РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.07.2025Справа № 910/14054/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., при секретарі судового засідання Рябокінь Є.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства «Ворохтянська високогірська навчально-спортивна база «Заросляк» вул. Говерлянська, 31, с-ще Ворохта, Надвірнянський р-н, Івано-Франківська обл.,78595

до 1. Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України вул. Митрополита Василя Липківського, 35, м. Київ, 03035

2. Івано-Франківської обласної державної адміністрації вул. Михайла Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківський р-н, Івано-Франківська обл.,76015

3. Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області вул. Данила Галицького, 41, с-ще Ворохта, Надвірнянський р-н, Івано-Франківська обл.,78595

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача -

1. Міністерство молоді та спорту України 01601, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЕСПЛАНАДНА, будинок 42,

2. Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області 76014, м. Івано-Франківськ, вул. Академіка А. Сахарова, 34, .

про визнання права постійного користування земельною ділянкою та визнання недійсними рішень селищної ради в частині

Представники сторін:

від позивача: Ігнатенко О.О., Святюк С.П., Федончак В.Д.

від відповідача 1: Амельченко Ю.В., Іздебська У.І., Жиделяєва Ю.Г., Холодна Н.С.

від відповідача 2: Ігнатенко О.Ю. (в режимі відеоконференції).

від відповідача 3: Захарчук Г.В.

від третьої особи 1: Коваленко О.М., Пантус В.В.

від третьої особи 2: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Ворохтянська високогірська навчально-спортивна база «Заросляк» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, Івано-Франківської обласної державної адміністрації та Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про:

- визнання за Державним підприємством Ворохтянська високогірська навчально-спортивна база «Заросляк» права постійного користування земельною ділянкою за кадастровим номером :21:008:0608, площею 0,90 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120;

- визнання недійсним та скасування пункту 11 рішення Ворохтянської селищної ради від 12.08.2021 року № 140-10/2021 «Про розгляд земельних питань», яким надано дозвіл Ворохтянській селищній раді Надвірнянського району Івано-Франківської області, на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель на земельну ділянку «комунальної власності» площею 0,90 га із земель водного фонду (прибережна захисна смуга р. Прут) для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних та туристичних цілей (код 10.08), з метою розміщення тимчасових споруд для надання туристичних послуг згідно із законом, що розташована за адресою: вул. Говерлянська, в смт. Ворохта;

- визнання недійсним та скасування пункт 10 Рішення Ворохтянської селищної ради від 11.11.2021 року № 168-14/2021 «Про розгляд земельних питань», якими затверджено Ворохтянській селищній раді технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель комунальної власності на земельну ділянку площею 0,90 га (кадастровий номер :21:008:0608) із земель водного фонду (прибережно-захисна смуга р. Прут) для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних та туристичних цілей (код 10.08) з метою розміщення тимчасових споруд для надання туристичних послуг згідно із законом), що розташована за адресою: вул. Говерлянська в смт. Ворохта.

Також, як встановлено судом, в позовній заяві міститься клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Міністерство молоді та спорту України () як орган управління позивача та Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області ().

Ухвалою Господарського суду від 09.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі ч.3 ст. 12 ГПК України постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначене на 16.01.2025.

Також зазначеною ухвалою залучено за клопотанням позивача залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Міністерство молоді та спорту України.

Поряд із цим, 08.01.2025 через систему "Електронний суд" від представника відповідача 2 - Івано-Франківської обласної державної адміністрації надійшла заява б/н від 08.01.2025 про участь у судовому засіданні 16.01.2025 та всіх наступних судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2025 задоволено заяву представника відповідача 2 про участь у підготовчому засіданні 16.01.2025 у справі № 910/14054/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання через систему «Електронний суд» надійшли: 20.12.2024 від представника третьої особи 1 - пояснення б/н від 20.12.2024, з доказами надсилання на адреси інших учасників справи, в яких Міністерство молоді та спорту України повністю підтримує позов та зазначає, що на дату реєстрації спірної земельної ділянки Ворохтянська селищна рада Надвірнянського району Івано Франківської області не була і не могла бути її власником, оскільки земельна ділянка площею 0,90 га (кадастровий номер :21:008:0608), на яку розроблена документація із землеустрою, відноситься до Карпатської високогірної сполучної системи національних коридорів екологічної мережі Івано-Франківської області, про що також зазначено у листі Управління екології та природних ресурсів Івано-Франківської ОДА від 20.09.2021 № 05-15/5636 (додається) на клопотання розробника документації ТОВ «ПРО ЗЕМ» про надання інформації щодо обмеження у використанні земель. При цьому, спірна земельна ділянка не входить у землі постійного користування КНПП, а відноситься до земель інших користувачів планшет № 5 Говерлянського ПОНДВ, що належить до земель державної власності природно-заповідного призначення. Відтак, на переконання третьої особи 1, враховуючи приписи ст. 43 ЗК України та Закону України «Про природно-заповідний фонд», до природно-заповідного фонду належать, зокрема, природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки тощо, а правовий режим природно-заповідного фонду поширюється на всю його територію незалежно від того, чи надана земельна ділянка установі природно-заповідного фонду у постійне користування, чи це є земельні ділянки інших користувачів. Отже, як зазначає третя особа 1, внаслідок прийняття відповідачем 3 оскаржуваного рішення відбулася зміна цільового призначення земельної ділянки природно-заповідного фонду, що відноситься до особливо цінних земель без погодження з Кабінетом Міністрів України, та оскільки зазначена земельна ділянка розміщена під будівлями та спорудами, що перебувають у власності позивача, оспорюване рішення Ворохтянської с/р є незаконним та підлягає скасуванню; 20.12.2024 від представника позивача - додаткові пояснення б/н від 20.12.2024, з доказами надсилання на адреси інших учасників справи, в яких Державним підприємством на виконання вимог ухвали суду від 09.12.2024 року надано пояснення щодо підстав залучення до участі у справі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Поряд із цим, через систему «Електронний суд» від представника відповідача 2 24.12.2024 надійшов відзив на позовну заяву б/н від 23.12.2024, з доказами надсилання на адреси інших учасників справи, в якому Івано Франківська обласна державна адміністрація зазначає, що спірна земельна ділянка відповідно до змісту Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки від 22.12.2021 року № 785/0/92-21-ДК/736/АП/09/01/-21, який складений Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області, входить в межі природно-заповідного об`єкту загальнодержавного значення Карпатський національний природній парк, що вказує на її приналежність саме до земель державної власності, проте відсутність встановлення меж населеного пункту (селища Ворохта) унеможливлює визначення меж компетенції інших органів, що є розпорядниками земель державної власності (районної державної адміністрації і обласної державної адміністрації). Окрім цього, як наголошує відповідач 2, позивачем у прохальній частині позовної заяви позовні вимоги (матеріально-правові вимоги) до Івано-Франківської обласної державної (військової) адміністрації не визначено.

Також через систему «Електронний суд» 24.12.2024 від представника відповідача 3 надійшов 24.11.2024 відзив на позовну заяву б/н від 24.12.2024, з доказами надсилання на адреси інших учасників справи, в кому Ворохтянська селищна рада Надвірнянського району Івано-Франківської області заперечує проти позовних вимог, посилаючись, зокрема, на те, що жодної позовної вимоги ні до відповідача 1, ні до відповідача 2 позовна заява не містить, а також наявність преюдиційного рішення у справі № 909/553/23 за позовом ДП "Ворохтянська високогірська навчально-спортивна база "Заросляк" до Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача: Міністерство молоді та спорту України, Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, Івано-Франківська обласна державна адміністрація, Карпатський національний природний парк, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРО ЗЕМ", про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, скасування рішення державного реєстратора, в якому суд першої інстанції прийняв рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, яке залишено без змін постановами судів апеляційної та касаційної інстанції. Додатково відповідач 3 вказує, що Закон України «Про державний земельний кадастр» не пов`язує межу адміністративно-територіальної одиниці з Генеральним планом, а Закон України «Про землеустрій» встановлює правило про «врахування містобудівної документації» при розробленні проектів землеустрою щодо встановлення меж адміністративно - територіальних одиниць, отже позивач помилково ототожнює входження земельної ділянки в межі охоплення містобудівною документацію - Генеральним планом селища Ворохта - з межами населеного пункту, які визначено законом. Відповідач 3 наголошує, що земельна ділянка, площею 0,90 га знаходиться в межах населеного пункту смт. Ворохта, відноситься до земель комунальної власності територіальної громади смт. Ворохта Ворохтянської селищної ради, відтак саме селищна рада вправі нею розпоряджатися. Земельна ділянка не знаходиться в постійному користуванні Карпатського національного природного парку, однак входить до території Карпатського національного природного парку без вилучення у землевласника, тобто Ворохтянської селищної ради та знаходиться в межах прибережної захисної смуги р. Прут і на неї поширюється обмеження у використанні. Земельна ділянка площею 0,90 га не перебуває у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, та не перебуває у постійному користуванні відповідача і не використовувалась для обслуговування бази, натомість протягом багатьох років земельною ділянкою користувались суб`єкти підприємницької діяльності для здійснення роздрібної торгівлі.

Від представника відповідача 1 засобами електронного зв`язку 25.12.2024 від надійшов відзив на позовну заяву № 16/16-02/575-24 від 25.12.2024, з доказами надсилання на адреси інших учасників справи, за змістом якого Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України вважає позовну заяву безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що за інформацією Карпатського національного природного парку земельна ділянка з кадастровим номером :21:008:0608, на якій знаходиться територія ДП «Ворохтянська високогірна навчально-спортивна база «Заросляк», не входить до земель території Парку, які надані йому в постійне користування, а відноситься до земель, що включені до складу території Парку без вилучення у землевласників та землекористувачів. Окрім цього, в позовній заяві відсутні позовні вимоги до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України.

Також через систему "Електронний суд" надійшли: 30.12.2024 від представника позивача - відповідь б/н від 30.12.2024 на відзив відповідача 2, з доказами надсилання до електронних кабінетів інших учасників справи, в якій позивач зазначає, що спірна земельна ділянка за цільовим призначенням є землями природно - заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення та належить державі, відтак Івано-Франківська обласна державна (військова) адміністрація відповідно до ст. 11 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», ч. 5 ст.122 Земельного кодексу України, п. «а» ч. 2 ст. 20-4 Закону України «Про охорону навколишнього середовища» є уповноваженим органом, який розпоряджається земельною ділянкою. Також позивач звертає увагу на приписи пункту 5 Розділу VIII "Прикінцеві положення" ЛК України, згідно яких до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, а також постанову Верховного Суду від 13 серпня 2024 року справі № 910/9909/23, відповідно якої відсутність у позивача державного акта на право постійного користування спірними землями лісогосподарського призначення не може свідчити про відсутність у останнього такого права, враховуючи триваючий характер оформлення землекористування; відповідь б/н від 30.12.2024 на відзив відповідача 3, з доказами надсилання до електронних кабінетів учасників справи, в якій позивач не погоджується з доводами відповідача 3 та зазначає про відсутність Проекту землеустрою щодо встановлення меж смт. Ворохта з включенням спірної земельної ділянки в межі смт. Ворохта, а також затвердженої містобудівної документації (детальний план території, генеральний план території тощо) щодо включення спірної земельної ділянки в межі смт. Ворохта. Окрім цього позивач наголошує, що на спірній земельній ділянці розміщено майно Державного підприємства «Ворохтянська високогірська навчально-спортивна база «Заросляк» та за відсутності доказів передачі земель державної форми власності у комунальну власність, у органів, що мають повноваження розпоряджатися землями комунальної форми власності, відсутні повноваження з вилучення, передачу у тимчасове або постійне користування земель державної форми власності; відповідь б/н від 30.12.2024 на відзив відповідача 1, з доказами надсилання до електронних кабінетів учасників справи, в якій позивач зазначає про пред`явлення вимоги про визнання права постійного користування до уповноважених органів - Івано-Франківської обласної державної адміністрації та Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, оскільки розпорядником землями державної власності, в тому числі спірної земельної ділянки Карпатського національного природнього парку (не як юридичної особи), яка вибула без волі держави на підставі недійсних рішень відповідача 3 та яка за цільовим призначенням є землями природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, є Івано-Франківська обласна державна адміністрація та Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, як є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища та використання природно-заповідного фонду.

В свою чергу через систему «Електронний суд» 06.01.2025 від представника відповідача 2 надійшли заперечення б/н від 06.01.2025 на відповідь на відзив, з доказами надсилання на адреси інших учасників справи, в яких Івано Франківська ОДА вважає позовні вимоги безпідставними, посилаючись на Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки від 22.12.2021 року № 785/0/92-21-ДК/736/АП/09/01/-21, складений Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області де зазначено, що землі урочища «Заросляк» включно із земельними ділянками 0,9000 та 1,7000 га входять в межі природно-заповідного об`єкту загальнодержавного значення Карпатський національний природній парк (але не входить в межі постійного користування юридичної особи «КНПП») (землі природно-заповідного призначення в межах об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення не передаються в комунальну власність з державної); інформація про скасування статусу території природно-заповідного фонду, в тому числі на якій розташована земельна ділянка з кадастровим номером :21:008:0608 в урочищі «Заросляк» по вул. Говерлянська, 31 в смт. Ворохта Надвірнянського району відсутня; на час прийняття рішення Ворохтянською селищною радою Проект встановлення та зміни меж адміністративно-територіальних одиниць Ворохтянської селищної ради, затверджений в установленому законом порядку - відсутній. Водночас, як зазначає відповідач 1, відсутність встановлення меж населеного пункту (селища Ворохта) унеможливлює визначення меж компетенції органів, що є розпорядниками земель державної власності (районної державної адміністрації і обласної державної адміністрації); 07.01.2025 від представника відповідача 3 надійшли заперечення б/н від 06.01.2025 на відповідь на відзив, з доказами надсилання іншим учасникам справи, в яких Селищна рада заперечує проти позовних вимог, підтримує обґрунтування заперечень, наведених у відзиві на позовну заяву, та звертає увагу, що позивач просить визнати за ним право постійного користування на земельну ділянку водного фонду, що передбачено технічною документацією, розташовану в прибережно-захисній смузі р. Прут, якій при інвентаризації присвоєно цільове призначення: для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних та туристичних цілей (код 10.08) з метою розміщення тимчасових споруд для надання туристичних послуг згідно із законом), що розташована за адресою: вул. Говерлянська в смт Ворохта, відтак така ділянка не може бути надана позивачу для цілей його діяльності; 13.01.2025 від представника відповідача 3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи б/н від 13.01.2025.

Вказані документи судом долучені до матеріалів справи.

Поряд із цим, 08.01.2025 через систему "Електронний суд" від представника відповідача 2 - Івано - Франківської обласної державної адміністрації надійшла заява б/н від 08.01.2025 про участь у судовому засіданні 16.01.2025 та всіх наступних судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2025 задоволено заяву представника відповідача 2 та постановлено проводити підготовче судове засідання призначене на 16.01.2025 та всі наступні судові засідання у справі № 910/14054/24 в режимі відеоконференції з використанням сервісу "Система захищеного відеоконференцзв`язку з судом" за посиланням (https://vkz.court.gov.ua).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2025 за клопотанням позивача залучено до участі у справі в якості третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, з урахуванням клопотання відповідача 3 про відкладення судового засідання, відповідно, відкладено підготовче засідання у справі на 13.02.2025.

Поряд із цим, 30.01.2025 через систему "Електронний суд" від представника відповідача 3 - Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області надійшла заява б/н від 30.01.2025 про участь у судовому засіданні 13.02.2025 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2025 заяву представника відповідача 3 задоволено, постановлено проводити підготовче судове засідання призначене на 13.02.2025 справі № 910/14054/24 в режимі відеоконференції з використанням сервісу "Система захищеного відеоконференцзв`язку з судом" за посиланням (https://vkz.court.gov.ua).

Судом повідомлено, що через систему «Електронний суд» представником позивача 06.02.2025 подано клопотання б/н від 06.02.2025 про долучення доказів, зокрема, копій відповіді Державної екологічної інспекції Карпатського округу № 01-04/461 від 04.02.2025 року на адвокатський запит, акту № 2/023 та припису № 2 від 28.02.2024 року. Клопотання судом задоволене, документи до матеріалів справи долучені.

У підготовчому засіданні 13.02.2025 за усним клопотанням представника позивача протокольною ухвалою оголошено перерву до 19.03.2025.

Так, до початку судового засідання 19.03.2025 через канцелярію суду представником позивача подано клопотання б/н від 19.03.2025 про відкладення підготовчого засідання.

У підготовчому засіданні 19.03.2025 за клопотанням представника позивача протокольною ухвалою оголошено перерву до 30.04.2025.

Судом доведено до відома, що через систему «Електронний суд» 08.04.2025 представником третьої особи 2 подані письмові пояснення б/н від 08.04.2025, з доказами надсилання іншим учасникам справи, в яких Головне управління Держгеокадстру в Івано-Франківській області, зокрема, просить суд розглядати справу без участі представника останнього, а також зазначає, що Радою Міністрів УРСР постановою від 03.06.1980 року № 376 «Про створення Карпатського національного природного парку» створено об`єкт природно- заповідного фонду Карпатський національний природній парк значення об`єкту - загальнодержавне, об`єкт - Національний природний парк, площа - 50495 га із них 38322 га передано в постійне користуванні юридичній особі ДП «Карпатський національний природній парк», площа - 12173 без вилучення в користувачів. При цьому земельна ділянка площею 0,9000 га кадастровий номер :21:008:0608 не входить в у землі постійного користування ДП «КНПП», а межі населеного пункту, селищної ради та територіальної громади у встановленому порядку не встановлені та не затверджені. Отже, як наголошує третя особа, вказана земельна ділянка площею 0,900 га (кадастровий номер 621:008:0608) вул. Говерлянська в смт. Ворохта Надвірнянського району сформована та передана у комунальну власність Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району з порушенням вимог статей 12,43,44, 45, 79-1, 84, 120. 122. 150 та підпунктів «а», «в», «г» пункту 24 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, Закону України «Про природно-заповідний фонд» Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про охорону земель», Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження порядку проведення інвентаризації земель». Пояснення судом долучені до матеріалів справи.

Будь - яких інших заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, від учасників справи на час проведення підготовчого засідання 30.04.2025 до суду не надходило.

У підготовчому засіданні 30.04.2025 уповноважені представники позивача, відповідача 3 та третьої особи 1 повідомили про відсутність будь-яких інших додаткових заяв чи клопотань, які необхідно вирішити до початку розгляду справи по суті, проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті не заперечували.

При цьому, оскільки судом оголошувались перерви в підготовчому судовому засіданні та відкладався розгляд справи, з метою надання учасникам судового процесу можливість реалізувати принцип змагальності, рівності всіх учасників процесу перед законом та судом, а також забезпечення їх процесуальних прав на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, враховуючи обмеженість процесуальних строків підготовчого провадження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для чергового відкладення чи оголошення перерви у підготовчому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.04.2025 року, враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, а також зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі №910/14054/24 та призначення справи до судового розгляду по суті на 28.05.2025 року.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 28.05.2025 року протокольною ухвалою оголошено перерву до 02.07.2025 року.

Разом з тим, у зв`язку з короткостроковим службовим відрядженням судді Селівона А. М., призначене на 02.07.2025 судове засідання з розгляду справи по суті не відбулося.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.06.2025 року розгляд справи по суті призначено на 24.07.2025 року.

У судових засіданнях з розгляду справи по суті 28.05.2025 року та 24.07.2025 року представники позивача підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 28.05.2025 року та 24.07.2025 року представники відповідача 1, відповідача 2, відповідача 3 заперечували проти задоволення позовних вимог та просили відмовити у їх задоволенні.

Представники третьої особи 1 в судових засіданнях з розгляду справи по суті 28.05.2025 року та 24.07.2025 року надали пояснення щодо суті спору.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами суду на час розгляду справи по суті 30.07.2025 року не надано.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 24.07.2025 року судом проголошено перехід до стадії ухвалення судового рішення, проте з огляду на складність справи судом відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 30.07.2025 року.

Відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 30.07.2025 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши в судових засіданнях пояснення уповноважених представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно із частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках .

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами частини 1, 2 статті 13 Конституції України унормовано, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 1 Земельного кодексу України земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Згідно статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Як встановлено господарськими судами у справі № 909/553/23, відповідно до наказу Комітету фізичної культури і спорту при Раді Міністрів УРСР № 978-А від 12.10.1977 була створена Ворохтянська високогірська учбово-спортивна база "Заросляк".

Комітетом фізичної культури і спорту при Раді Міністрів УРСР 06.12.1977 затверджено Положення Ворохтянської високогірної учбово-спортивної бази "Заросляк".

Згідно з пояснюючою запискою до проекту відведення земельної ділянки площею 5,0 га під будівництво бази "Заросляк" та інших допоміжних споруд за рахунок земель Карпатського державного заповідника, відповідно до доручення облвиконкому від 04.02.1980 № 8 56/63 215 районна комісія обстежила земельну ділянку 5,0 га і склала акт попереднього погодження вибору ділянки під будівництво бази "Заросляк" та інших допоміжних споруд за рахунок земель Карпатського державного заповідника, погоджених дирекцією заповідника.

За висновком головного архітектора м. Яремча від 26.06.1980 № 45 щодо питання розширення спортивної бази "Заросляк" в смт. Ворохта, Яремчанський міський відділ в справах будівництва та архітектури не заперечував щодо розширення території спортивної бази "Заросляк" та будівництва спортивної площадки, басейну та складського приміщення 5,0га.

Окрім цього, Виконавчим комітетом Ворохтянської селищної ради депутатів трудящих видано Ворохтянській високогірській учбово-спортивній базі "Заросляк" державний акт від 30.11.1992 серія Б № 023961 на безстрокове і безплатне користування земельною ділянкою загальною площею 1,7 га, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право користування землею за № 7. Відповідно до опису меж дана земельна ділянка межує з землями Карпатського НПП (лісфонд), з інших сторін земельної ділянки відображена дорога та р. Прут. Інша частина земельної ділянки не ввійшла в межі державного акту.

Згідно з Розпорядженням Яремчанської міської ради народних депутатів від 30.05.1994 № 92-р зареєстровано статут бази "Заросляк".

В подальшому Наказом Міністерства молоді та спорту України від 10.12.2013 № 1218 затверджено Статут Державного підприємства "Ворохтянська високогірська навчально-спортивна база "Заросляк" в новій редакції (далі - Статут), відповідно до пункту 1 розділу І "Загальні положення" якого Державне підприємство "Ворохтянська високогірська навчально-спортивна база "Заросляк" (далі - Підприємство) зареєстроване Виконавчим комітетом Яремчанської міської ради Івано-Франківської області 30 травня 1994 року, засноване на державній власності та відноситься до сфери управління - Міністерства молоді та спорту відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 жовтня 2013 року № 902 "Про віднесення підприємств, установ та організацій до сфери управління Міністерства молоді та спорту".

Пунктами 2, 8 розділу IV "Майно та фінансові ресурси підприємства" Статуту визначено, що Майно Підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, Підприємство володіє, користується та розпоряджається майном з обмеженням правомочності розпорядження за згодою власника у випадках, передбачених Господарським кодексом України та іншими нормативними актами України. Підприємство здійснює користування землею й іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності та законодавства України.

Згідно пунктів 1 та 2 розділу 3 Статуту підприємство створено з метою сприяння всебічному задоволенню потреб громадян у фізкультурно-оздоровчих, оздоровчих послугах, проведенні спортивних і спортивно-видовищних заходів, провадження іншої діяльності, не забороненої законодавством України. Предметом діяльності підприємства є надання послуг, виконання робіт у галузі фізичної культури та спорту.

У Витязі з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо окремого нерухомого державного майна за місцезнаходженням: вул. Говерлянська, 31 смт. Ворохта Івано-Франківської області зазначено відомості про державне майно, яке перебуває на балансі Державного підприємства «Ворохтянська високогірська навчально-спортивна база «ЗАРОСЛЯК» (), суб`єктом управління, який здійснює управління майном, є Міністерство молоді та спорту.

В матеріалах справи наявні копії технічних паспортів на всі будівлі і споруди, що належать державному підприємству (інвентарна справа № 1412), зокрема, підпірна стінка (інвентарний номер майна 10310007), яке розташоване на земельній ділянці площею 0,90 га (кадастровий номер :21:008:0608), за даними державного підприємства введено в експлуатацію в 1977 році), майно обліковується і використовується підприємством.

Державний комітет України з питань фізичної культури і спорту листом від 11.11.2003 № 9/5189 звернувся до Івано-Франківської обласної державної адміністрації з проханням щодо відведення земельної ділянки площею 4, 5 га з метою будівництва футбольного поля, спортивних майданчиків, лижної траси та котеджів для проживання спортсменів.

Рішенням виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 16.03.2004 № 24 "Про вилучення, надання земельних ділянок, передачу земельних ділянок у приватну власність та видачу дозволів на виготовлення проекту відведення на землю організаціям, установам та підприємствам" надано дозвіл Ворохтянській високогірській навчально-спортивній базі "Заросляк" на збір матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки площею 45 000 м. кв., яка знаходиться в урочищі "Заросляк" для обслуговування спортивних споруд.

Згідно довідки Яремчанського міського управління земельних ресурсів від 30.03.2004 №112, земельна ділянка площею 45 000 кв. м., на яку надано дозвіл на збір матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки для обслуговування спортивних споруд, розміщена в ур. "Заросляк" та території Карпатського національного природного парку.

Листом від 26.04.2004 № 52-02-25/04764 Івано-Франківське обласне головне управління земельних ресурсів повідомило, що клопотання про надання дозволу про підготовку матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки площею 4,5 га для розширення бази з метою будівництва футбольного поля, спортивних майданчиків, лижної траси та котеджів для проживання спортсменів за рахунок земель Говерлянського лісництва Карпатського НПП на території Ворохтянської селищної ради Яремчанської міської ради розглянуто та для надання дозволу необхідно до представлених матеріалів додати погодження землекористувача Карпатського НПП.

У відповідь на лист Ворохтянської високогірної навчально-спортивної бази "Заросляк" від 31.03.2004 №13-а, Карпатський НПП листом від 17.05.2004 № 303 повідомив, що працівниками Карпатського НПП проведено натурне обстеження та обміри площі на якій знаходиться Ворохтянська високогірна навчально-спортивна база "Заросляк". При обмірах встановлено наступне: згідно матеріалів лісовпорядкування 2002 року вилучено до Ворохтянської селищної Ради 4,0 га. На основі матеріалів впорядкування селищної Ради дана площа знаходиться в кварталі № 5 виділ № 28. З даною площею межує Говерлянське лісництво Карпатського НПП, квартал № 24, виділ № 53 площа 10,0 га, яка відноситься до зони стаціонарної рекреації. При обмірах встановлено, що площа на якій знаходиться спортивна база "Заросляк" становить 4, 23 га. План обмірів додано до листа.

Рішенням Ворохтянської селищної ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 24.06.2004 № 70-10/2004 "Про дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки" надано дозвіл Ворохтянській навчально-спортивній базі "Заросляк" на виготовлення проекту відведення на земельну ділянку для обслуговування спортивних споруд площею 4 га по вул. Говерлянській 31.

Як встановлено судом, 30.06.1980 Івано-Франківською обласною Радою народних депутатів було прийнято Розпорядження № 325-р «Про створення Карпатського державного природного парку» (далі Розпорядження № 325-р), пунктами 2-3 якого було затверджено межі Карпатського державного природного парку згідно з додатком.

Землі Карпатського державного заповідника в Івано-Франківській області/Високогірське лісництво площею 1911 га і Говерлянське площею 4941 га/передано Карпатському державному природному парку з збереженням режиму їх заповідності.

Додатком до Розпорядження № 325-р визначені межі Карпатського державного природного парку, до яких, серед іншого, на заході визначено: «від полонини Гропа до границі Закарпатської області по західних межах Високогірського лісництва/ квартали № 16,2,1,/ колгоспу «Карпати», Красницького лісництва Верховинського лісокомбінату/ квартал № 15/, колгоспу «Радянська Верховина», Говерлянського лісництва/ квартали № 28, 27, 26, 25, 24, 7, 5, 1, 2/, Озернянського лісництва Ворохтянського лісокомбінату/ квартали № 9, 15, 10/ Ворохтянскього лісництва/квартал № 21/ І Вороненківського лісництва/ квартали№ 26, 25, 24, 23, 18.

В подальшому, 17.09.1985 Івано-Франківською обласною Радою народних депутатів було прийнято рішення № 254 «Про впорядкування території Карпатського державного природного національного парку» (надалі Рішення № 254), у пунктах 1 та 2 якого визначено, що «у відповідності до затверджених постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1980 № 376 меж та враховуючи матеріали лісовпорядкування 1981 року вважати включеними в територію парку землі площею 3385 га згідно додатком.

Землекористувачам на вказаних землях вести традиційне господарство».

У свою чергу, в Додатку до Рішення № 254 зазначено, що «в територію Карпатського державного природного національного парку включається і землі Ворохтянського лісокомбінату площею 1252 га та землі смт. Ворохта площею 27 га».

У позовній заяві позивач вказує, що 07.02.1996 Івано-Франківською обласною державною адміністрацією прийнято Розпорядження № 85 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» (надалі Розпорядження № 85) зі змісту якого вбачається надання в постійне користування державним лісогосподарським підприємствам, Карпатському НПП, УкрНДІгірліс ім. Ак. П.С. Пастернака із земель запасу, які були в тимчасовому користуванні інших землекористувачів, земельні ділянки лісового фонду за межами населених пунктів для ведення лісового господарства згідно з додатком № 1.

Пунктами 3, 11 Додатку № 1 до Розпорядження № 85 визначені площі лісового фонду, яка надається в постійне користування, та визначено, що Ворохтянському ДЛГ надано лісовий фонд площею 11746 га, Карпатський НПП 42138 га відповідно.

29.12.2001 Карпатському національному природному парку було видано державний акт Серії І-ІФ № 001505 на право постійного користування землею для природно-заповідного використання площею 10920,74 га.

В подальшому, 19.02.2021 позивач листом №3/19/21 звернувся до Карпатського НПП з проханням про надання дозволу на виготовлення технічної документації по встановленню та відновленню меж земельної ділянки загальною площею 4,23 га в натурі. Позивач в листі зазначив, що на земельній ділянці знаходяться спортивні споруди, а саме: спортивний майданчик, частина комплексу для фрістайлу та лижна траса, які перебувають на обліку позивача та є необхідними для ведення статутної діяльності Позивача.

У відповідь на вказане звернення 01.03.2021 Карпатський НПП листом № 113 від 01.03.2021 повідомив позивача, що згідно з поданим пакетом документів на виготовлення правоустановчих актів на постійне користування землею, яка знаходиться в урочище «Заросляк», площею 4,23 гектара, якою користується Державне підприємство Ворохтянська високогірська навчально-спортивна база «Заросляк», виявлена часткова накладка даної земельної ділянки на територію парку. Виходячи із вищенаведеного та враховуючи те, що на даний час на території парку проводяться робота з винесення меж територій парку в натуру, погодження межі земельної ділянки можливе буде тільки після виконання робіт із винесення меж території парку.

Також, 16.04.2021 Позивач листом № 12/16/04 звернувся до Фонду державного майна України з проханням посприяти у погодженні проекту землеустрою та отримання витягу з Єдиного державного реєстру об`єктів державної власності на об`єкти нерухомого майна.

За результатом розгляду звернення Позивача Фонд державного майна України вніс його майно до Єдиного реєстру державної власності та листом за № 10-15-24421 від 19.10.2021 надав Витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна.

Крім того, відповідно до листа 27.05.2021 № 17/27/05 від 27.05.2021 року позивач повідомив Ворохтянську селищну раду, що на земельній ділянці загальною площею 4,23 га розміщені всі спортивні споруди та будівлі, які обліковуються на балансовому обліку позивача, а також зазначив, що наразі триває виготовлення технічної документації для передачі земельної ділянки у постійне користування позивачу.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель врегульовано Земельним кодексом України, згідно із частиною 1 статті 3 якого земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Пунктами "а", "б", "д", "є", "к" частини 1 статті 12 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; д) організація землеустрою; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно частин 2, 3, 5 статті 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. Земельні ділянки державної власності, які передбачається використати для розміщення об`єктів, призначених для обслуговування потреб територіальної громади (комунальних підприємств, установ, організацій, громадських пасовищ, кладовищ, місць знешкодження та утилізації відходів, рекреаційних об`єктів тощо), а також земельні ділянки, які відповідно до затвердженої містобудівної документації передбачається включити у межі населених пунктів, за рішеннями органів виконавчої влади передаються у комунальну власність. Територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі: а) передачі їм земель державної власності; б) відчуження земельних ділянок для суспільних потреб та з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; в) прийняття спадщини або переходу в їхню власність земельних ділянок, визнаних судом відумерлою спадщиною; г) придбання за договором купівлі-продажу. ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; ґ) виникнення інших підстав, передбачених законом.

Положеннями статті 117 Земельного кодексу України встановлено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Разом з тим, 12.08.2021 Ворохтянською селищною радою Надвірнянського району Івано-Франківської області прийнято рішення № 140-10/2021 «Про розгляд земельних питань», пунктом 11 якого надано дозвіл Ворохтянській селищній раді Надвірнянського району Івано-Франківської області, на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель на земельну ділянку «комунальної власності» площею 0,90 га із земель водного фонду (прибережна захисна смуга р. Прут) для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних та туристичних цілей (код 10.08), з метою розміщення тимчасових споруд для надання туристичних послуг згідно із законом, що розташована за адресою: вул. Говерлянська, в смт. Ворохта.

На підставі рішення Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області (10 сесії 8 скликання) від 12.08.2021 № 140-10/2021 у 2021 році Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРО ЗЕМ" було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель комунальної власності.

Рішенням Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області (14 сесії 8 скликання) від 11.11.2021 № 168-14/2021 "Про розгляд земельних питань", зокрема, пунктами 10., 10.1. було вирішено: затвердити Ворохтянській селищній раді, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, юридична адреса: смт. Ворохта, вул. Д. Галицького, 41, технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель комунальної власності на земельну ділянку площею 0,90 га (кадастровий номер :21:008:0608) із земель водного фонду (прибережно-захисна смуга р. Прут) для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних та туристичних цілей (код 10.08) з метою розміщення тимчасових споруд для надання туристичних послуг згідно із законом), що розташована за адресою: вул. Говерлянська в смт. Ворохта; Ворохтянській селищній раді здійснити реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку вказану в пункті 10 даного рішення, у визначеному законом порядку.

Відповідно до частини шостої Положення про Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області посадові особи Головного управління в межах своїх повноважень мають право складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків.

Повноваження центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі визначенні статтею 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», згідно статті 10 якого державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, зокрема: давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

В той же час, 22.12.2021 Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства щодо спірної земельної ділянки, за результатами якої складено Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки від 22.12.2021 року № 785/0/92-21-ДК/736/АП/09/01/-21.

В ході перевірки встановлено, що:

- Земельна ділянка площею 0,9000 га (кадастровий номер: :21:008:0608) не входить в землі постійного користування, а відноситься до земель інших користувачів (планшет № 5 Говерлянського ПОНДВ, що належить до земель державної власності природно-заповідного призначення та планшет № 3 земель, які знаходяться на території Ворохтянської селищної ради). На планшеті №3 ур. «Заросляк» земельна ділянка позначена у кварталі 5 виділі 28 площею 4,0 га.

- Землі урочища «Заросляк», включно із ділянкою 1,700 га входять в межі природно заповідного об`єкту загального державного значення Карпатський національний природній парк, але не входять в межі постійного користування «КНПП» (землі природно заповідного призначення в межах об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення не передаються в комунальну власність).

- Станом на момент проведення перевірки інформація про скасування статусу території природно-заповідного фонду, в якій, в тому числі розташована земельна ділянка з кадастровим номером :21:008:608 в ур. «Заросляк» вул. Говерлянська в смт. Ворохта Надвірнянського району відсутня.

- Під час прийняття рішень Ворохтянською селищною радою (від 12.08.2021 № 140-10/2021, від 11.11.2021 № 168-14/2021) проект встановлення та зміни меж адміністративно-територіальних одиниць Ворохтянської селищної ради, затверджений в установленому законом порядку відсутній.

Отже, не визначені на момент прийняття рішень межі компетенції Ворохтянської селищної ради в частині розпорядження земельними ділянками;

- Земельна ділянка площею 0,90 га (кадастровий номер :21:008:0608) вул. Говерлянська в смт. Ворохта Надвірнянського району сформована та передана у комунальну власність Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району з порушенням вимог статей 12,43,44,45,79-1,84,120,122,150 та підпунктів «а», «в», «г» пункту 24 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, Закону України «Про природно-заповідний фонд», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про охорону земель», Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку проведення інвентаризації земель».

12.07.2024 Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області листом № 29-9-0.331-3702/0/2-24 зазначило, що:

- Згідно Державного земельного кадастру відомості про земельну ділянку природно-заповідного фонду загальнодержавного значення внесені 21.12.2022 до Державного земельного кадастру із кадастровим номером :13:001:5007, площею 9084,1493 га, зареєстровано в державному реєстрі речових прав 23.08.2023 за №51492823;

- Земельна ділянка із кадастровим номером :21:008:0608 (відомості внесені до Державного земельного кадастру 21.09.2021) являється суміжною до земельної ділянки із кадастровим номером :13:001:5007.

- Стосовно інформації, чи відноситься станом на 12.08.2021 земельна ділянка із кадастровим номером :21:008:0608 до земельної ділянки природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, повідомляємо, що Головним управлінням 22.12.2021 була проведена перевірка, в результаті якої був складений Акт № 785/0/92-21-ДК/736/АП/09/01/-21.

- На підставі наявних матеріалів перевіркою встановлено, що землі урочища «Заросляк» включно із ділянкою 0,9000 га та 1,7000 га входять в межі природно-заповідного об`єкту загальнодержавного значення Карпатський національний природній парк, але не входять в межі постійного користування юридичної особи Карпатський національний природній парк (землі природно заповідного призначення в межах об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення не передаються в комунальну власність з державної).

- Станом на момент проведення перевірки інформація про скасування статусу території природно-заповідного фонду, в якій, в тому числі, розташована земельна ділянка з кадастровим номером :21:008:0608 в ур. «Заросляк» 15 вул. Говерлянська в смт. Ворохта Надвірнянського району відсутня.

- Головним управлінням за результатами перевірки та виявлених порушень вимог земельного законодавства направлено у Ворохтянську селищну раду Надвірнянського району клопотання з питань дотримання вимог земельного законодавства від 14.01.2022 № 785/0/92-22/0004/КВ/06/01-22 для розгляду та вжиття заходів в межах компетенції ст. 12 Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування».

Окрім цього, як зазначено позивачем в позовній заяві, Карпатський національний природній парк листом від 22.07.2024 за № 01-06/671 повідомив, що згідно наявних у парку документів, а саме матеріалів «Проекту організації території парку» - планшетів та геодезичного журналу окружної межі парку, ділянка з кадастровим номером :21:008:0608 не входила та не входить у територію парку постійного користування, але належить до земель природо-заповідного фонду парку.

Таким чином, як зазначено позивачем в позовній заяві, наведені в сукупності вищезазначені рішення Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області стали підставою для протиправного вилучення, без волі держави та погодження позивача як постійного землекористувача земельної ділянки з державної в комунальну власність та протиправної зміни її цільового призначення, позаяк позивач як державне підприємство фактично з 1977 користується земельними ділянками природного заповідного фонду загальнодержавного значення Карпатського національного природного парку, право власності на які належить державі. Позивач зазначає, що земельні ділянки Державного підприємства, в тому числі спірна земельна ділянка, знаходиться Карпатському національному природньому парку та не входить в межі Державного акту на право постійного користування Карпатського національного природнього парку як юридичної особи (), держава, в особі уповноважених на те органів не приймала рішень щодо вилучення земельної ділянки, яка має кадастровий номер :21:008:0608, з державної в комунальну та рішень щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з земель природо-заповідного фонду загальнодержавного значення на інше цільове призначення, у зв`язку з чим зазначає про протиправність прийнятих Ворохтянською селищною радою рішень, а саме: пункту 11 рішення Ворохтянської селищної ради від 12.08.2021 року № 140-10/2021 «Про розгляд земельних питань» та пункту 10 Рішення Ворохтянської селищної ради від 11.11.2021 року № 168-14/2021 «Про розгляд земельних питань», які підлягають визнанню недійсними та скасуванню в судовому порядку.

Додатково, посилаючись на триваючі правовідносини позивача та держави в особі уповноваженого органу щодо отримання спірної земельної ділянки в постійне користування, а також на бездіяльність Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України та Івано-Франківської обласної державної адміністрації позивач наголошує на обставинах протиправного вилучення земельної ділянки кадастровий номер :21:008:0608 з державної в комунальну, наслідком чого, як зазначає позивач, стало позбавлення Державного підприємства можливості завершення процесу землевпорядкування та оформлення права постійного користування на спірну земельну ділянку, позивач просить суд визнати за Державним підприємством Ворохтянська високогірська навчально-спортивна база «Заросляк» право постійного користування земельною ділянкою за кадастровим номером :21:008:0608, площею 0,90 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства, зокрема, є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За результатами дослідження матеріалів справи та оцінивши доводи сторін в судовому засіданні суд зазначає, що особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (стаття 12 Цивільного кодексу України).

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

У відповідності до норми 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 20 ГК України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; іншими способами, передбаченими законом.

Разом з цим суд наголошує, що одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №916/2620/20, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 18.11.2019 у справі №902/761/18 та від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") наголошено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 у справі №904/1103/20 та від 25.06.2020 у справі №924/266/18.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі Федорченко та Лозенко проти України від 20.09.2012 року зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Як вже зазначалося судом вище, обов`язковою складовою судового захисту є доведення позивачем обставин порушення його прав та законних інтересів, а також відновлення внаслідок застосування обраного ним способу захисту. Тобто, у даному випадку позивачем повинно бути доведено суду порушення умовами укладеного між відповідачами Договору купівлі - продажу його прав та законних інтересів, а також їх відновлення у разі задоволення позову про визнання останнього недійсним (ефективний спосіб захисту).

При цьому з урахуванням принципу диспозитивності, передбаченого ст. 14 ГПК України, Позивач як особа, яка подала позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Як зазначалось судом вище, Державне підприємство "Ворохтянська високогірська навчально-спортивна база "Заросляк" вважаючи порушеним його право власності на спірну земельну ділянку кадастровий номер :21:008:0608, площею 0,9 га, у зв`язку з знаходженням на такій земельній ділянці об`єктів державного нерухомого майна - підпірної стінки (інвентаризаційний номер майна 10310007) та спортивної площадки (інвентаризаційний номер майна 10310027), а отже віднесенням даної земельної ділянки до земель державної власності, в межах даного спору звернулось з позовними вимогами, зокрема, про визнання незаконними та скасування пункту 11 рішення Ворохтянської селищної ради від 12.08.2021 року № 140-10/2021 «Про розгляд земельних питань», яким надано дозвіл Ворохтянській селищній раді Надвірнянського району Івано-Франківської області, на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, а також пункту 10 рішення Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 11.11.2021 № 168-14/2021 "Про розгляд земельних питань", яким затверджено Ворохтянській селищній раді технічну документацію із землеустрою.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 року у справі №761/26815/17, недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно - правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, що сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав, тобто особа має обґрунтувати юридичну зацікавленість щодо наявності/відсутності цивільних прав (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 року у справі № 904/2979/20).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

За змістом частини 2 статті 16 ЦК визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

В той же час, за приписами статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч.1). Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч.2).

При цьому підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, а також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів держави. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Конституційний Суд України у рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону).

Окрім цього суд наголошує, що згідно з принципом «належного урядування» ризик будь якої помилки державного органу має покладатися на саму державу і такі помилки, за загальним правилом, не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Акт державного чи іншого органу це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Ненормативний (індивідуальний) правовий акт державного управління це індивідуальний юридичний акт, який розв`язує конкретну управлінську справу, персонально визначає поведінку адресата, має державновладний характер, застосовується уповноваженим органом у встановленому порядку, одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Як зазначено в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 19, ст. 144 Конституції України, ст. 25, ч. 14 ст. 46, частин 1, 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Тобто, у зв`язку з прийняттям такого ненормативного акту виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі передачею нерухомого майна на баланс.

Суд зазначає, що ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04 червня 2013 року (№ 21-64а13) та 25 травня 2016 року (№ 21-5459а15), і Верховний Суд не відступав від цієї позиції.

Аналіз наведених положень свідчить про можливість скасування органом місцевого самоврядування власного рішення, у той же час, реалізація зазначених повноважень можлива у разі дотримання сукупності умов, зокрема: відсутність факту виконання рішення, що скасовується; відсутність факту виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів або ж відсутність заперечень суб`єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин (постанова Верховного Суду від 23.11.2018 року у справі №811/613/13-а(2-ап/811/69/13).

З урахуванням вищенаведеного суд зазначає, що оскаржувані позивачем в частині рішення Ворохтянської селищної ради від 12.08.2021 року № 140-10/2021 «Про розгляд земельних питань» та від 11.11.2021 року № 168-14/2021 «Про розгляд земельних питань» є актами ненормативного/індивідуального характеру, які набирають чинності з моменту їх прийняття та стосуються прав та інтересів Ворохтянської селищної ради.

Фактично в позовній заяві позивач просить суд скасувати правовий акт індивідуальної дії - пункт 11 рішення Ворохтянської селищної ради від 12.08.2021 №140-10/2021 «Про розгляд земельних питань», яким надано дозвіл Ворохтянській селищній раді Надвірнянського району Івано-Франківської області, на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель на земельну ділянку, який вичерпав свою дію фактом розроблення та затвердження відповідної документації з землеустрою.

Згідно з частиною першою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проєктами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються лише у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Дозвіл на розробку проєкту землеустрою означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника.

Метою надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав (таку правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року у справі № 815/5987/14 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17, від 22 лютого 2019 року у справі № 813/1631/14).

Рішення про надання дозволу на розроблення містобудівної документації є підставою для формування земельної ділянки, що передбачає визначення її площі, меж і внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Наразі, у постановах від 17.10.2018 у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18) та від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Зокрема, у 2021 року на підставі вказаного рішення ТОВ «ПРО ЗЕМ» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель комунальної власності та в подальшому таку технічну документацію затверджено оскаржуваним позивачем в частині пункту 10 Рішенням Ворохтянської селищної ради від 11.11.2021 № 168-14/2021 «Про розгляд земельних питань».

Окрім цього, як встановлено судом у справі № 909/553/23, Державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Онутчаком Р.Р. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 61860894 від 26.11.2021 09:13:08, на підставі якого до Державного реєстру прав внесено запис про право власності на земельну ділянку кадастровий номер :21:008:0608, площею 0,9 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120. Підстава для державної реєстрації: рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 168-14/2021, від 11.11.2021, видавник: Ворохтянська селищна рада Надвірнянського району Івано-Франківської області; відомості з ДЗК, серія та номер: 52069419, від 26.11.2021, видавник: Державний земельний кадастр. Власник: Ворохтянська селищна рада Надвірнянського району Івано-Франківської області, , країна реєстрації: Україна (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Отже, оскарження рішення про надання дозволу на виготовлення документації з землеустрою, яке вичерпало свою дію фактом її розроблення і затвердження у встановленому законом порядку, є самостійною підставою для відмови в позові, що узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду.

Разом із тим, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування є одним із способів захисту прав на земельні ділянки, передбаченим статтею 152 ЗК, згідно з частиною 2 якої саме власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина 1 статті 14 Конституції України, частина 1 статті 373 ЦК). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини 2 статті 14 Конституції України про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених ЗК або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (стаття 116 ЗК).

Судом установлено, що позивач є державним підприємством, заснованим на державній власності, та відноситься до сфери управління Міністерства молоді та спорту України, та здійснює користування землею відповідно до мети своєї діяльності та законодавства України. Крім того, позивач є землекористувачем земельної ділянки площею 1,70 га в межах згідно з планом землекористування відповідно до акта на право користування землею серії Б № 023961, виданого 30.11.1992.

При цьому, як встановлено судом, ДП «Ворохтянська ВНСБ «Заросляк» звернулося до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення Ворохтянської селищної ради від 11.11.2021 № 168-14/2021 у частині, що стосується земельної ділянки, кадастровий номер :21:008:0608, площею 0,9 га (пункти 10, 10.1 оскаржуваного рішення), а також скасування рішення про державну реєстрацію права власності за радою на зазначену земельну ділянку, обґрунтовуючи вимоги фактичним перебуванням цієї земельної ділянки у державній власності за фактом розміщення на ній об`єктів нерухомого майна державної власності: підпірної стінки (інвентаризаційний номер майна 10310007) та спортивної площадки (інвентаризаційний номер майна 10310027), а тому прийняття відповідачем рішень щодо розпорядження такою земельною ділянкою виходить за межі його компетенції та не відповідає вимогам закону.

Так, Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 21.12.2023 у справі № 909/553/23, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.04.2024 та постановою Верховного Суду від 12.06.2024 року, в задоволенні позовних вимог ДП «Ворохтянська ВНСБ «Заросляк» про визнання незаконним та скасування рішення Ворохтянської селищної ради від 11.11.2021 № 168-14/2021 «Про розгляд земельних питань» у частині пунктів 10, 10.1 та скасування прийняте державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Онутчаком Р.Р. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - індексний номер: 61860894 від 26.11.2021 09:13:08, на підставі якого до Державного реєстру прав внесено запис про право власності на земельну ділянку кадастровий номер :21:008:0608, площею 0,9 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120, відмовлено.

Наразі, відмовляючи в задоволенні позовних вимог суди у справі № 909/553/23 встановили, що спірна земельна ділянка площею 0,90 га знаходиться в межах населеного пункту смт. Ворохта Ворохтянської селищної ради; ця земельна ділянка входить до території Карпатського національного природного парку, але не входить у межі постійного користування цієї юридичної особи (парку). На спірній земельній ділянці відсутні будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності, спірна земельна ділянка не перебуває у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, зокрема, не перебуває у постійному користуванні позивача, тому, за висновками суду, спірна земельна ділянка в силу закону відноситься до земель комунальної власності Ворохтянської селищної територіальної громади, а не до земель державної власності.

Таким чином, за висновками суду у справі № 909/553/23, Ворохтянська селищна рада в межах своїх повноважень прийняла оскаржуване рішення від 11.11.2021 № 168-14/2021 «Про розгляд земельних питань» у частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель комунальної власності на земельну ділянку площею 0,90 га (кадастровий номер :21:008:0608) із земель водного фонду (прибережна захисна смуга р. Прут) для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних та туристичних цілей (код 10.08) з метою розміщення тимчасових споруд для надання туристичних послуг згідно із законом), що розташована за адресою вул. Говерлянська в смт Ворохта, та здійснення реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку, вказану в пункті 10 даного рішення, у визначеному законом порядку, відтак суд дійшов висновку про не доведення позивачем у встановленому процесуальним законом порядку обставин, що свідчать про наявність правових підстав для визнання незаконним та скасування рішення Ворохтянської селищної ради від 11.11.2021 № 168-14/2021 у частині, що стосується земельної ділянки кадастровий номер :21:008:0608, площею 0,9 га (пункти 10, 10.1 оскаржуваного рішення), та скасування рішення про державну реєстрацію прав.

Суд зазначає, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Європейський суд з прав людини також вказує, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95 від 28 жовтня 1999 року, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11 від 29 листопада 2016 року, § 123). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92 від 22 листопада 1995 року, § 36).

Даний принцип тісно пов`язаний з приписами частини 4 статті 75 ГПК України, якою передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачі, відповідачі, треті особи, тощо.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Наведений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 922/2391/16.

З урахуванням вищевикладеного суд зазначає, що правомірність прийняття рішення Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області № 168-14/2021 від 11.11.2021 "Про розгляд земельних питань" в частині пунктів 10. (яке повторно оскаржується в даному спорі у справі № 910/14054/24) та 10.1 була предметом оцінки при розгляді справи № 909/553/23 та судами першої, апеляційної та касаційної інстанції визнано законність оскаржуваного рішення Ворохтянської селищної ради, встановлено наявність в неї підстав для затвердження відповідної технічно документації, відтак факти, встановлені вищезазначеним судовим рішенням, яке набрало законної сили, в силу імперативних вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиційне значення для даної справи та не підлягають повторному доказуванню.

Поряд із цим суд зазначає, що позивач не наводить в позовній заяві нових доводів незаконності спірного рішення Ворохтянської селищної ради та не зазначає, в чому він вбачає ефективність обраного способу порушеного права, у зв`язку з чим законність рішення Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області № 168-14/2021 від 11.11.2021 "Про розгляд земельних питань" в частині пункту 10 суд вважає доведеною і такою, що не потребує повторного доказування.

При цьому позивач доповнює позовні вимоги про визнання недійсними в частині рішень Ворохтянської селищної ради вимогами про визнання за Державним підприємством Ворохтянська високогірська навчально-спортивна база «Заросляк» права постійного користування земельною ділянкою за кадастровим номером :21:008:0608, площею 0,90 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120, тобто на земельну ділянку водного фонду, що передбачено технічною документацією, розташовану в прибережній захисній смузі р. Прут, якій при інвентаризації присвоєно цільове призначення: для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних та туристичних цілей (код 10.08) з метою розміщення тимчасових споруд для надання туристичних послуг згідно із законом), що розташована за адресою вул. Говерлянська в смт. Ворохта, з посиланням на те, що спірна земельна ділянка належить до земель державної форми власності, не входить в межі смт. Ворохта, зокрема, з урахуванням листа Івано-Франківської ОДА, відповідно до якого остання повідомляє, що в неї відсутні відомості про межі смт. Ворохта, відтак, на переконання позивача, спірна земельна ділянка знаходиться за межами Генерального плану смт. Ворохта, а також на спірній земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна державної власності.

Враховуючи пункт 24 Розділу Х Перехідних положень ЗК України землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення є землями державної власності.

Положеннями статті 117 Земельного кодексу України встановлено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні. На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

До земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність.

До земель комунальної власності, які не можуть передаватися у державну власність, належать земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у державну власність.

Як вбачається зі змісту статті 79-1 Земельного кодексу України, сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Згідно з пунктом 7 Розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" до державної реєстрації права державної чи комунальної власності на земельні ділянки формування земельних ділянок за рахунок земель державної та комунальної власності, визначення їх угідь, а також встановлення їх цільового призначення може здійснюватися на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель.

Відповідно до пункту 8 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр", відомості про межі адміністративно-територіальних одиниць, встановлені до набрання чинності Законом України "Про землеустрій", вносяться до Державного земельного кадастру на підставі проектів формування території і встановлення меж сільських, селищних рад або інших матеріалів, за якими відповідно до законодавства, що діяло на момент їх затвердження, здійснювалося встановлення (зміна) їх меж. У разі відсутності таких матеріалів і до моменту внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі сіл, селищ, міст на підставі документації, визначеної статтею 21 цього Закону, відомостями про такі межі вважаються дані, що збігаються з межами, відображеними в індексних кадастрових картах (планах) сіл, селиш, міст.

За приписами ч. 1 ст. 21 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» на території національних природних парків з урахуванням природоохоронної, оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об`єктів, їх особливостей встановлюється диференційований режим щодо їх охорони, відтворення та використання згідно з функціональним зонуванням:

заповідна зона - призначена для охорони та відновлення найбільш цінних природних комплексів, режим якої визначається відповідно до вимог, встановлених для природних заповідників;

зона регульованої рекреації - в її межах проводяться короткостроковий відпочинок та оздоровлення населення, огляд особливо мальовничих і пам`ятних місць; у цій зоні дозволяється влаштування та відповідне обладнання туристських маршрутів і екологічних стежок; тут забороняються рубки лісу головного користування, промислове рибальство, мисливство, інша діяльність, яка може негативно вплинути на стан природних комплексів та об`єктів заповідної зони;

зона стаціонарної рекреації - призначена для розміщення готелів, мотелів, кемпінгів, інших об`єктів обслуговування відвідувачів парку; тут забороняється будь-яка господарська діяльність, що не пов`язана з цільовим призначенням цієї функціональної зони або може шкідливо вплинути на стан природних комплексів та об`єктів заповідної зони і зони регульованої рекреації;

господарська зона - у її межах забороняються рубки головного користування і проводиться господарська діяльність, спрямована на виконання покладених на парк завдань, знаходяться населені пункти, об`єкти комунального призначення парку, а також землі інших землевласників та землекористувачів, включені до складу парку, на яких господарська та інша діяльність здійснюється з додержанням вимог та обмежень, встановлених для зон антропогенних ландшафтів біосферних заповідників.

З аналізу наведеної норми права вбачається, що ті землі, що надаються національному природному парку в постійне користування, за категорією земель відноситимуться до земель природно-заповідного фонду та матимуть цільове призначення в межах категорії: 04.03 Для збереження та використання національних природних парків, та є виключно державною власністю. Інші ж землі, включені до складу національного природного парку без вилучення у землевласників та землекористувачів, можуть відноситися до різних категорій земель та перебувати як в державній, так і в комунальній та приватній власності, однак з обмеженнями у використанні земель, передбаченими для національних природних парків.

Відповідно до пункту 8 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості про межі адміністративно-територіальних одиниць, встановлені до набрання чинності Законом України "Про землеустрій", вносяться до Державного земельного кадастру на підставі проектів формування території і встановлення меж сільських, селищних рад або інших матеріалів, за якими відповідно до законодавства, що діяло на момент їх затвердження, здійснювалося встановлення (зміна) їх меж. У разі відсутності таких матеріалів і до моменту внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі сіл, селищ, міст на підставі документації, визначеної статтею 21 цього Закону, відомостями про такі межі вважаються дані, що збігаються з межами, відображеними в індексних кадастрових картах (планах) сіл, селиш, міст.

Як встановлено у справі № 909/553/23, в технічній документації, на підставі якої сформована спірна земельна ділянка, міститься викопіювання з Державного земельного кадастру з відображенням межі смт. Ворохта згідно індексної кадастрової карти (ІКК) смт. Ворохта. Як видно з шару з відомостями із індексної кадастрової карти (ІКК) смт. Ворохта (КОАТУУ ) згідно відомостей Державного земельного кадастру, спірна земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту смт. Ворохта.

Листом від 31.08.2021 № 402 Карпатський НПП повідомив ТОВ "ПРО ЗЕМ", що спірна земельна ділянка не входить у територію Карпатського НПП, а відноситься до земель смт. Ворохта та листом № 01-06/671 від 22.07.2024 року повідомив, що згідно наявних у парку документів, а саме матеріалів «Проекту організації території парку» - планшетів та геодезичного журналу окружної межі парку, ділянка з кадастровим номером :21:008:0608 не входила і не входить у територію парку постійного користування, але належить до земель природно заповідного фонду парку.

В свою чергу, згідно відомостей Державного акту Серії І-ІФ № 001505 Карпатському національному природному парку надано не у власність, а у постійне користування земельні ділянки природно-заповідного використання. Окрім цього, в Акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки від 22.12.2021 року № 785/0/92-21-ДК/736/АП/09/01/-21 Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області зазначено, що землі урочища «Заросляк» включно із земельними ділянками 0,9000 та 1,7000 га входять в межі природно-заповідного об`єкту загальнодержавного значення Карпатський національний природний парк.

Поряд із цим, Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України та Ворохтянська селищна рада Надвірнянського району Івано-Франківської області заперечуючи проти задоволення позову зазначають, що за інформацією Карпатського національного природного парку земельна ділянку з кадастровим номером :21:008:0608, на якій знаходиться територія ДП «Ворохтянська високогірна навчально-спортивна база «Заросляк», не входить до земель території Парку, які надані йому в постійне користування, а відноситься до земель, що включені до складу території Парку без вилучення у землевласників та землекористувачів.

Як встановлено судом, в обґрунтування належності спірної земельної ділянки до державної власності позивач зазначає про знаходження на такій земельній ділянці об`єктів державного нерухомого майна, а саме підпірної стінки (інвентаризаційний номер майна 10310007) та спортивної площадки (інвентаризаційний номер майна 10310027).

При цьому, позивачем долучено до матеріалів справи висновок Науково-дослідного інституту судових експертиз та права за результатами проведення земельно-технічної експертизи № 569/22 від 13.09.2023, згідно з яким експертом, зокрема, встановлено: фактичне розташування підпірної стінки № 5 знаходиться в межах земельної ділянки :21:008:0466, площею 11, 6237 га (цільове призначення: 18.00 Землі загального користування, для обслуговування автомобільної дороги від КПП КНПП на км 4+200 до км 12+300 до НСБ Заросляк (вул. Говерлянська) та знаходиться поблизу межі із земельною ділянкою з кадастровим номером :21:008:0608 площею 0,9 га. Фактичне розташування спортивної площадки № 8 знаходиться в межах земельної ділянки Ворохтянської високогірської навчально-спортивної бази "Заросляк"; площа земельної ділянки ВВНСБ "Заросляк" відповідно до фактичного користування становить 3,2834 га; можливе накладання земельної ділянки з кадастровим номером :21:008:0608 площею 0, 9000 га на земельну ділянку площею 4, 5000 га (45 000 м. кв.) при умові виділення цієї земельної ділянки Ворохтянській високогірській навчально-спортивній базі "Заросляк" згідно з Рішенням виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області № 24, від 16.03.2004. Площа накладання становить 0, 9 га.

Водночас, згідно даних ТОВ "ПРО ЗЕМ" при формуванні спірної земельної ділянки, визначення конфігурації, площі та меж, останнім опрацьовувалися відомості Державного акту на право користування землею серія Б № 23961, 1992 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 7, виданого Учбово-спортивній високогірній базі "Заросляк", смт. Ворохта, на площу земельної ділянки 1, 70 га, та визначено, що спірна земельна ділянка, не накладається на земельну ділянку площею 1, 70 га згідно зазначеного Державного акту.

Окрім цього судом, з урахуванням статті 88 Водного кодексу України, згідно якої для середніх річок ширина прибережної захисної смуги становить - 50 метрів, встановлено, що річка Прут, згідно викопіювання з Державного водного кадастру, яке міститься в технічній документації, відноситься до середніх річок.

Відповідно до проведених ТОВ "ПРО ЗЕМ" топографо-геодезичних та камеральних робіт для розроблення технічної документації встановлено, що спірна земельна ділянка повністю розташована у прибережній захисній смузі р. Прут (підтверджується кадастровим планом земельної ділянки та матеріалами топографо-геодезичних вишукувань, що є складовими технічної документації), а тому відповідно до пункту "б" частини 1 статті 58 Земельного кодексу України за категорією земель спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, що передбачено технічною документацією.

Отже, з урахуванням вищенаведеного суд зазначає, що спірна земельна ділянка площею 0,90 га знаходиться в межах населеного пункту смт. Ворохта Ворохтянської селищної ради, така земельна ділянка не надана КНПП в постійне користування, а відноситься до земель інших землевласників та землекористувачів, які входять до території КНПП без їх вилучення (землі смт. Ворохта), та повністю знаходиться в прибережній захисній смузі р. Прут і на неї поширюється обмеження у використанні.

В свою чергу, під час розгляду справи № 910/14054/24 позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме на спірній земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна державної власності.

Судом також враховано, що Акту Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області № 785/0/92-21-ДК7736/АП/09/01/-21 перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки від 22.12.2021 як однієї з підстав для тверджень про неправомірність передачі земельної ділянки в комунальну власність, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, була надана належна правова оцінка судами при розгляді справи № 909/553/23.

Поряд із цим, з урахуванням висновків рішення у справі № 909/553/23 також не може бути розцінено в якості доказів віднесення спірної земельної ділянки до державної власності посилання позивача на здійснення після відкриття провадження у справі № 910/14054/24 Державною екологічною інспекцією Карпатського округу державного нагляду (контролю) в частині здійснення делегованих органами виконавчої влади повноважень у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів відносно Ворохтянської селищної ради в період з 12.02.2024 року по 23.02.2024 року, за результатами якого складено Акт № 2/023 та припис № 2 від 28.02.2024 року, якими зазначено, зокрема, про не вжиття Ворохтянською селищною радою заходів з відмежування та встановлення в натурі на місцевості меж, державних знаків та аншлагів на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, чим порушено вимоги ст. 7, 21 Закону України «Про природно-заповідний фонд» та Положення про єдині державні знаки та аншлаги на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду України, затвердженого наказом Мінприроди України від 29.03.1994 року №30», оскільки така перевірка пов`язана виключно з контролем додержання природоохоронного законодавства та порядку використання і охорони природних ресурсів, відтак, її результат жодним чином не впливає на вирішення даного спору та, зокрема, визначення статусу спірної земельної ділянки.

Таким чином, дослідивши обставини справи, беручи до уваги висновки суду у справі № 909/533/23 щодо відповідності технічної документації вимогам законодавства та віднесення спірної земельної ділянки в силу закону до земель комунальної власності Ворохтянської селищної ради, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем у встановленому законодавством порядку, зокрема, в розумінні ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, та, відповідно, відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

При цьому суд звертає увагу, що формування нових позовних вимог, які включають частину вже розглянутих в іншій справі вимог, з метою переоцінки встановлених у справі № 909/533/23 обставин та фактів, суперечить принципу правової визначеності, позаяк преюдиціальні факти, встановлені у рішенні, є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили (постанова Верховного Суду від 28.01.2020 у справі №917/31335/18).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції законів України та на засадах верховенства права (частина 1статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 року у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 2, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухвалюватись у відповідності до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом та з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні статті 74 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 29 грудня 2025 року.

Суддя А.М. Селівон