ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29 грудня 2025 року Справа № 903/1003/25

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., за участю секретаря судового засідання Назарова Н.В., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Володимирська фабрика гофротари

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Нововолинський ливарний завод

про стягнення 1 601 002,76 грн.

Представники сторін:

від позивача: Голядинець Михайло Віталійович (поза межами приміщення суду);

від відповідача: не прибули;

Встановив: 24 жовтня 2025 року на адресу Господарського суду Волинської області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Володимирська фабрика гофротари до Приватного акціонерного товариства Нововолинський ливарний завод про стягнення 1 601 002, 76 грн. коштів в т.ч. 1 344 097, 30 грн.- індексу інфляції та 256 905, 46 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем обов`язку в частинні своєчасного повернення боргу який виник у зв`язку із достроковим розірванням договору на капітальне будівництво №05-10/2024-Р від 17.10.2023.

Ухвалою суду від 28.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 24.11.2025.

12.11.2025 від Приватного акціонерного товариства Нововолинський ливарний завод через відділ документального забезпечення та контролю суду надійшов відзив на позовну заяву за вх. №01-87/5168/25.

17.11.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю Володимирська фабрика гофротари через відділ документального забезпечення та контролю суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву за вх. №01-87/01-87/5271/25.

Ухвалою суду від 24.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.12.2025, постановлено проведення судового засідання здійснити в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon" (https://easycon.com.ua/).

Ухвалою суду від 17.12.2025 судове засідання відкладено на 29.12.2025.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання. Ухвала суду від 29.12.2025 була надіслана електронною поштою в електронний кабінет відповідача та відповідно до довідок Господарського суду Волинської області доставлена до електронного кабінету 17.12.2025.

У відповідності до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач про розгляд справи судом повідомлений належним чином.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку.

Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Присутній в судовому засіданні представник позивача з посиланнями на обставини, викладені у позовній заяві,, відповіді на відзив, а також на докази, долучені до справи, пред`явлені до відповідача позовні вимоги підтримав, просить суд позов задоволити.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив:

17 жовтня 2023 року між ТОВ «Володимирська фабрика гофротари» (Новий боржник), ПрАТ «Нововолинський ливарний завод» (Боржник) та ТОВ «Ергобуд» (Кредитор) було укладено договір про заміну боржника, відповідно до п. 1.1 якого, цим Договором регулюються відносини, пов`язані із заміною сторони (Боржника) у зобов`язаннях, шо виникають згідно Договору підряду на капітальне будівництво №05-10/2024-Р від 17.10.2023 року (далі - Основний договір) на суму 10 000 000 грн. (десять мільйонів гривень) в т.ч. ПДВ.

Згідно п. 2.1 Договору про заміну боржника, Боржник переводить на Нового боржника борг (грошове зобов`язання) в загальному розмірі 10 000 000 грн. (десять мільйонів гривень) в т.ч. ПДВ, що перераховується Кредитору частками в порядку та на умовах, передбачених Основним договором, згідно рахунків, виставлених Боржнику Кредитором, а Новий боржник погоджується виконати зазначене грошове зобов`язання.

Відповідно до пункту 2.6 Договору про заміну боржника, після виконання Новим боржником грошового зобов`язання перед Кредитором, у Нового боржника вникає право вимоги до Боржника в розмірі сплаченої Новим боржником на користь Кредитора суми грошового зобов`язання. Якщо Основний договір з певних причин буде достроково припинено або розірвано до моменту повного виконання робіт за Основним договором, Новий боржник має право грошової вимоги до Боржника стосовно сум, фактично сплачених Новим боржником на користь Кредитора.

Згідно п. 2.7 договору, Боржник зобов`язаний сплатити на користь Нового боржника суму грошового зобов`язання впродовж 10 календарних днів з моменту належного завершення виконання робіт Кредитором за Основним договором, або з моменту розірвання/припинення Основного договору.

ТОВ «Володимирська фабрика гофротари» виконало взяті на себе грошові зобов`язання за Договором про заміну боржника від 17.10.2023 року щодо сплати 10 000 000 млн. зобов`язань ПрАТ «Нововолинський ливарний завод» перед ТОВ «Ергобуд» за Договором на капітальне будівництво №05-10/2024-Р від 17.10.2023 року (а.с. 8-18).

В подальшому ТОВ «Володимирська фабрика гофротари» отримало від ПрАТ «Нововолинський ливарний завод» лист №24/391 від 17.07.2024 року (а.с. 19), яким повідомлено про розірвання договору підряду в односторонньому порядку, згідно з яким, ПрАТ «Нововолинський ливарний завод» розриває Договір підряду на капітальне будівництво №05-10/2024-Р від 17.10.2023 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю Володимирська фабрика гофротари звернулось до відповідача з листом №228/07-24 від 31.07.2024 року (а.с. 20), в якому просило надіслати докази повідомлення ТОВ «Ергобуд» про розірвання договору підряду.

ПрАТ «Нововолинський ливарний завод» надіслало відповідь №24/431 від 12.08.2024 року (а.с. 21-22), до якого долучило копію листа №24/390 від 16.07.2024 року до ТОВ «Ергобуд» про розірвання договору в односторонньому порядку. Вказаний лист містить також відмітку про отримання даного листа директором ТОВ «Ергобуд».

У зв`язку із такими обставинами та достроковим розірванням Договору на капітальне будівництво №05-10/2024-Р від 17.10.2023 року, позивач на підставі п. 2.6 та п. 2.7 Договору про заміну боржника звернувся до ПрАТ «Нововолинський ливарний завод» із вимогою №250/08-24 від 20.08.2024 року про повернення коштів, в т.ч. сплачених на користь ТОВ «Ергобуд» 10 000 000 грн. (а.с. 23).

У відповіді №24/481 від 30.08.2024 року ПрАТ «Нововолинський ливарний завод» відмовило в задоволені вимоги (а.с. 25).

В подальшому Товариство з обмеженою відповідальністю Володимирська фабрика гофротари" звернулось до Господарського суду Волинської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства Нововолинський ливарний завод про стягнення 10 000 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 13.03.2025 у справі №903/866/24 відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Володимирська фабрика гофротари, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю Ергобуд до Приватного акціонерного товариства Нововолинський ливарний завод про стягнення 10 000 000,00 грн.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2025 рішення Господарського суду Волинської області від 13 березня 2025 року у справі №903/866/24 скасовано. Прийняти нове рішення. Позов задовольнити та стягнути з Приватного акціонерного товариства "Нововолинський ливарний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Володимирська фабрика гофротари" 10 000 000 грн. боргу, 150 000 грн. судового збору за подання позовної заяви та 180 000 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, а також скасував додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 26 березня 2025 року у справі № 903/866/24.

Верховний Суд постановою від 18 вересня 2025 року касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства Нововолинський ливарний завод залишив без задоволення, постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21 травня 2025 року у справі № 903/866/24 без змін.

Позивач зазначає, що ПрАТ «НЛЗ» добровільно виконало постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2025, сплативши на рахунок ТОВ «Володимирська фабрика гофротари» 10 330 000,00 грн., з яких 10000000,00 грн. - основний борг, 150000,00 грн. - компенсація судового збору за подання позовної заяви, 180000,00 грн. - компенсація судового збору за подання апеляційної скарги. На підтвердження оплати відповідачем було надано платіжну інструкцію №6937 від 05.06.2025 року (а.с. 28-29).

Позивач зазначає, що тривале невиконання відповідачем обов`язку щодо повернення належних Позивачу коштів призвело до значних фінансових втрат та збитків. Відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання на 313 днів, і впродовж даного строку підприємство не мало змоги використовувати таку значну суму коштів в своїй господарській діяльності, що створювало для нього додатковий фінансовий тиск і призводило до зменшення темпів розвитку та нарощування виробництва.

У зв`язку з цим існує необхідність в стягненні з відповідача на користь позивача інфляційних втрат і 3% річних.

ТОВ «Володимирська фабрика гофротари» надіслало на адресу ПрАТ «НЛЗ» лист вих. №340/09-25 від 24.09.2025 року з вимогою про сплату інфляційних втрат і 3% річних на суму 1 601 002,76 грн., надавши для цього 5-дений строк з моменту отримання вимоги. Даний лист було отримано відповідачем 06.10.2025 року, про що свідчить трекінг відправлень на сайті Укрпошти, проте ПрАТ «НЛЗ» вказаної вимоги в добровільному порядку не виконало і відповіді на вказаний лист не надало (а.с. 30-32).

Невиконання Приватним акціонерним товариством Нововолинський ливарний завод умов договору про заміну боржника від 17.10.2023, достроковим розірванням договору на капітальне будівництво №05-10/2024-Р від 17.10.2023 та наявність у відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю Володимирська фабрика гофротари боргових зобов`язань на суму 10 000 000,00 грн. у період з 27.07.2024 по 04.06.2025 включно, стало підставою для нарахування позивачем згідно ст. 625 ЦК України боржнику у зв`язку з цим за прострочення виконання грошового зобов`язання 1 344 097, 30 грн.- інфляційних втрат та 256 905, 46 грн. 3% річних.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам судом встановлено, наступне.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2025 рішення Господарського суду Волинської області від 13 березня 2025 року у справі №903/866/24 скасовано.

Прийняти нове рішення. Позов задоволено та стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Нововолинський ливарний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Володимирська фабрика гофротари" 10 000 000 грн. боргу, 150 000 грн. судового збору за подання позовної заяви та 180 000 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, а також скасував додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 26 березня 2025 року у справі № 903/866/24.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем має преюдиційне значення та не підлягає доказуванню в силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Суд встановив, що при розгляді судами справи №903/866/24 останніми були встановлені факти:

- належного виконання позивачем свого обов`язку згідно Договору про заміну боржника від 17.10.2023 року на суму 10 000 000,00 грн.;

- обов`язок відповідача сплатити дану суму коштів на рахунок позивача впродовж 10-ти календарних днів з моменту розірвання Договору підряду на капітальне будівництво від 17.10.2023;

- розірвання 16 липня 2024 року договору підряду на капітальне будівництво від 17.10.2023 року.

Зокрема, Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2025 встановлено, що: " З дослідженого судом апеляційної інстанції вбачається, що підрядником ТОВ "Ергобуд" на ім`я ПрАТ "Нововолинський ливарний завод" виставлені рахунки на оплату з посиланням на договір підряду №05-10/2024-Р від 17 жовтня 2023 року за виконання робіт "будівництво виробничого цеху за адресою Волинська обл., м. Нововолинськ, вул. Луцька, 29" на загальну суму 10 000 000 грн /т. 1 а.с. 21-31/. Згідно виставлених рахунків ТОВ "Володимирська фабрика гофротари" перерахувало ТОВ "Ергобуд" грошові кошті в загальній сумі 10 000 000 грн, з призначенням платежу "оплата про заміну боржника згідно договору б/н від 17.10.2023" /т.1, а.с. 32-42/.

Колегія суддів враховує, що в матеріалах справи міститься копія листа ПрАТ "Нововолинський ливарний завод" №24/390 від 16 липня 2024 року, який є листом про розірвання договору підряду на капітальне будівництво в односторонньому порядку. Крім того, листом вих. №24/391 від 17 липня 2024 року відповідач повідомив позивача про те, що договір на капітальне будівництво №05-10/2024-Р від 17 жовтня 2023 року було розірвано саме в односторонньому порядку. Водночас, до відзиву на позовну заяву ПрАТ "Нововолинський ливарний завод" додана укладена між ПрАТ "НЛЗ" та ТОВ "Ергобуд" додаткова угоди від 16 липня 2024 року, яка свідчить про розірвання договору підряду за взаємною згодою сторін.

Також суд звертає увагу і на лист відповідача від 23.05.2024 /т. 1 а.с.54/, зі змісту якого вбачається, що відповідач визнає, що йому необхідний новий цех, який має бути побудований ТОВ "Ергобуд", "однак дивлячись на темпи будівництва, а також, на об`єм, який на сьогоднішній день виконано вказаною компанією, ми розуміємо, що дана проблема не вирішиться найближчими місяцями". Зокрема, зміст листа вказує на те, що роботи ТОВ "Ергобуд" з будівництва нового цеху для відповідача виконувалися, але вкрай повільно, що в свою чергу спростовує твердження в договорі про розірвання, про те, що ТОВ "Ергобуд" не приступив до виконання робіт, як твердження про непередання будівельного майданчику підряднику.

Такі дії ПрАТ "Нововолинський ливарний завод" суперечать принципу добросовісності і доктрині "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки).

Однак, визначальним для вирішення спору є встановлення наявності або відсутності дострокового припинення/розірвання договору підряду на капітальне будівництво, для з`ясування можливості застосування пункту 2.6 Договору про заміну боржника. Крім того, лист №24/390 про одностороннє розірвання договору підряду на капітальне будівництво датований 16 липня 2024 року, як і додаткова угода від 16 липня 2024 року, тобто така дата в обох випадках є однаковою, а сама підстава розірвання в даному спорі (на відміну від вирішення спору про виконання договору підряду) не впливає на результат розгляду.".

Обставини щодо дострокового розівнання договору також досліджено судом при розгляді справи по суті.

Матеріали справи містять докази, а саме:

- лист №24/391 від 17.07.2024 ПрАТ «Нововолинський ливарний завод», яким повідомлено про розірвання договору підряду в односторонньому порядку, згідно з яким, ПрАТ «Нововолинський ливарний завод» розриває Договір підряду на капітальне будівництво №05-10/2024-Р від 17.10.2023 року;

- лист №228/07-24 від 31.07.2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю Володимирська фабрика гофротари, в якому товариство просило надіслати докази повідомлення ТОВ «Ергобуд» про розірвання договору підряду;

- відповідь №24/431 від 12.08.2024 року ПрАТ «Нововолинський ливарний завод», до якого долучило копію листа №24/390 від 16.07.2024 року до ТОВ «Ергобуд» про розірвання договору в односторонньому порядку.

Які підтверджуть факт дострокового розірвання договору на капітальне будівництво №05-10/2024-Р від 17.10.2023 в односторонньому порядку 16.07.2024.

За умовами пункту 2.7. договору про заміну боржника від 17.10.2023 у боржника Приватного акціонерного товариства Нововолинський ливарний завод виникло грошове зобовязання по оплаті новому боржнику ТОВ "Володимирська фабрика гофротари" впродовж 10 календарних днів з моменту розірвання/припинення основного договору на капітальне будівництво №05-10/2024-Р від 17 жовтня 2023 року коштів в сумі 10 000 000,00 грн.

Отже, дане грошове зобов`язання за умовами договору відповідач - ПрАТ Нововолинський ливарний завод зобов`язувалось виконати до 26.07.2024 (16.07.2024 договір розірвано + 10 днів для добровільного повернення).

Між тим, таке зобов`язання відповідачем виконано на виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2025 у справі №903/866/24.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно наданими суду розрахунками позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу 1 344 097, 30 грн. суми збитків, завданих інфляцією (за період з 27.07.2024 по 04.06.2025) та 256 905, 46 грн. 3% річних за аналогічний період.

Також, суд встановив, що позивачем при нарахуванні сум збитків, завданих інфляцією та трьох процентів річних, враховано, що позивачем 05.06.2025 повністю погашено суму боргу згідно платіжної інструкції №6937 від 05.06.2025.

Отже, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок, викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23 жовтня 2018 року по справі №913/70/18.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, а тому відповідно застосовується за прострочку виконання грошового зобов`язання незалежно від домовленості сторін.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України і ст. 230 ГК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями відповідальності відповідача, а становлять особливий компенсаційний вид відповідальності, що відрізняється від штрафної, яка полягає, наприклад, у стягненні пені чи штрафу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.04.2020 (справа №910/4590/19), зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (п. 43 мотивувальної частини постанови).

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003р. затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003р. та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007р. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Вказана правова позиція відображена і в постанові Верховного Суду від 26.06.2020р. у справі №905/21/19.

Поруч з цим, у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Зокрема, за змістом даного листа індекс інфляції повинен розраховуватися не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, а тому слід вважати, що у випадку, коли сума внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, то вона індексується за цей місяць, а якщо з 16 по 31 число вона індексується починаючи з наступного місяця.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення сум інфляційних та процентів річних, перевіривши методику та періоди їх нарахування, суд вважає, що останні підставні, відповідають фактичним обставинам справи, є арифметично вірними, а відтак підлягають до задоволення у визначених позивачем розмірах.

Отже, у розумінні наведеного позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Оскільки внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання у позивача виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Наведена позиція суду відповідає правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц.

З врахуванням викладеного, доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, судом до уваги не приймаються.

Згідно із частинами 2, 3 ст. 13, частиною 1 ст. 74 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 73, 74, 75, 76-80, 123, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Нововолинський ливарний завод" (45400, Волинська область, м. Нововолинськ, вул. Луцька, 29, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Володимирська фабрика гофротари" (45400, Волинська область, м. Нововолинськ, вул. Луцька, 25, ) 1 601 002,76 грн. коштів, в т.ч. 1 344 097, 30 грн. індексу інфляції, 256 905, 46 грн. 3% річних та 19 212,04 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення

складено 30.12.2025.

Суддя В. М. Дем`як