ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2025 р. м. Київ Справа №911/1375/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ідіджі Груп» (04073, м. Київ, вул. Куренівська, буд. 27)

до Державної податкової служби України (04053, м. Київ, площа Львівська, 8)

про усунення перешкод у праві користування та розпорядження майном

Суддя Третьякова О.О.

Секретар судового засідання Капля Є.В.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ідіджі Груп» (далі позивач, ТОВ «Ідіджі Груп») звернулось до Господарського суду Київської області із позовною заявою до Державної податкової служби України (далі відповідач, ДПС України) про:

- усунення перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження майном нежитловим приміщенням №2 загальною площею 108,3 кв.м. за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Чорновола, буд. 11, реєстраційний номер об`єкта: 06, шляхом припинення податкової застави (номер обтяження: 58509369, дата 12.02.2025), накладеної Державною податковою службою України;

- усунення перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження майном нежитловим приміщенням №5 загальною площею 109,7 кв.м за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Чорновола, буд. 11, реєстраційний номер об`єкта: 06, шляхом припинення податкової застави (номер обтяження: 58509041, дата 12.02.2025), накладеної Державною податковою службою України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в квітні 2025 позивач в межах виконавчого провадження №74529966 набув у власність вищевказані нежитлові приміщення №2 та №5, однак в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з лютого 2025 містяться записи про те, що вказані нежитлові приміщення перебувають в податковій заставі відповідача з метою забезпечення сплати податкового боргу платника податків - Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА». Посилаючись на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» було колишнім власником цих приміщень і що ці приміщення на даний вже не належать цьому платнику і тому не можуть бути продані з метою погашення податкового боргу цього платника, позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження вказаним майном шляхом припинення їх податкової застави.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.04.2025 відкрито провадження у справі №911/1375/25 за правилами загального позовного провадження, встановлено сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті справи, підготовче засідання призначено на 15.05.2025. Ухвала суду від 25.04.2025 про відкриття провадження у справі доставлена сторонам в їхні електронні кабінети ЄСІТС.

У підготовче засідання 15.05.2025 з`явився позивач, не з`явився відповідач, протокольною ухвалою підготовче засідання було відкладено на 12.06.2025. Про відкладення підготовчого засідання відповідачу направлено ухвалу суду від 15.05.2025.

11.06.2025 та повторно 16.06.2025 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач послався на відсутність у нього передбачених пунктом 93.1 статті 93 Податкового кодексу України підстав для звільнення спірних нежитлових приміщень №2 та №5 з-під податкової застави.

У підготовче засідання 12.06.2025 та 26.06.2025 з`явились обидві сторони, протокольною ухвалою суд продовжив відповідачу строк для подання відзиву до 16.06.2025. Протокольною ухвалою підготовче засідання відкладалось на 26.06.2025. За наслідками з`ясування думок сторін про можливість закінчення підготовчого провадження суд в підготовчому засіданні 26.06.2025 протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 07.08.2025.

07.08.2025 та 21.08.2025 відбулись судові засідання з розгляду справи по суті, у яких були присутні представники обох сторін, які надали пояснення по суті справи. В судовому засіданні 07.08.2025 та 21.08.2025 оголошувались перерви відповідно на 21.08.2025 та на 11.09.2025.

29.08.2025 до Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про дослідження судом постанов державного виконавця від 28.11.2024 про арешт спірних у справі №911/1375/25 нежитлових приміщень, винесених у виконавчому провадженні №74529966, в межах якого позивач в квітні 2025 набув у власність вищевказані нежитлові приміщення.

В судове засідання 11.09.2025 сторони не з`явились, ухвалою суду від 11.09.2025 судове засідання було відкладено на 02.10.2025.

02.10.2025 судове засідання у справі №911/1375/25 не відбулось у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги, ухвалою суду від 03.10.2025 судове засідання було перепризначено на 23.10.2025. Ухвала суду від 03.10.2025 направлена сторонам в їхні електронні кабінети ЄСІТС.

В судове засідання 23.10.2025 сторони не з`явились, від позивача надійшла заява про проведення судового засідання без участі представника позивача. Враховуючи, що обидві сторони були повідомлені про розгляд справи та виклали їхні правові позиції у поданих до суду письмових заявах по суті справи, клопотань про відкладення судового засідання не заявляли, суд дійшов висновку про те, що неявка сторін не перешкоджає розгляду справи відповідно до частини 1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, проаналізувавши позовні вимоги та заперечення проти них, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши пояснення сторін та оцінивши наявні докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд

встановив:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.12.2023 у справі №910/12320/23 було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (ТОВ «ДІЄСА») на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ідіджі Груп» (ТОВ «Ідіджі Груп», позивач у справі №911/1375/25 та стягувач у справі №910/12320/23) 6102379,47 грн заборгованості та 91535,70 грн судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2024 апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2023 у справі №910/12320/23 повернута скаржнику на підставі частини 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку із поверненням апеляційної скарги, як зазначено вище, рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2023 у справі №910/12320/23 набрало законної сили 13.03.2024, про що в Єдиному державному реєстрі судових рішень міститься відповідна позначка про те, що датою набрання законної сили рішенням від 18.12.2023 у справі №910/12320/23 є 13.03.2024.

21.03.2024 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Назаром Васильовичем було відкрите виконавче провадження №74529966 (ВП №74529966) з примусового виконання наказу від 21.03.2024 у справі № 910/12320/23 про стягнення з ТОВ «ДІЄСА» на користь ТОВ «Ідіджі Груп» присуджених рішенням від 18.12.2023 у справі №910/12320/23 6102379,47 грн заборгованості та 91535,70 грн судового збору.

Як випливає із інформаційної довідки від 14.10.2025 №447648354 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 22.03.2024 приватним виконавцем Павлюком Назаром Васильовичем у межах вказаного виконавчого провадження №74529966 був накладений арешт на належне Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» як боржнику нерухоме майно, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 22.03.2024 внесено запис про обтяження (запис №54236514, спеціальний розділ), відповідно до якого:

- особою, майно/права якої обтяжуються є ТОВ «ДІЄСА»;

- опис предмета обтяження: все нерухоме майно в межах суми звернення стягнення, крім нежитлового приміщення площею 17,3 кв.м., РНОНМ 06, та нежитлового приміщення площею 51,6 кв.м., РНОНМ 06;

- вид обтяження: арешт нерухомого майна.

В межах вказаного виконавчого провадження №74529966 приватним виконавцем було описано та реалізовано деяке нерухоме майно боржника - ТОВ «ДІЄСА». Зокрема, приватним виконавцем було описано та передано на реалізацію таке нерухоме майно боржника (ТОВ «ДІЄСА»), а саме:

- нежитлове приміщення №2 загальною площею 108,3 кв.м за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Чорновола В`ячеслава, будинок 11, РНОНМ 06, тут і далі за текстом - нежитлове приміщення №2;

- нежитлове приміщення №5 загальною площею 109,7 кв.м за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Чорновола В`ячеслава, будинок 11, РНОНМ 06, тут і далі за текстом - нежитлове приміщення №5.

Як випливає із Актів про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 04.04.2025, складених у межах виконавчого провадження №74529966, треті електронні торги з реалізації вищевказаних нежитлового приміщення №2 (РНОНМ 06) та нежитлового приміщення №5 (РНОНМ 06) не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

Приватним виконавцем Павлюком Н.В. скеровано на адресу стягувача (ТОВ «Ідіджі Груп») повідомлення з пропозицією стягувачу в порядку частини 6 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» залишити за собою зазначені вище нежитлові приміщення №2 та №5.

Листами № 25-03-31-01 та № 25-03-01-02 від 31.03.2025 ТОВ «Ідіджі Груп» повідомило приватного виконавця про те, що стягувач виявив бажання залишити за собою зазначені вище нежитлові приміщення №2 та №5.

04.04.2025 постановою приватного виконавця Павлюка Н.В. в межах виконавчого провадження № 74529966 було передано стягувачу - ТОВ «Ідіджі Груп» в рахунок часткового погашення заборгованості в розмірі 2308236,00 грн за наказом №910/12320/23 від 21.03.2024, що видав Господарський суд міста Києва, наступне майно: нежитлове приміщення №2 загальною площею 108,3 кв.м за адресою: м. Бровари, вул. Чорновола, буд. 11 (РНОНМ 06).

Крім того, 04.04.2025 постановою приватного виконавця Павлюка Н.В. в межах виконавчого провадження №74529966 було передано стягувачу - ТОВ «Ідіджі Груп» в рахунок погашення заборгованості в розмірі 2335032,00 грн за наказом №910/12320/23 від 21.03.2024, що видав Господарський суд міста Києва, наступне майно: нежитлове приміщення №5 загальною площею 109,7 кв.м за адресою: м. Бровари, вул. Чорновола, буд. 11 (РНОНМ 06).

09.04.2025 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Лисогором О.А. позивачу були видані свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулись, а саме:

- свідоцтво (реєстровий № 610) про право власності на нежитлове приміщення №2 загальною площею 108,3 кв.м за адресою: м. Бровари, вул. Чорновола, буд. 11;

- свідоцтво (реєстровий № 611) про право власності на нежитлове приміщення №5 загальною площею 109,7 кв.м за адресою: м. Бровари, вул. Чорновола, буд. 11.

Право власності позивача на обидва вищевказані нежитлові приміщення №2 та №5 було зареєстроване 09.04.2025 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягами від 09.04.2025 №421990133 та №421990804 із зазначеного реєстру, виданими приватним нотаріусом Лисогором О.А.

Водночас, за час здійснення виконавчого провадження №74529966, а саме 12.02.2025 на вищевказані нежитлові приміщення №2 та №5 було накладено обтяження (податкова застава) в інтересах Державної податкової служби України (відповідач у справі №911/1375/25).

Так, як випливає зі інформаційних довідок від 14.04.2025 №422525879 та №422524908 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна:

- на нежитлове приміщення №2 12.02.2025 було накладено обтяження №58509369, обтяжувач ДПС України. Підставою для застосування обтяження є рішення про опис майна у податкову заставу №10220/6/31-00-13-01-06 від 02.10.2023, Акт опису майна №17/26-15-13-03-14 від 10.02.2025. Боржником за податковою заставою (обтяженням №58509369) є ТОВ «ДІЄСА»;

- на нежитлове приміщення №5 12.02.2025 було накладено обтяження №58509041, обтяжувач ДПС України. Підставою для застосування обтяження є рішення про опис майна у податкову заставу №10220/6/31-00-13-01-06 від 02.10.2023 року, Акт опису майна №16/26-15-13-03-14 від 10.02.2025 року. Боржником за податковою заставою (обтяженням №58509041) є ТОВ «ДІЄСА».

Як випливає із складених податковим керуючим Актів опису майна у податкову заставу від 10.02.2025 №16/26-15-13-03-14 та № 17/26-15-13-03-14, з підстав наявності у ТОВ «ДІЄСА» податкового боргу податковим керуючим цими актами проведено опис нерухомого майна, а саме нежитлових приміщень №2 та №5, які станом на момент проведення опису належали на праві власності ТОВ «ДІЄСА».

Вказані обтяження №58509369 та №58509041 (податкова застава на нежитлові приміщення №2 та №5) на момент вирішення судом спору у цій справі №911/1375/25 не припинені.

Звертаючись в квітні 2025 до Господарського суду Київської області з позовом до відповідача у цій справі №911/1375/25 про усунення перешкод у праві користування та розпорядження майном, позивач посилається на те, що вказані обтяження у вигляді податкової застави на нежитлові приміщення №2 та №5 порушують право власності позивача як нового власника зазначеного нерухомого майна.

Заперечуючи проти позову у цій справі, відповідач посилається на відсутність у нього передбачених пунктом 93.1 статті 93 Податкового кодексу України підстав для звільнення спірних нежитлових приміщень з-під податкової застави.

Ключовим питанням, яке постало перед судом у цій справі №911/1375/25, є питання можливості/неможливості припинення у судовому порядку податкової застави нерухомого майна, якщо його новий власник не є боржником за податковим боргом.

Надаючи правову оцінку вищевказаним обставинам справи, які підтверджуються наявними у справі письмовими та електронними доказами, та доводам сторін, а також вирішуючи спір, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги у цій справі підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Наявними у справі доказами підтверджується та сторонами не оспорюється, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Ідіджі Груп» (позивач у справі) з квітня 2015 є новим власником спірних у цій справі нежитлових приміщень №2 та №5.

Вказані нежитлові приміщення №2 та №5 були набуті позивачем у власність в процесі здійснення виконавчого провадження №74529966 та належать позивачу на праві власності на підставі свідоцтв про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулись, які видані приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Лисогором О.А. 09.04.2025 та зареєстровані в реєстрі за №610 та 610. Право власності позивача на обидва вищевказані нежитлові приміщення №2 та №5 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Попереднім власником спірних нежитлових приміщень №2 та №5 (до моменту їх придбання позивачем) було Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА».

Сторони справи не оспорюють та наявними у справі копіями актів опису майна у податкову заставу від 10.02.2025 №16/26-15-13-03-14 та № 17/26-15-13-03-14 підтверджується, що підставою для обтяжень №58509369 та №58509041 (податкової застави), про припинення яких заявлені позовні вимоги у цій справі, є виникнення податкового боргу у ТОВ «ДІЄСА», яке станом на момент проведення опису та реєстрації податкової застави було власником цих нежитлових приміщень №2 та №5. В той час як ТОВ «Ідіджі Груп» стало власником цих приміщень в квітні 2025. Тобто спірна податкова застава пов`язана з податковим боргом ТОВ «ДІЄСА» як колишнього власника цих нежитлових приміщень №2 та №5 та не пов`язана з податковими зобов`язаннями ТОВ «Ідіджі Груп».

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (ПК України).

За змістом підпункту 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова застава це спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Відповідно до пункту 89.2 статті 89 ПК України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Вичерпний перелік підстав для припинення податкової застави майна боржника наведено у статті 93 ПК України.

Так, згідно з пунктом 93.1 цієї статті майно платника податків звільняється з податкової застави з дня:

- отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу та/або розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань та процентів за користування розстроченням (відстроченням) в установленому законодавством порядку;

- визнання податкового боргу безнадійним;

- набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства;

- отримання платником податків внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження або в інших випадках, передбачених статтею 55 цього Кодексу, рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання;

- отримання платником податків згоди контролюючого органу на відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 92 цього Кодексу.

У пункті 93.2 статті 93 ПК України зазначено, що підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених пунктом 93.1 цієї статті.

Отже, податкова застава є способом забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених ПК України. Право податкової застави виникає згідно з ПК України та не потребує письмового оформлення. Підставою виникнення податкової застави є несплата у строки, встановлені ПК України, сум грошових зобов`язань. Податкова застава виникає з дня виникнення у платника податків податкового боргу з грошових зобов`язань. При виникненні права податкової застави майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків. У зв`язку з цим, закон передбачає оформлення майна, на яке поширюється право податкової застави, актом опису, яке здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу. Такі висновки викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №803/3853/15 та від 30.09.2025 у справі № 914/2949/24.

Відповідно до пункту 90.1 Податкового кодексу України пріоритет податкової застави щодо пріоритету інших обтяжень (включаючи інші застави) встановлюється відповідно до закону.

Хоча право податкової застави виникає в момент виникнення податкового боргу, однак для реалізації цього права орган податкової служби має його зареєструвати у відповідному порядку.

Так, у пункті 2 частини 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно це єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до пункту 4 частини 1 ст.4 зазначеного Закону державній реєстрації прав підлягають, зокрема, такі обтяження речових прав на нерухоме майно:

- арешт;

- податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Аналізуючи вказане положення ст.4 зазначеного Закону, слід дійти висновку, що як податкова застава нерухомого майна, так і арешт, накладений у виконавчому провадженні приватним виконавцем на нерухоме майно, є обтяженнями, які підлягають державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Водночас, положеннями пункту 9 частини 2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення. Частиною 2 ст. 129-1 Конституції України визначено позитивний обов`язок держави забезпечити виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист та охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Примусове виконання судових рішень здійснюється відповідно до умов та порядку, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» (у редакції станом на квітень 2025 на момент передачі спірних нежитлових приміщень №2 та №5 у власність позивачу), надалі Закон України «Про виконавче провадження», статтею 1 якого визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання, зокрема, судових рішень, є сукупністю дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 6 частини 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

В частині 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Отже, накладення арешту на нерухоме майно у виконавчому провадженні є першим етапом звернення стягнення на майно боржника, за яким слідують вилучення та примусова реалізація майна.

Відповідно до встановлених судом у цій справі обставин арешт на спірні нежитлові приміщення №2 та №5 приватним виконавцем в інтересах позивача як стягувача у виконавчому провадженні №74529966 був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.03.2024, а податкова застава була зареєстрована в інтересах відповідача пізніше - 12.02.2025.

Наразі ні на момент реєстрації арешту, податкової застави, ні на час розгляду даної справи чинне законодавство не встановлювало та не встановлює для податкової застави вищого пріоритету по відношенню до обтяження у вигляді арешту, що було зареєстровано раніше за податкову заставу, ще й з урахуванням того, що на момент реєстрації податкової застави тривав (до моменту реалізації виконавцем спірного нерухомого майна) накладений виконавцем арешт.

У постанові Великої Палатою Верховного Суду у справі №911/1278/20 від 05.04.2023 (яка стосується спору про рухоме майно, але аргументація та правові висновки якої щодо цивільного обороту майна є релевантними також і для нерухомого майна) зазначено, що цивільний оборот є основою економіки. Сучасний розвиток економіки потребує швидкого і безпечного, а відтак ефективного і дешевого обороту, добросовісні учасники якого будуть захищеними і не страждатимуть від несподіваного виявлення обставин, які розумна і обачлива особа не могла передбачити, і не нестимуть збитки, пов`язані з такими обставинами. Отже, добросовісний набувач має бути впевнений, що він не буде позбавлений свого права і воно не буде обмежене внаслідок існування іншого права чи обтяження, про яке добросовісний набувач не знав і не міг знати. За іншого підходу збитки добросовісного набувача негативно відіб`ються на вартості товарів, робіт, послуг та ефективності економіки загалом. Тому надзвичайно важливими є правила про набуття добросовісним набувачем прав на майно (так званий захист власності в динаміці).

Водночас не менш важливим є захист правоволодільців від загрози позбавлення їх своїх прав, у тому числі шляхом втрати майна чи його обтяження, зокрема на користь добросовісних набувачів (так званий захист власності у статиці). Так, якщо власник знає, що передаючи своє майно у володіння іншій особі, наприклад в оренду, в лізинг, в заклад тощо, він ризикує втратити право власності на своє майно, то це ніяк не сприятиме обороту, зробить його повільним і дорогим. На схожі ризики наражається і кредитор, який погоджується на забезпечення своїх вимог заставою, предмет якої не передається у володіння кредитору як заклад, а залишається у володінні боржника чи іншого заставодавця (майнового поручителя). Прагнення кредитора отримати предмет застави у володіння призводить до неможливості користування боржником чи майновим поручителем цим майном, зокрема для виготовлення продукції, виконання робіт тощо, що теж вкрай негативно відбивається на стані економіки.

Отже, власники, заставодержателі та інші володільці прав на майно, яке знаходиться у володінні інших осіб, мають бути забезпечені інструментарієм, який, з одного боку, дозволить добросовісним набувачам вчасно дізнатися про можливу наявність прав на майно інших осіб, а з іншого боку, дозволить правоволодільцям власними діями уникнути появи добросовісного набувача чи настання інших негативних наслідків розпорядження майном (пункти 7.25-7.27 постанови Великої Палатою Верховного Суду у справі №911/1278/20 від 05.04.2023).

Як вбачається, саме на досягнення цих цілей спрямований Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (в питанні рухомого майна) та Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в питанні нерухомого майна), які передбачають здійснення реєстрації обтяжень на рухоме та нерухоме майно у відповідних державних реєстрах.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З цих підстав суд відхиляє доводи позивача про те, що лише після реєстрації в квітні 2025 свого права власності на спірні нежитлові приміщення №2 та №5 позивач виявив, що ці об`єкти нерухомості перебувають в податковій заставі відповідача. Суд з цього приводу зазначає, що податкова застава на вказані об`єкти нерухомого майна була зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.02.2025 (обтяження №58509369 та №58509041), а тому позивач, набуваючи ці об`єкти нерухомого майна у власність в квітні 2025, перед набуттям зазначеного нерухомого майна у власність знав або повинен був знати про існування податкової застави, звернувшись за відповідною інформацією до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно як обачливий покупець.

Суд також відхиляє посилання позивача на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 06.02.2024 у справі №914/2901/21, оскільки правовідносини у справі №914/2901/21 (відповідно до обставин якої, як вбачається, майно було придбано на електронних торгах покупцем-третьою особою, яка не була стягувачем (кредитором боржника) у виконавчому провадженні) не є релевантними для цієї справи №911/1375/25 (відповідно до обставин якої позивач ТОВ «Ідіджі Груп» спірне нерухоме майно придбав не як покупець на електронних торгах, а набув його як кредитор боржника у виконавчому провадженні в якості нереалізованого на електронних торгах майна та за обставин, коли у цього боржника був також інший кредитор податковий орган і обидва кредитори - позивач та податковий орган мали інтерес у зверненні стягнення на майно боржника для погашення їх вимог).

Водночас, суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду послідовно дотримується сформованої практики про пріоритет обтяження, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав раніше пізніших обтяжень:

- так, у пункті 40 постанови від 23.10.2019 у справі №922/3537/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно в разі задоволення позову. Іпотека або арешт нерухомого майна, що накладається виконавцем у межах виконавчого провадження, мають ту ж саму мету. Тому іпотека або арешт, що зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно раніше, мають вищий пріоритет, ніж заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, які були зареєстровані пізніше. У цьому разі заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, не є перешкодою для реалізації майна, а покупець такого майна набуває право власності на нього вільним від зазначених обтяжень;

- у пункті 7.3.10 постанови від 25.05.2021 у справі № 923/971/19 Велика Палата Верховного Суду зазначала, що продаж майна боржника з публічних торгів у виконавчому провадженні за наявності чинного його обтяження арештом у кримінальній справі може бути підставою недійсності правочину з відчуження такого майна чи визнання незаконними дій державного виконавця у виконавчому провадженні, якщо таке обтяження має вищий пріоритет, порівняно з пріоритетом іпотеки та арешту нерухомого майна, що накладений виконавцем у межах виконавчого провадження (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №922/3537/17. У протилежному випадку судовий арешт майна може бути несправедливо використаний на шкоду іпотекодержателю та на користь іншого кредитора, чиї вимоги виникли пізніше.

У постанові від 05.05.2025 у справі № 466/2651/23 Верховний Суд зазначив, що у випадку забезпечення позову у справі, де іпотекодержатель не є учасником справи, та в якій забезпечується позов щодо майна, переданого в іпотеку, та право іпотекодержателя ця особа набула до забезпечення позову, права та інтереси іпотекодержателя захищені правилами пріоритетності іпотеки, й потреби в оскарженні будь-якого забезпечення позову, з огляду на порушення прав іпотекодержателя, немає.

Таким чином, на переконання суду, ключовою обставиною для правильного вирішення спору у цій справі №911/1375/25, враховуючи конкуренцію між обтяженнями, які були встановлені в інтересах двох кредиторів одного і того ж самого боржника ТОВ «ДІЄСА», а саме обтяженням, яке було встановлено в інтересах ТОВ «Ідіджі Груп» як стягувача на нерухоме майно боржника у виконавчому провадженні, з однієї сторони, та обтяженням, яке було встановлено в інтересах податкового органу як заставодержателя нерухомого майна боржника як платника з податковим боргом, з іншої сторони, є черговість реєстрації цих обтяжень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Така черговість та відповідний пріоритет є втіленням ще римського принципу - qui prior est tempore, potior est jure (перший в часі - сильніший по праву).

Оскільки відповідно до встановлених судом у цій справі обставин в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно податкова застава була зареєстрована пізніше (12.02.2025), ніж був зареєстрований приватним виконавцем арешт на спірні нежитлові приміщення №2 та №5 у виконавчому провадженні №74529966 (22.03.2024), то накладена пізніше податкова застава не була перешкодою для реалізації цього нерухомого майна у межах виконавчого провадження і тому ТОВ «Ідіджі Груп» як покупець такого майна набуло право власності на нього вільним від обтяжень податкової застави.

Відповідно до частини 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини 1 та 2 ст. 319 Цивільного кодексу України).

У частині 2 ст. 328 Цивільного кодексу України унормовано, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 ст. 391 Цивільного кодексу України).

У розумінні цієї норми право власності може бути також порушене без вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, в якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем може бути лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

У цій справі відповідач жодним чином не спростував правомірності набуття Товариством з обмеженою відповідальністю «Ідіджі Груп» права власності на спірні нежитлові приміщення №2 та №5, що перебували під податковою заставою.

При цьому відповідне нерухоме майно знаходиться у податковій заставі через наявність податкового боргу у ТОВ «ДІЄСА», якому воно належало до моменту реалізації цього позивачу у межах виконавчого провадження. Водночас ТОВ «Ідіджі Груп», яке стало власником нерухомого майна за результатами виконавчого провадження, не є боржником за податковим боргом і, придбавши нерухоме майно, на яке у виконавчому провадженні було накладено арешт ще до моменту виникнення податкової застави та яке було реалізовано в процедурі виконавчого провадження, розраховувало, що матиме можливість вільно розпоряджатися ним, а держава в особі відповідних органів не перешкоджатиме цьому та належним чином виконуватиме власні зобов`язання.

Таким чином, не пов`язана з особою позивача податкова застава порушує його права, як власника майна, на розпорядження ним, а тому наявні підстави для її припинення.

Отже, суд дійшов висновку про те, що продовження існування податкової застави порушує право власності позивача на спірні нежитлові приміщення №2 та №5, а отже негаторний позов позивача до відповідача про припинення податкової застави є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Витрати позивача сплаті судового збору в сумі 4844,80 грн за подання позову відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України підлягають відшкодуванню позивачу відповідачем.

Керуючись ст. 2, 4-9, 11, 13, 14, 18, 20, 73-80, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ідіджі Груп» до Державної податкової служби України про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном задовольнити.

2. Усунути перешкоди у здійсненні Товариством з обмеженою відповідальністю «Ідіджі Груп» (04073, м. Київ, вул. Куренівська, буд. 27, ) права користування та розпорядження майном нежитловим приміщенням №2 загальною площею 108,3 кв.м за адресою: Київська область, м.Бровари, вул. Чорновола В`ячеслава, будинок 11, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 06, шляхом припинення податкової застави (номер обтяження: 58509369, дата 12.02.2025), накладеної Державною податковою службою України (04053, м. Київ, площа Львівська, 8, ).

3. Усунути перешкоди у здійсненні Товариством з обмеженою відповідальністю «Ідіджі Груп» (04073, м. Київ, вул. Куренівська, буд. 27, ) права користування та розпорядження майном нежитловим приміщенням №5 загальною площею 109,7 кв.м за адресою: Київська область, м.Бровари, вулиця Чорновола В`ячеслава, будинок 11, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 06, шляхом припинення податкової застави (номер обтяження: 58509041, дата 12.02.2025), накладеної Державною податковою службою України (04053, м. Київ, площа Львівська, 8, ).

4. Стягнути з Державної податкової служби України (04053, м. Київ, площа Львівська, 8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ідіджі Груп» (04073, м. Київ, вул. Куренівська, буд. 27, ) 4844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн 80 коп. витрат зі сплати судового збору.

Рішення Господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку, які передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 06.02.2026.

Суддя О.О. Третьякова