ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"06" листопада 2025 р. м. Київ Справа № 911/1819/24
Господарський суд Київської області
Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., секретар судового засідання Костюк А.С., розглянув заяву (вх.№9428/25 від 23.10.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» про ухвалення додаткового рішення у справі № 911/1819/24
за позовом Заступника Генерального прокурора
в особі Міністерства охорони здоров`я України
Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державне підприємство «Медичні закупівлі України»
про стягнення 12387200,00 грн
за участі представників cторін:
прокурор: Кукло Д.С., посвідчення №076378 видане 01.03.2023
позивача: не з`явився;
відповідача: не з`явився;
третьої особи: не з`явився;
Обставини справи:
У провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа за позовом Заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» про стягнення штрафних санкцій за договором про закупівлю від 28.09.2021 № 09/253-09/2021, що укладений між відповідачем та Державним підприємством «Медичні закупівлі України» у загальному розмірі 12387200,00 грн, з яких: 6899200,00 грн - пеня, 5488000,00 грн - штраф.
Заступник Генерального прокурора звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою про скасування ухвали Господарського суду Київської області від 11.12.2024 у справі № 911/1819/24 та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 апеляційну скаргу Заступника Генерального прокурора задоволено, ухвалу Господарського суду Київської області від 11.12.2024 у справі № 911/1819/24 скасовано, справу № 911/1819/24 передано на розгляд до Господарського суду Київської області.
02.07.2025 через канцелярію Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1819/24 повернулись до Господарського суду Київської області.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2025 справу передано на розгляд судді Саванчук С.О.
Згідно з частиною 14 статті 32 Господарського процесуального кодексу України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.07.2025 прийнято справу №911/1819/24 за позовом Заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» про стягнення штрафних санкцій до свого провадження.
За результатами розгляду справи, у судовому засіданні 21.10.2025 проголошено скорочене рішення суду (вступну та резолютивну частини) у справі №911/ 1819/24 про повну відмову у задоволенні позову.
У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від відповідача надійшла заява (вх.№9428/25 від 23.10.2025) про ухвалення додаткового рішення (про вирішення питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу).
До заяви відповідачем додано: ордер на надання правничої допомоги, копію договору №23/02-20 про надання правничої допомоги від 23.02.2020, копію акту приймання-передачі наданих послуг від 23.10.2025, копію рахунку на оплату, квитанції №4852975, №4852976.
Згідно із статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до частин 3 та 4 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно до частин 1, 2 статті 221, статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку про необхідність призначення судового засідання з розгляду заяви (вх.№9428/25 від 23.10.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» про ухвалення додаткового рішення, при цьому, явка представників учасників справи у вказане судове засідання не є обов`язковою, а їх відсутність не перешкоджатиме розгляду заяви.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.10.2025 призначено судове засідання з розгляду заяви (вх.№9428/25 від 23.10.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» про ухвалення додаткового рішення на 06.11.2025 о 12:30.
06.11.2025 у судове засідання з`явився прокурор, представники позивача, відповідача та третьої особи не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені у підсистемі ЄСІТС Електронний суд.
За результатом розгляду заяви (вх.№9428/25 від 23.10.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» про ухвалення додаткового рішення у справі №911/1819/24, суд
Згідно із статтею 16 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12) частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
У постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, прийнятій об`єднаною палатою Касаційного господарського суду, викладено висновок, що практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі №920/13/19 наголосив, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може з власної ініціативи не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (до таких висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Судом враховано, що рішенням Господарського суду Київської області від 21.10.2025 у задоволенні позову Заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» про стягнення штрафних санкцій відмовлено повністю.
За заявою відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» про ухвалення додаткового рішення у справі №911/1819/24 заявлено про покладання на Офіс Генерального прокурора витрат відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 120000,00 грн.
- розмір заявлених відповідачем судових витрат на правничу допомогу не доведений належними і допустимим доказами, а також є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих послуг;
- у провадженні судів перебувають ще 14 аналогічних справ за позовами прокурора до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром», що свідчить про обізнаність адвокатів з обставинами усіх цих справ та спірних правовідносин, що істотно спрощує надання правничих послуг;
- правова позиція представника відповідача у всіх таких справах є єдиною, а, отже, підготовка у справі №911/1819/24 не вимагала великого обсягу аналітичної й технічної роботи;
- справа щодо порушення господарського зобов`язання з поставки товару та стягнення штрафних санкцій є типовою та не складною, у той час як визначена вартість витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 120000,00 грн є надмірною;
- у відзиві на позовну заяву відповідач зазначав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом цієї справи складає 100000,00 грн, натомість, у заяві про винесення додаткового рішення відповідач заявляє про стягнення з прокуратури 120000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Проте, заява відповідача про винесення додаткового рішення не містить жодних обґрунтувань щодо збільшення фактичної суми судових витрат.
В якості підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, відповідач надав суду копії ордеру на надання правничої допомоги серія ВК №1120156 від 16.02.2024, договору №23/02-20 про надання правової допомоги від 23.02.2020, додатку №36 до договору про надання правової допомоги №23/02-20 від 23.02.2020, акту приймання-передачі наданих послуг від 23.10.2025, рахунка на оплату №23-10/2025 від 23.10.2025.
Так, відповідно до договору №23/02-20 про надання правової допомоги від 23.02.2020 Адвокатське об`єднання «УНІЛЕКС» (далі «Об`єднання»), з однієї сторони та Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОСПЕЦПРОМ» (далі клієнт), з іншої сторони уклали договір про те, що клієнт, в процесі здійснення своєї діяльності має потребу в отриманні кваліфікованої та оперативної правової допомоги, в тому числі, але не виключно: здійснення юридичного супроводу договірних взаємовідносин з фізичними та юридичними особами, захист інтересів клієнта в державних та недержавних підприємствах, установах, організаціях, органах влади та управління, правоохоронних, виконавчих, судових органах, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правого характеру, забезпечення захисту клієнта щодо захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, здійснення юридичної підготовки документів клієнта, проведення юридичної експертизи документів, юридичний аналіз ситуацій, що склалися в процесі господарської діяльності і можуть призвести до настання негативних наслідків для клієнта, а також опрацювання системи заходів щодо їх попередження та/або усунення, консультації з питань оподаткування та ведення податкового обліку, роз`яснення чинного законодавства України, аналіз законодавчих та нормативних документів, представництво інтересів клієнта в державних та недержавних підприємствах, установах, організаціях, органах влади та управління, правоохоронних, виконавчих, судових органах, інша правова допомога.
За результатом розгляду заяви (вх.№9428/25 від 23.10.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» про ухвалення додаткового рішення у справі № 911/1819/24, суд дійшов висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За приписами частини третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядку.
За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
У постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що форми гонорару відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Форма гонорару, що визначена умовами договору про надання правової допомоги, який укладений між відповідачем та адвокатським об`єднанням, є фіксованою та становить 120000,00 грн.
У запереченнях на заяву про винесення додаткового рішення прокурор зауважував на те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); за відсутності доказів витраченого часу адвокатами на виконання відповідних робіт (надання послуг), зокрема детального опису робіт, стягнення адвокатських витрат у зазначеній відповідачем сумі не відповідає критеріям розумності, співрозмірності та справедливості і становить надмірний тягар для органів прокуратури.
Крім того, прокурор зазначив про те, що спірні правовідносини у цій справі не є складними, а також вказав на існування ряду аналогічних справ, у яких позиція відповідача є однаковою, що, на думку прокурора, спрощує надання правничих послуг.
Окремо прокурор зауважив на неподання відповідачем доказів, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката.
Аналізуючи доводи прокурора, наведені в обгрунтування неспівмірності заявлених витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що у вирішенні питання щодо розподілу судових витрат за наслідками розгляду справ, провадження в яких відкрито за позовом прокурора в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позиція цього органу щодо заявленого прокурором позову не є вирішальним критерієм, оскільки прокурор бере участь у розподілі судових витрат нарівні з іншими учасниками справи. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 923/199/21.
Враховуючи встановлені обставини того, що форма гонорару за укладеним між Адвокатським об`єднанням «Унілекс» і ТОВ «Автоспецпром» договором є фіксованим розміром оплати, а не погодинним, суд відхиляє доводи прокурора щодо необхідності подання відповідачем детального опису наданих адвокатом послуг, відсутність якого, на думку прокурора, позбавляє можливості доводити неспівмірність заявлених витрат відносно обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Як вказано вище, сторона може доводити неспівмірність витрат і без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги.
Вказаний висновок про необов`язковість подання стороною детального опису наданих послуг у випадку погодження фіксованого розміру гонорару адвоката узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Також суд зазначає, що з огляду на зміст пункту 1 абзацу другого частини другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, наявність підтвердження оплати за надання правової допомоги не є обов`язковим та визначальним для вирішення питання щодо розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Так, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 викладено правовий висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Тому відсутність доказів сплати коштів за надану професійну правничу допомогу не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідний правовий підхід є сталим у судові практиці та неодноразово підтриманий Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 19.07.2022 у справі № 910/6807/21 та у постанові від 07.09.2022 у справі № 916/2348/21.
Водночас суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування необхідно виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Суд зазначає, що спір у цій справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору поставки в частині своєчасної поставки товару. Спори, що стосуються стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання господарського зобов`язання, є загальнопоширеними, а судова практика щодо вирішення таких спорів є сформованою та широко застосовною судами. Законодавство, яке регулює спірні правовідносини, обмежується положеннями Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України. Отже, опрацювання стратегії захисту інтересів клієнта і правових підстав позову не потребувало дослідження значного обсягу законодавства, судової практики чи опрацюванню великого обсягу документів.
Також, на думку суду, ця справа не є унікальною чи складною з огляду на наявність значної кількості аналогічних справ, що перебувають на розгляді, зокрема у Господарському суді Київської області, про що свідчить зміст заяв по суті спору в цій справі. Як наслідок, наявні в матеріалах справи докази також є типовими для такої категорії справ, а заяви відповідача по суті справи кардинально не відрізняються від заяв, поданих під час розгляду інших аналогічних спорів.
Суд також враховує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Враховуючи рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду відповідачем заяв та матеріалів, їх значення для справи, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої фактичності та неминучості) та розумності їх розміру, витрати на правову допомогу у розмірі 120000,00 грн не відповідають принципам розумності в цих правовідносинах, не є обґрунтованими та пропорційними до предмета спірних правовідносин.
Керуючись статтями 123, 129, 237, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецпром» (вх.№9428/25 від 23.10.2025) про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
3. У задоволенні іншої частини заяви відмовити.
4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне додаткове рішення суду складено 22.01.2026.
Суддя С.О. Саванчук