02:037:0011; :02:037:0012; :02:037:0016; :02:037:0017; :02:036:0003; :02:036:0001; :02:037:0014; :02:037:0013; :02:037:0015; :02:036:0006; :02:036:0004; :02:036:0005; :02:038:0002; :02:036:0001; :03:039:0003; :03:039:0002; :03:026:0002; :03:026:0004; :02:028:0003; :02:013:0006; :02:014:0007; :02:014:0008; :02:014:0004; :02:014:1008; :02:014:0002; :02:014:0006; :02:014:0003; :02:014:0001; :02:014:0005; :02:013:0003; :02:013:0004; :02:013:0005; :02:013:0010; :02:013:0009; :02:013:0011; :02:013:0002; :02:013:0008; :02:013:0007; :02:024:0001; :02:025:0001; :02:026:0001; :02:027:0001; :02:028:0001; :02:028:0003; :02:013:0006; :02:002:0013; :02:002:0010; :02:002:0046; :02:002:0023; :02:002:0018; :09:005:0019; :02:002:0015, були передані у приватну власність фізичних осіб.

Таким чином, було створено видимість законного способу вилучення землі та реалізовано наміри по заволодінню земельними ділянками державної власності.».

Позивач зазначив, що до переліку земельних ділянок визначених за текстом ухвали входять також земельні ділянки належні ТОВ «АГРО БАНК».

Фактично право власності на зазначені вище земельні ділянки належні ТОВ «АГРО БАНК» :02:002:0054, :02:002:0018, :02:002:0038, :02:002:0046, :02:002:0041, :02:002:0037, :02:002:0025, :02:002:0028, :02:002:0020, :02:002:0032, :02:002:0013, :02:002:0063, :02:002:0043, :02:002:0051, :02:002:0027, :02:002:0049, :02:002:0011, :02:002:0036, :02:002:0010, :02:002:0023, :02:002:0015, :02:002:0017, :02:002:0064, :02:002:0031, :02:002:0034, :02:002:0058, :02:002:0048, :02:002:0021, :02:002:0057, :02:002:0040, :02:002:0019 суперечить наявним правам ДП "ДГ "ДНІПРО" ІЗК НААН" на користування землею, яке підтверджується (згідно позиції правоохоронних органів) Державним актом про право користування землею площею 4934,5 га від 09.04.1994.

Також Позивач зазначив, що його представником у відповідь на адвокатські запити було отримано листи Новоолександрівської сільської ради № 175/2-113 від 19.01.24, № 180/2-13 від 22.01.24, згідно яких в Новоолександрівській сільській раді наявна копія Державного акту про право користування землею площею 4934,5 га, виданого Дослідному господарству Наукового-виробничого об`єднання «Днепр» від 09.04.1994, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 09.04.1994 за № 10, виданого відповідно до рішення Новоолександрівської сільської ради народних депутатів від 09.04.1994 № 24.

Позивач вважає, що рішення про надання Науково-виробничому об`єднанню «Днепр» (або Дослідному господарству науково-виробничого об`єднання «Дніпро») у користування земельної ділянки площею 4934,5 га ніколи не виносились Новоолександрівською радою народних депутатів.

Також Новоолександрівською радою народних депутатів ніколи не виносилось рішення про затвердження проекту відведення земельної ділянки площею 4934,5 га для користування Науково-виробничому об`єднанню «Днепр» (або Дослідному господарству науково-виробничого об`єднання «Дніпро»).

Відповідно, на думку Позивача, ДП "ДГ "ДНІПРО" ІЗК НААН" ніколи не набувало прав користування земельною ділянкою площею 4934,5 га на підставі рішення Новоолександрівської ради народних депутатів, а відповідно і не отримувало Державний акт про право на користування.

Наведене стало причиною виникнення спору та звернення Позивача до господарського суду із цим позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО БАНК" в частині визнання державного акту про право на користування на землю недійсним є доведеними, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, оскільки право власності на земельні ділянки, належні Товариству з обмеженою відповідальністю "АГРО БАНК" :02:002:0054, :02:002:0018, :02:002:0038, :02:002:0046, :02:002:0041, :02:002:0037, :02:002:0025, :02:002:0028, :02:002:0020, :02:002:0032, :02:002:0013, :02:002:0063, :02:002:0043, :02:002:0051, :02:002:0027, :02:002:0049, :02:002:0011, :02:002:0036, :02:002:0010, :02:002:0023, :02:002:0015, :02:002:0017, :02:002:0064, :02:002:0031, :02:002:0034, :02:002:0058, :02:002:0048, :02:002:0021, :02:002:0057, :02:002:0040, :02:002:0019, суперечить правам ДП "ДГ "ДНІПРО" ІЗК НААН" на користування землею, наданою відповідачу відповідно до Державного акту про право користування землею площею 4 934,5 га від 09.04.1994, висновку про недійсність якого дійшов суд, підлягають задоволенню позовні вимоги ТОВ "АГРО БАНК" про визнання права власності на вказані земельні ділянки.

Водночас, господарський суд виснував про відсутність підстав для визнання недійсним рішень Новоолександрівської сільської ради народних депутатів №24 від 09.04.1994 яким Науково-виробничому об`єднання Днепр/ Дослідному господарству науково-виробничого об`єднання Дніпро було передано у користування земельну ділянку площею 4934,5 га сільськогосподарського призначення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційних скарг, апеляційний суд зазначає наступне.

Позивач (з урахування зміни предмету позову) просив суд:

- визнати недійсним рішення Новоолександрівської сільської ради народних депутатів № 24 від 09.04.1994, яким Науково-виробничому об`єднання "Днепр" (в подальшому Державне підприємство «Дослідне господарство "Дніпро" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України") було передано у користування земельну ділянку площею 4934,5 га сільськогосподарського призначення;

- визнати недійсним рішення Новоолександрівської сільської ради народних депутатів № 24 від 09.04.1994 року Дослідному господарству науково-виробничого об`єднання «Дніпро» (в подальшому Державне підприємство «Дослідне господарство «Дніпро" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України") було передано у користування земельну ділянку площею 4934,5 га сільськогосподарського призначення;

- визнати недійсним Державний акт на право постійного користування землею від 09.04.1994 року, яким встановлено право постійного користування земельною ділянкою площею 4934,5 га сільськогосподарського призначення за Науково-виробничим об`єднанням Днепр (у подальшому реорганізовано у Державне підприємство «Дослідне господарство "Дніпро" Державної установи).;

- визнати недійсним Державний акт на право постійного користування землею від 09.04.1994 року, яким встановлено право постійного користування земельною ділянкою площею 4934,5 га сільськогосподарського призначення за Дослідним господарством науково-виробничим об`єднанням Дніпро (у подальшому реорганізовано у Державне підприємство «Дослідне господарство "Дніпро" Державної установи).;

- визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО БАНК" (49000, м. Дніпро, вул. Аеродромна, буд. 18, ) право власності на наступні земельні ділянки, розташовані на території Новоолександрівської сільської ради:

1. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0038 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214);

2. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0054 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214);

3. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0018 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214);

4. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0046 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214);

5. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0041 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214);

6. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0037 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214);

7. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0025 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214);

8. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0028 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214);

9. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0020 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214);

10. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0032 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214);

11. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0013 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214);

12. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0027 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214);

13. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0063 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214);

14. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0043, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214;

15. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0051, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214;

16. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0049, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214;

17. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0011, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214;

18. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0036, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214;

19. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0010, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214;

20. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214;

21. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0015, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) ;

22. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0017, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214);

23. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0064, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214);

24. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0031 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214);

25. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0034 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214);

26. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0058 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214);

27. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0048 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214);

28. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0021 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214);

29. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0040 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214);

30. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0057 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214);

31. Земельна ділянка площею 2 га, кадастровим номером :02:002:0019 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214).

Відповідач - Державне підприємство «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України подало відзив на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО БАНК", за змістом якого вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

В обґрунтування заперечення проти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО БАНК" Відповідач посилається на такі обставини.

22.02.2019 Державне підприємство «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи Інститут зернових культур Національної академії наук України звернулось із листом №01-8 (172/0/125-19 від 25.02.2019) до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо надання інформації про наявність земель в користуванні підприємства.

27.02.2019 за №4-0.21-248/104-19 надійшла відповідь від Відділу у Дніпровському районі ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області, що згідно даних з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) в користуванні ДП ДГ «Дніпро» ДУ ІЗК НААН України знаходиться 3788,3509 га землі.

30.01.2020 ДП ДГ «Дніпро» ДУ ІЗК НААН України було звільнено керівника ОСОБА_1 та призначено на посаду директора ОСОБА_2 ОСОБА_1 після звільнення не передав документи підприємства, в тому числі не передавав правовстановлюючі документи на нерухоме майно (землю) чи будь-які пояснення щодо діяльності підприємства, що ускладнило як процес інвентаризації земель, так і діяльність підприємства в цілому.

З приходом нового керівництва та з численних запитів правоохоронних органів стало відомо про існування Державного акту на право постійного користування землею серії ДП (без номеру) від 09.04.1994, виданого Науково-виробничому об`єднанню «Днепр» Новоолександрівською сільською радою народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області України, відповідно до якого у користування передано 4934,5 га для сільськогосподарського використання, відповідно до рішення Новоолександрівської сільської ради від 09.04.1994 №24.

Через зазначені вище події ДП «ДГ «Дніпро» звернулось із запитом до Новоолександрівської сільської Ради для підтвердження реєстрації Державного акту на право постійного користування землею серії ДП (без номеру) від 09.04.1994, виданого Науково-виробничому об`єднанню «Днепр» Новоолександрівською сільською радою народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області України, відповідно до якого у користування передано 4934,5 га для сільськогосподарського використання, відповідно до рішення Новоолександрівської сільської ради від 09.04.1994 №24.

Проте, у відповіді, Новоолександрівська сільська Рада надала пояснення (аналогічні до вже наявним у справі), що Державний акт ДП від 09.04.1994, виданий Науково- виробничому об`єднанню «Днепр» в установленому законом порядку у Книзі записів державних актів на право користування Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району за 1970-1995 не зареєстровано.

Так, Державне підприємство «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України» (далі ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН») звернулось до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з заявою від 26.06.2020 вих.№101 (зареєстровано від 02.07.2020 № О-7234/0/21-20) про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель державної власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

04.08.2020 Наказом №1-13 (реєстраційний номер 1-ІЗ від 04.08.2020) в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області надано ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН» дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель державної власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

21.08.2020 Наказом №3-13 (реєстраційний номер 1-ІЗ від 21.08.2020) в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, за заявою ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН» №238 від 18.08.2020 (вх.№Д-7234/1/21-20 від 20.08.2020), внесено зміни до назви наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №1-ІЗ від 04.08.2020, та викладено в редакції «Про проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності».

На підставі Договору про розроблення документації Державним підприємством «Дніпровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» було розроблено Технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності (несформованих земельних ділянок державної власності та земельних ділянок державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі), які перебувають у користуванні ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН» за межами населених пунктів на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, загальною площею орієнтовно 3254,7435 га.

22.10.2020, за результатами розгляду заяви ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН» від 19.10.2020 вих.№321 Наказом начальника ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №27-13 (реєстраційний номер 27-1-ІЗ від 22.10.2020) затверджено Технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності (несформованих земельних ділянок державної власності та земельних ділянок державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі), які перебувають у користуванні ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН» за межами населених пунктів на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, загальною площею орієнтовно 3204,7435 га.

02.11.2023 ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області було прийнято наказ Про внесення змін до наказу від 26.05.2021 №587-ІЗ щодо зміни площі , так як було допущено технічну помилку.

Крім того, Відповідач звертає увагу суду на ту обставину, що ТОВ «АГРО БАНК» просить визнати недійсними рішення Новоолександрівської сільської ради народних депутатів №24 від 09.04.1994 та акт постійного користування землею від 09.04.1994, разом з тим ТОВ «Агро банк» було створено 11.01.2021 на момент видачі спірного Державного акту Позивача не існувало, що на думку відповідача спростовує саму можливість порушення вказаним Державним Актом прав Позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Отже, до господарського суду вправі звернутися особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, при цьому має бути визначено які права позивача порушені відповідачем та якими законодавчими актами передбачено право позивача на звернення із заявленим позовом.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої позовні вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

За змістом висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 12.06.2020 у справі №906/775/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Як виснував Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18: «Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті».

Згідно з положеннями статей 2, 4, 5 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення.

В силу положень частини 2 статті 4 ГПК України підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу) особи, тоді як відсутність обставин на підтвердження наявності порушення такого права, за захистом якого звернувся позивач, є підставою для відмови у задоволенні позову (пункт 51 постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 908/1194/18).

Як передбачено п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити.

Подібну позицію займає Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц.

В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 21.12.2021 у справі № 917/664/19 зауважив, що: «Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судових захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем».

Таким чином, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем відповідно до вимог процесуального законодавства обставин щодо наявності в нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту (див. правовий висновок Верховного Суду наведений в постанові від 09.10.2018 у справі № 910/2062/18).

Колегія суддів звертає увагу, що вирішення будь-якої судової справи процес послідовний. Найбільш узагальнений перелік питань, які має вирішити суд, розглядаючи господарський або цивільний спір, напрацьований судовою практикою: «має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце» (такі висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №920/1771/14 та низці постанов Верховного Суду). Верховний Суд навіть виклав послідовність вирішення цих питань розгляду справи по суті: «Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (§ 8.5 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18; постанова Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 903/249/20).

Тобто алгоритм вирішення будь-якої судової справи зводиться до того, що суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19.

З огляду на що, перш за все Господарський суд Дніпропетровської області повинен був перевірити порушення оскаржуваними Державним актом на право постійного користування землею від 09.04.1994 року, яким встановлено право постійного користування земельною ділянкою площею 4934,5 га сільськогосподарського призначення за Науково-виробничим об`єднанням «Днепр», Державним актом на право постійного користування землею від 09.04.1994 року, яким встановлено право постійного користування земельною ділянкою площею 4934,5 га сільськогосподарського призначення за Дослідним господарством науково-виробничим об`єднанням «Дніпро» та безпосередньо визначеним у справі Відповідачем прав та інтересів Позивача.

Так, згідно з ст. 325 Цивільного кодексу України (тут і надалі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Як передбачено ст. 144 Господарського кодексу України майнові права та майнові обов`язки суб`єкта господарювання можуть виникати: з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать; з актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у випадках, передбачених законом; внаслідок створення та придбання майна з підстав, не заборонених законом; внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, придбання або збереження майна за рахунок іншої особи без достатніх підстав; внаслідок порушення вимог закону при здійсненні господарської діяльності; з інших обставин, з якими закон пов`язує виникнення майнових прав та обов`язків суб`єктів господарювання. Право на майно, що підлягає державній реєстрації, виникає з дня реєстрації цього майна або відповідних прав на нього, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

А статтею 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення державного реєстратора, витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав надаються в електронній та (за бажанням заявника) в паперовій формі. Витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав за бажанням заявника надається у паперовій формі. Такий витяг у паперовій формі надається з проставленням підпису та печатки державного реєстратора чи адміністратора центру надання адміністративних послуг (у разі отримання витягу шляхом звернення до центру надання адміністративних послуг).

Згідно з п. 61 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141(в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2018 № 484) витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав формується державним реєстратором за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав в електронній формі та є доступним для використання заявником на Єдиному державному вебпорталі електронних послуг та/або іншій інформаційній системі, за допомогою якої заявником подавалися документи для державної реєстрації прав. За бажанням заявника витяг з Державного реєстру прав надається в паперовій формі на аркушах паперу форматом А4 (210 х 297 міліметрів) без використання спеціальних бланків, з проставленням підпису та печатки.

З доводів позивача та представлених ним доказів вбачається, що його право власності на земельні ділянки було зареєстровано у відповідності до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і на цей час договори купівлі-продажу, рішення про державну реєстрацію права власності не оспорювалися, в тому числі в судовому порядку, а записи про державну реєстрацію прав не скасовувалися.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить визнання права.

За ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту ст. 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності:

1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою;

2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності.

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Так, підставою для застосування статті 392 ЦК України є оспорювання чи невизнання іншою особою належного позивачу права.

Якщо особі належить певне суб`єктивне право на річ, то така особа вправі звернутися до суду з вимогою про визнання за нею цього права.

Враховуючи, що відповідно до статті 328 цього Кодексу набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 21.11.2018 у справі № 920/615/16.

При цьому передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18; Верховного Суду у постановах від 02.05.2018 у справі № 914/904/17, від 27.06.2018 у справі № 904/8186/17, від 11.04.2019 у справі № 910/8880/18.

Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи.

Як вже було зазначено, положення ст. 392 ЦК України спрямовані на захист існуючого права власності і не встановлюють способу його набуття.

На відміну від законодавства, яке діє erga omnes (щодо невизначеного кола суб`єктів), судове рішення у приватноправовому спорі діє inter partes (тобто з правовими наслідками тільки для сторін у справі).

Тобто судове рішення про задоволення позову стосується виключно особи, щодо якої ухвалено це рішення, і не визначає права чи обов`язки інших осіб, які не брали участі у справі.

Відповідно, таке рішення не може використовуватися як альтернативний спосіб набуття права власності, за результатами реалізації якого виникає абсолютне право, яке стосується невизначеного кола осіб.

Також необхідно врахувати, що визнання права власності є належним способом захисту права власності законним власником не у будь-якому випадку, а саме у разі внесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно неправомірного запису про право власності іншої особи.

Необхідність спростування такого запису і внесення запису про належного власника зумовлює задоволення вимоги про визнання права власності.

Тобто позовна вимога про визнання права власності пов`язується з необхідністю спростування презумпції, яку створює запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в разі безпідставного юридичного заволодіння майном іншою особою (правопорушником).

Відповідно, визнання права власності стосується не необмеженого кола осіб, а саме порушника.

Натомість згідно з актуальними записами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чинним власником земельних ділянок є саме Позивач.

Як слідує з підстав позову та пояснень Позивача, останній обґрунтовує своє порушене право неможливістю ним реалізувати свої правомочності власника через накладення арешту на земельні ділянки у межах кримінального провадження № 0000682, а також через обставини, що є предметом дослідження правоохоронними органами у межах зазначеного кримінального провадження.

Зокрема, позовні вимоги про визнання права власності вмотивовано незгодою Позивача із діями слідчих Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань та прокурорів Офісу Генерального прокурора, якими здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000682 від 27.08.2020 за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 358, ч.ч. 1, 2 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 367 КК України, за фактами неправомірного передання у приватну власність земель сільськогосподарського призначення, що перебували у постійному користуванні державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України», та накладено арешт на спірні земельні ділянки, що спонукало його при розгляді справи в суді першої інстанції до заявлення клопотань про витребування документів із матеріалів кримінального провадження, у зв`язку із відмовою у їх наданні за заявами, поданими в межах досудового розслідування.

Водночас, як визначено Кримінально-процесуальним кодексом України, власник арештованого у кримінальному провадженні майна не позбавлений можливості відновити свої права шляхом подання апеляційної скарги на відповідне рішення слідчого судді в порядку, встановленому Главою 31 КПК України, а також шляхом подання клопотання про скасування арешту майна в порядку, визначеному ст. 174 КПК України.

Натомість Господарський процесуальний кодекс України не передбачає можливості у порядку господарського судочинства в межах розгляду господарських справ надавати оцінку діям процесуального керівника та слідчого на досудовому розслідуванні кримінальних проваджень.

Згідно з ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Принцип диспозитивності у господарському процесі означає, що процесуальні правовідносини виникають, змінюються і припиняються за ініціативи безпосередніх учасників спірних матеріальних правовідносин, які мають можливість за допомогою господарського суду розпоряджатися процесуальними правами і спірним матеріальним правом (правові висновки Верховного Суду у постановах від 08.05.2018 у справі №922/1249/17, від 23.04.2019 у справі № 911/1602/18 (п. 7.9).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зазначено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В свою чергу, Верховним Судом у постанові від 28.10.2020 у справі № 761/23904/19 викладено позицію, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Належними сторонами у судовому процесі є суб`єкти переданих на розгляд суду спірних матеріально-правових відносин. Належний позивач - особа, якій належить право вимоги; належний відповідач - особа, котра повинна відповідати за позовом. Відповідно, належними сторонами будуть ті особи, які є суб`єктами права вимоги чи несення обов`язку.

Належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У даній справі апеляційним судом встановлено, що власником згаданих у даній постанові земельних ділянок за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обліковується Позивач, при цьому Відповідачем не вчинялися будь-які дії, спрямовані на невизнання чи оспорювання права власності Позивача (Відповідач навіть рішення суду оскаржує лише в частині визнання недійсними Держактів).

Означене в сукупності вказує на відсутність порушення прав та інтересів Позивача Відповідачем та безпідставність заявлених до нього вимог про визнання права власності на земельні ділянки (згідно наведеного вище по тексту постанови переліку).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Підставами визнання недійсним акту (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Водночас, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17 викладено висновок про те, що недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу, як приватно правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Судом встановлено, що Позивач також обґрунтовує свої позовні вимоги прийняттям Новоолександрівською сільською радою народних депутатів № 24 від 09.04.1994 року рішення, яким Дослідному господарству науково-виробничого об`єднання «Дніпро» (в подальшому Державне підприємство «Дослідне господарство «Дніпро" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України") було передано у користування земельну ділянку площею 4934,5 га сільськогосподарського призначення.

Однак, видача у 1994 році Державного акту на право постійного користування землею не порушує та не може порушувати права Позивача, оскільки таким було надано Дослідному господарству науково-виробничому об`єднанню «Днепр» у постійне користування 4934,5 га сільськогосподарських земель, а ТОВ «Агро Банк» набуло у власність лише 62 га земель, до того ж відповідні права у Позивач виникли у період з 23.02.2021-15.03.2021. Позивачем жодним чином не обґрунтовано, яким саме чином Державний акт на право постійного користування землею від 09.04.1994 порушує його права, яких на момент його видачі ще не існувало.

Принагідно також зауважити, що наявність у ТОВ «Агро Банк» зареєстрованих речових прав щодо 62 га земель свідчить про те, що між позивачем та відповідачем відсутній спір про право у тому обсязі, який пред`явлено Позивачем та задоволено судом першої інстанції, а саме про визнання недійсним Державного акту на право постійного користування на земельні ділянки площею 4934,5 га від 09.04.1994. Відтак, розгляд позовних вимог був можливий лише в частині спірних 62 га земель, що у будь-якому разі виключало задоволення позову про визнання недійсним Держакту в частині інших земель (4872,5 га).

Аналізуючи усе вищезазначене, слід акцентувати увагу на тому, що установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 16.10.2019 у справі № 525/505/16-ц).

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (див. висновок сформований у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17; постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).

У разі якщо суд на підставі наявних у справі доказів дійде висновку про відсутність факту порушення прав, свобод та інтересів особи, яка звернулася до суду із позовом, тобто встановить відсутність спору як такого, то підстави для задоволення позовних вимог з огляду на завдання цивільного судочинства, визначені статтею 2 Господарського процесуального кодексу України, будуть відсутні незалежно від наявності або відсутності формальних порушень при вчиненні дії або укладенні правочину, які становлять предмет позову.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом в постановах від 12.12.2019 у справі № 910/13266/18, від 14.01.2020 у справі № 904/4009/18.

А у постанові Верховного Суду від 29.08.2023 у справі 910/5958/20 вкотре наголошено на тому, що відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (такої ж позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у постановах від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).

Системний аналіз положень ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч. 4 ст. 236 та ч. 7 ст. 301 ГПК України свідчить, що суд касаційної інстанції формує висновки щодо застосування не лише норм матеріального права, які є обов`язковими для судів першої та апеляційної інстанцій, а й вказує на особливість та правильність застосування норм процесуального права.

Таким чином, стала практика Верховного Суду визначає, що відсутність порушення прав та інтересів Позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові, що виключає необхідність перевірки обґрунтованості позовних вимог, як і подальшого дослідження належності та ефективності обраного позивачем способу захисту.

Враховуючи відсутність порушення спірним(и) Держактом(ами) та самим Відповідачем прав та інтересів Позивача, що є самостійною підставою для відмови в позові, суд першої інстанції не повинен був надавати оцінку законності указаному акту.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що доводи апелянтів знайшли своє підтвердження щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

При цьому слід наголосити, що відсутність порушення прав та інтересів Позивача є самостійною підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, у зв`язку з чим апеляційний суд не розглядає та не надає оцінку аргументам скаржників в іншій частині апеляційних скарг, які стосуються суті спору.

Підсумовуючи усе вищевикладене, колегія суддів зауважує, що відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Принцип справедливості судового розгляду (ст. 6 Конвенції) в рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що: «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").

ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію стосовно того, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.

Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції (див., mutatismutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12.07.1988, серія A № 140, с. 29, п. 46).

Відповідно до п. 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 03.07.2014, остаточне 17.11.2014: "Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18.07.2006, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21.04.2011).

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи усе вищевикладене, слід погодитися з позицією скаржників щодо необґрунтованості оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом встановлено наявність правових та фактичних підстав для скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 у справі № 904/2576/22 (904/6130/23) та прийняття нового про відмову у позові з викладених у цій постанові мотивів.

Оскільки прокурор просив скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 у справі № 904/2576/22 (904/6130/23) та ухвалити нове рішення відмову у задоволенні позову в повному обсязі, його апеляційну скаргу належить задовольнити.

Натомість апеляційна скарга відповідача задовольняється частково, позаяк ним рішення суду оскаржувалось лише в частині визнання недійсним Державний акт на право постійного користування землею від 09.04.1994 року, яким встановлено право постійного користування земельною ділянкою площею 4934,5 га сільськогосподарського призначення за Науково виробничим об`єднанням «Днепр» та визнання недійсним Державний акт на право постійного користування землею від 09.04.1994 року, яким встановлено право постійного користування земельною ділянкою площею 4934,5 га сільськогосподарського призначення за Дослідним господарством науково-виробничим об`єднанням «Дніпро». В іншій частині апелянт просив рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 залишити без змін.

Частиною 14 статті 129 ГПК України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

А за приписами ч. 14 ст. 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на результат апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, понесені скаржниками судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на позивача, залишивши за ним також витрати зі сплати судового збору за подання позову.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-277, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "ДНІПРО" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 у справі № 904/2576/22 (904/6130/23) задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 у справі № 904/2576/22 (904/6130/23) задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 у справі №904/2576/22 (904/6130/23) скасувати.

Постановити нове рішення - про відмову в задоволенні позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО БАНК" (49000, м. Дніпро, вул. Аеродромна, буд. 18, ) на користь Державного підприємства "Дослідне господарство "ДНІПРО" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України" (52071, Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, с. Дослідне, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 9 084,00 грн, про що видати наказ.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО БАНК" (49000, м. Дніпро, вул. Аеродромна, буд. 18, ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, б. 38, , МФО 820172, р/р UA0000291 в ДКСУ м. Київ, код класифікації видатків бюджету 2800) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 29 479 грн 20 коп., про що видати наказ.

Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 28.01.2026

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя О.В. Чус

Суддя А.Є. Чередко