ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року м. Миколаїв Справа № 915/657/25

Господарський суд Миколаївської області у складі:

судді Л.М. Ільєвої

при секретарі судового засідання І.С. Степановій

за участю представників:

від позивача не з`явився,

від відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Миколаївської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Амарок Юг про стягнення 222872,47 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Миколаївська міська рада звернулась до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Амарок Юг про стягнення коштів в загальній сумі 222872,47 грн. за безоплатне користування земельною ділянкою площею 1240 кв.м з кадастровим номером :05:076:0015, розташованою по вул. Новозаводська, 46, в м. Миколаєві, посилаючись на наступне.

Миколаївською міською радою на підставі рішення від 04.09.2009 № 36/57 передано Андреєву Д.Ю. в оренду земельну ділянку площею 1240 кв.м (кадастровий номер :05:076:0015) для обслуговування майнового комплексу (адмінбудівлі, майстерні, огорожі, споруди) по вул. Новозаводській, 46. В подальшому, між Миколаївською міською радою та Андреєвим Д.Ю. було укладено договір оренди землі від 27.07.2010 № 7709, відповідно до умов якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1240 кв.м, у тому числі 534 кв.м під капітальною забудовою, 706 кв.м під проїздами та площадками, без права передачі її в суборенду. Як зазначає позивач, договір оренди землі № 7709 діяв до 10.10.2016 та у подальшому продовжений не був. Так, позивач з посиланням на приписи ст. 31 Закону України «Про оренду землі» зазначає, що договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Отже, зазначений договір оренди землі в силу приписів статті 31 Закону України «Про оренду землі» є припиненим з 10.10.2016.

Як зазначає позивач з посиланням на інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.10.2024 року, право власності на нерухоме майно, а саме: нежитловий об`єкт, за адресою м. Миколаїв, вул. Новозаводська, будинок 46, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер: 26022566, видане 26.08.2014, видавник: Реєстраційна служба Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, належить ТОВ «Амарок Юг».

Таким, позивач вказує, що ТОВ «Амарок Юг» набуло речове право власності на нерухоме майно за адресою м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 46, яке розташоване на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером :05:076:0015 загальною площею 1240 кв.м.

Так, за ствердженнями позивача, у період з 26.08.2014 по теперішній час фактичним користувачем земельної ділянки площею 1240 кв.м з кадастровим номером :05:076:0015, на якій розташований нежитловий об`єкт нерухомого майна є відповідач, який не сплачував кошти до міського бюджету за користування нею, чим були порушені права Миколаївської міської ради як органу місцевого самоврядування та власника земельної ділянки щодо неодержання коштів за час безоплатного використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Позивач з посиланням на приписи п.п. 14.1.72, 14.1.73, 14.1.147 п. 14.1 ст.14, п.п. 269.1.1, 269.1.2 п. 269.1 ст. 269, п.п. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270, п. 287.7 ст. 287 Податкового кодексу України зазначає, що відповідач не є власником земельної ділянки і постійним землекористувачем земельної ділянки, у зв`язку із чим не є платником плати за землю у формі земельного податку, тому єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього є орендна плата.

Крім того, позивач зазначає, що ним здійснювалися заходи щодо досудового врегулювання спору, зокрема шляхом направлення до відповідача листа від 04.11.2024 вих. № 2015 І/02.02.01-22/12/3/24 про добровільну сплату коштів за використання земельної ділянки у формі орендної плати в розмірі 222 872,47 грн. (розмір недоодержаної орендної плати за безоплатне використання земельної ділянки у період з 01.02.2021 по 01.10.2024), але, як стверджує позивач, жодних дій щодо сплати відповідних коштів відповідачем не було зроблено.

Позивачем здійснено розрахунок недоодержаного доходу у розмірі орендної плати за період безоплатного використання земельної ділянки відповідачем у зв`язку з безоплатним використанням земельної ділянки площею 1240 кв.м з кадастровим номером :05:076:0015 для обслуговування нерухомого майна за адресою: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 46, у період з 01.02.2021 по 01.10.2024, згідно сума неотриманих міською радою коштів у вигляді орендної плати складає 222872,47 грн.

На підставі вище викладеного позивач вважає, що кошти в загальній сумі 222872,47 грн. підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України за час безоплатного використання відповідачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів у період з 01.02.2021 по 01.10.2024.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 28.04.2025 р. вказану позовну заяву Миколаївської міської ради залишено без руху, оскільки заявником в порушення вимог ч. 1 ст. 164 ГПК України до позову не надано доказів сплати судового збору, про що відділом документального забезпечення Господарського суду Миколаївської області складено відповідний акт від 24.04.2025 р.

30.04.2025 р. від позивача - Миколаївської міської ради до господарського суду надійшла заява про усунення недоліків (вх. № 6535/25), до якої заявником додано платіжну інструкцію від 11.04.2025 р. № 387 про сплату судового збору в сумі 3343,09 грн.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 12.05.2025 р. вказану позовну заяву Миколаївської міської ради прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/657/25, розгляд справи призначено за правилами спрощеного провадження з викликом учасників справи, при цьому розгляд справи по суті призначено в судовому засіданні на 05.06.2025 р. о 13:00.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 05.06.2025 р. розгляд справи № 915/657/25 відкладено на 11.07.2025 р. о 14:00, з огляду на неявку представника відповідача у судове засідання і неможливість з`ясування заперечень відповідача на позов з огляду на відсутність відзиву на позов.

У судовому засіданні господарського суду 11 липня 2025 року по справі № 915/657/25 за участю представника позивача судом було протокольно оголошено перерву до 04 серпня 2025 року о 14 год. 30 хв. в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України, про що ухвалою суду від 11.07.2025 в порядку ст. 120 ГПК України повідомлено відповідача.

Між тим судове засідання у даній справі 04.08.2025 р. не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Ільєвої Л.М.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 15.08.2025 р. розгляд справи № 915/657/25 призначено в судовому засіданні на 17.09.2025 р. о 10:40.

17.09.2025 р. від позивача - Миколаївської міської ради до господарського суду через підсистему Електронний суд ЄСІТС надійшло клопотання про долучення доказів (вх. № 13228/25), згідно з яким позивач надав до матеріалів справи докази надсилання листа-претензії відповідачу.

Під час судового засідання 17.09.2025 р. представник позивача просив надати час для надання додаткових доказів, що стосуються предмету спору.

Так, у судовому засіданні господарського суду 17 вересня 2025 року по справі № 915/657/25 за участю представника позивача судом було протокольно оголошено перерву до 01 жовтня 2025 року о 16 год. 30 хв. в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України, про що ухвалою суду від 17.09.2025 в порядку ст. 120 ГПК України повідомлено відповідача.

01.10.2025 р. від представника позивача Авраменко Т.М. до господарського суду через підсистему Електронний суд ЄСІТС надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 13932/25), згідно з яким позивач зазначив, що ним направлено запит до департаменту фінансів Миколаївської міської ради з метою з`ясування питання щодо виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 03.10.2022 у справі № 915/1887/21, а саме чи сплачено відповідачем на користь позивача кошти в сумі 196494,98 грн. за безоплатне користування з 01.02.2018 по 01.02.2021 земельною ділянкою площею 1240 кв.м по вул. Новозаводській, 46 у м. Миколаєві з кадастровим номером :05:076:0015. За ствердженням позивача, на теперішній час відповіді на вказаний запит не отримано, а зазвичай на аналогічні запити відповідь приходить протягом 30 днів.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 01.10.2025 р. розгляд справи № 915/657/25 відкладено на 29 жовтня 2025 року о 10:00, при цьому постановлено здійснити розгляд справи у розумний строк, понад встановлений ГПК України.

29.10.2025 від представника позивача Авраменко Т.М. до господарського суду через підсистему Електронний суд ЄСІТС надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 15160/25), оскільки станом на дату проведення судового засідання департаментом фінансів Миколаївської міської ради ще не надано відповідь щодо надходження коштів від ТОВ Амарок ЮГ на користь Миколаївської міської ради кошти в сумі 196494,98 грн. за безоплатне користування з 01.02.2018 по 01.02.2021 земельною ділянкою площею 1240 кв.м. по вул. Новозаводській, 46, у м. Миколаєві з кадастровим номером :05:076:0015.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 29.10.2025 р. розгляд справи № 915/657/25 відкладено на 13 листопада 2025 року о 16:15 з огляду на неявку сторін у судове засідання та неможливість з`ясування заперечень відповідача на позов з огляду на відсутність відзиву на позов.

10.11.2025 від представника позивача Авраменко Т.М. до господарського суду через підсистему Електронний суд ЄСІТС надійшло клопотання (вх. №15741/25), згідно з яким заявником надано для долучення до матеріалів справи службову записку департаменту фінансів миколаївської міської ради від 30.10.2025 № 61822/07.03-12/25-2 щодо виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 03.10.2022 у справі № 915/1887/21, зокрема щодо надходження від ТОВ «Амарок Юг» грошових коштів в сумі 196494,98 грн.

13.11.2025 від представника позивача Авраменко Т.М. до господарського суду через підсистему Електронний суд ЄСІТС надійшло клопотання (вх. №15995/25), згідно з яким заявником надано для долучення до матеріалів справи копію рішення господарського суду Миколаївської області від 03 жовтня 2022 року у справі № 915/1887/21, яким стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Амарок Юг» на користь Миколаївської міської ради кошти в сумі 196494,98 грн за безоплатне користування з 01.02.2018 по 01.02.2021 земельною ділянкою площею 1240 кв.м по вул. Новозаводській, 46 у м.Миколаєві.

13.11.2025 від представника позивача Авраменко Т.М. до господарського суду через підсистему Електронний суд ЄСІТС надійшла заява (вх. №15997/25), в якій заявник просить суд проводити судове засідання у справі без участі представника позивача у зв`язку з великою завантаженістю працівників юридичного департаменту Миколаївської міської ради, а також зазначає, що позивач підтримує позовні вимоги.

В судове засідання, призначене на 13.11.2025 року, представники сторін не з`явились.

Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не надав, також відповідач у судові засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином за адресою місцезнаходження відповідача, що зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Так, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 12.05.2025, ухвала суду від 11.07.2025 про повідомлення, ухвала суду від 17.09.2025 про повідомлення, ухвала суду від 01.10.2025 про відкладення розгляду справи були повернуті до суду без вручення з відміткою Укрпошти у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Водночас, ухвали суду від 05.06.2025 та від 15.08.2025 про повідомлення щодо дати розгляду справи та ухвала суду від 29.10.2025 про відкладення розгляду справи були вручені відповідачу 11.06.2025 та 01.09.2025 та 06.11.2025 відповідно, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення.

Відповідно до п. 3, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Виходячи з вищевикладених положень ГПК України та встановлених обставин щодо порядку викликів і повідомлень відповідача, суд вважає, що відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, що наділяє суд правом розглядати справу без його участі.

На думку суду, процесуальна поведінка відповідача при розгляді даної справи в суді свідчить про відсутність реальної зацікавленості у вирішенні даного спору у встановлений процесуальним законом строк та відповідно до положень ст. 2 ГПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З огляду на ненадання відповідачем відзиву, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Разом з тим, з урахуванням положень ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

Рішенням Миколаївської міської ради №36/57 від 04.09.2009 громадянину Андреєву Денису Юрійовичу передана в оренду до 10.10.2016 земельна ділянка площею 1240 кв.м для обслуговування майнового комплексу (адмінбудівлі, майстерні, огорожі, споруди) по АДРЕСА_1 (п. 6.4. вказаного рішення).

На підставі вказаного рішення 08.07.2010 між громадянином Андреєвим Денисом Юрійовичем та Миколаївською міською радою укладено договір оренди землі №7709 (надалі - договір), за яким останньому було передано в оренду земельну ділянку для обслуговування майнового комплексу (адмінбудівлі, майстерні, огорожі, споруди) по вул. Новозаводській, 46 /Ленінський район/.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1240 кв.м, у тому числі 534 кв.м під капітальною забудовою, 706 кв.м під проїздами, проходами та площадками, без права передачі її в суборенду. На земельній ділянці знаходяться майновий комплекс, що належать Андреєву Д.Ю.

У відповідності до п. 3.1 договору останній діє до 10.10.2016. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору звернутись письмово до орендодавця з проханням щодо продовження строку дії договору. Підставою для поновлення договору оренди буде відповідне рішення міської ради.

Згідно з п. 4.2 договору річна орендна плата за земельну ділянку (1240 кв.м) встановлюється у розмірі 3% (трьох відсотків) від її нормативної грошової оцінки, де: нормативна грошова оцінка земельної ділянки (1240 кв.м) у 2010 році складає 699198,80 грн. Виходячи з цього, розмір орендної плати за рік за цим Договором на момент його укладення складає 20975,97 грн.

Відповідно до п.4.3 договору розмір нормативної грошової оцінки не є сталим і змінюється у зв`язку з проведенням її щорічної індексації та внесенням змін на підставі діючого законодавства й інших нормативних документів. Розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки змінюватиметься без внесення змін і доповнень до цього договору.

Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 14.1 договору).

Дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено (п.12.2 договору).

Договір підписано сторонами та скріплено печаткою Миколаївської міської ради. Договір зареєстровано Миколаївською регіональною філією ДП Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.07.2010 за №29.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав №400866510 від 25.10.2024 об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01, що розташований за адресою Миколаївська область, м. Миколаїв, вулиця Новозаводська, будинок 46 на праві власності належить ТОВ «Амарок Юг», про що в реєстрі вчинено запис від 19.08.2014 (номер відомостей про речове право 6792643).

За положеннями ст. 377 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент набуття відповідачем права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Згідно ч. 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент набуття відповідачем права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Також в ч. 3 ст. 7 Закону України Про оренду землі визначено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

У розумінні наведених положень законодавства при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього власника або користувача припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення договору оренди земельної ділянки. Відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні. При цьому суд зазначає, що у разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, незалежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі.

З огляду на набуття відповідачем права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою Миколаївська область, м. Миколаїв, вулиця Новозаводська, буд. 46, у вищевказаному договорі оренди земельної ділянки від 08.07.2010 року, зареєстрованого в Миколаївською регіональною філією ДП Центр ДЗК 27.07.2010 року, відбулася заміна сторони в зобов`язанні, а саме орендаря - ОСОБА_1 на ТОВ «Амарок Юг».

Аналогічна позиція наведена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 10.04.2018 року по справі № 915/672/17, від 03.03.2018 року по справі № 904/6296/17, від 29.11.2018 року по справі № 915/1416/17, де вказано, що з моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розміщене це майно у зв`язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене, згідно з частиною 2 статті 120 ЗК України, тобто особа, яка набула права власності на це майно фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно, отже договір не підлягає розірванню. Відчуження об`єкта нерухомості, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, не є підставою для розірвання договору оренди з попереднім власником, оскільки такий договір припиняється щодо останнього, однак діє на тих самих умовах щодо особи, яка, набувши право власності на нерухоме майно, розміщене на орендованій земельній ділянці, з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов`язки, зокрема із сплати орендної плати за користування земельною ділянкою.

Як вбачається з умов договору, строк його дії закінчився 10.10.2016, і згідно з умовами останнього та відповідно до положень законодавства України продовжений (пролонгований) не був. Рішення щодо продовження строку дії останнього міською радою не приймались. З відповідачем як власником нерухомого майна по вул.Новозаводська, буд.46 у м. Миколаєві - Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «Амарок Юг» відповідний договір оренди землі не укладався.

Судом також встановлено, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 03.10.2022 у справі №915/1887/21 позовні вимоги Миколаївської міської ради задоволено та стягнуто з ТОВ «Амарок Юг» кошти в сумі 196494,98 грн за безоплатне користування з 01.02.2018 по 01.02.2021 земельною ділянкою площею 1240 кв.м по вул. Новозаводській, 46 у м. Миколаєві.

Відповідно до інформації Департаменту фінансів Миколаївської міської ради №61822/07.03-12/25-2 від 30.10.2025 до бюджету Миколаївської міської територіальної громади від Інгульського ВДВС у м. Миколаєві надійшли кошти в сумі 19644,98 грн., стягнуті з ТОВ «Амарок Юг» за судовим рішенням (виконавчий документ №915/1887/21, ВП №70609201).

Предметом розгляду у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності без правовстановлюючих документів за період з 01.02.2021 до 01.10.2024 в сумі 222872,47 грн. відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою отримання безпідставно збережених коштів (неодержаної орендної плати), а саме грошових коштів у розмірі 222872,47 грн., позивач звернувся до відповідача листом №20151/02/02/01-22/12/3/24 від 04.11.2024. Факт направлення листа підтверджується витягом з журналу поштових відправлень позивача, який наявний в матеріалах справи.

Відповідно ч. 1, п. 1, 4 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно - правовими актами.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (ч. 1 ст. 1 Земельного кодексу України).

Земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч. 1 ст. 1 Закону України Про оцінку земель від 11.12.2003 № 1378-IV).

Частиною 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 79-1 Земельного кодексу України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно із частинами першою, другою статті 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

За змістом глави 15 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ч. 1 статті 93 Земельного кодексу України).

Статями 125, 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Зі змісту ст.ст. 120, 125 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України вбачається, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

Таким чином, за змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені, і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

В положеннях ст. 120 Земельного кодексу України закріплено загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що наявність нерухомого майна, що належить відповідачу на праві власності, та яке розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :05:076:0015, свідчить про використання вказаної земельної ділянки відповідачем.

За умовами частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частиною 1 статті 93 і статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України).

Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 ЗК України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

За правилами пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття земельний податок і орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Як було зазначено вище, оскільки ТОВ «Амарок Юг» не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки, він не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, а єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата.

Аналогічну позицію викладено у пункті 22 постанови Верховного Суду від 29.05.2020 у справі № 922/2843/19.

Згідно зі статтями 122-124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Водночас, оскільки право власності на нежитлову будівлю, розташовану на земельній ділянці площею 1240 кв.м за адресою: Миколаївска область, м. Миколаїв, вул. Новозаводській, 46, було зареєстровано за відповідачем, Миколаївська міська рада була позбавлена можливості передати її в оренду іншим особам та отримувати від цього прибуток.

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах також неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 22/207/15 і № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у справі № 922/2060/20 вказав, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно насамперед з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.

Наразі слід зазначити, що з матеріалів справи вбачається та відповідачем не оспорюється факт того, що у спірний період мало місце фактичне користування відповідачем земельною ділянкою комунальної власності без здійснення оплати за таке користування.

Таким чином, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що у спірний період (01.02.2021 по 01.10.2024) без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, а тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі №922/207/15, Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 №922/3412/17.

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово звертала увагу на те, що у нормах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, а також і в інших положеннях законодавства фактично закріплений принцип "superficies solo cedit" - збудоване на поверхні слідує за нею, який є одним із основоположних принципів земельного, а також цивільного законодавства (узгоджується із постановами від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, від 03.04.2019 у справі № 921/158/18, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, від 20.07.2022 у справі № 923/196/20).

Отже, у зв`язку із наявністю у спірний період права власності на нерухоме майно на відповідача було покладено обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди щодо земельної ділянки, на якій воно розташоване, а також обов`язок щодо сплати коштів за користування земельною ділянкою. Цих обов`язків відповідач не виконав, тому без законних підстав зберігав у себе майно - кошти за оренду землі, які підлягають стягненню.

Щодо наданого позивачем розрахунку коштів за час безоплатного використання відповідачем земельної ділянки за період з 01.02.2021 по 01.10.2024 суд зазначає наступне.

Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 по справі №920/739/17.

Для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. При цьому законодавцем визначено нижню (а в деяких випадках і верхню) граничну межу ставки орендної плати за земельні ділянки, незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі. Так, незалежно від того, чи вносилися зміни до змісту договору оренди в частині встановлення ставки або розміру орендної плати, ПК України вимагає, щоб річна сума платежу була не меншою розміру земельного податку, встановленого для земель сільськогосподарського призначення, й трикратного розміру земельного податку - для інших категорій земель (до 01 квітня 2014 року), та 3 % нормативної грошової оцінки (з 01 квітня 2014 року). Нарахування сум земельного податку проводиться контролюючим органом на підставі даних ДЗК та з використанням нормативної грошової оцінки земельних ділянок, визначеної у встановленому порядку (п. 45 постанови КАС ВС від 19.12.2024 у справі № 560/853/20).

Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України (постанова Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20).

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Отже, технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до статті 20 Закону України "Про оцінку земель", є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки.

При цьому власник (землекористувач) може використати технічну документацію на обґрунтування нормативної грошової оцінки, надавши суду її оригінал або належно засвідчену копію. Так, технічна документація, виготовлена на конкретну земельну ділянку уповноваженим органом, може бути належним доказом на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка набула статусу об`єкта цивільних прав (постанова Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20).

Зважаючи на викладене, як положення ПК України, так і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг із Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку, виготовлену компетентним органом.

З огляду на те, що земельне законодавство і ПК України не обмежують можливості подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом із Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка із Державного земельного кадастру, витяг із Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98- 103 ГПК України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі (постанова Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20).

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20.

Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, проте механізми їх застосування є різними як за правовим змістом, так і за суб`єктами застосування. Зокрема, індексація нормативної грошової оцінки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, із застосуванням певної методики (стаття 289 ПК України).

Отже, за загальним правилом, індексувати необхідно лише орендну плату, якщо інше не передбачено у договорі оренди. Індексація ж нормативної грошової оцінки має використовуватися, як правило, для визначення розміру земельного податку за відсутності договору оренди земельної ділянки. Якщо обов`язкова індексація нормативної грошової оцінки не визначена у договорі, то обчислення орендної плати відбувається відповідно до частини третьої статті 21 Закону № 161-XIV (індексується лише орендна плата) (п. 134-135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2025 у справі № 925/457/23).

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Отже, за змістом вказаних норм, для визначення суми податкових зобов`язань з земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності використовується нормативна грошова оцінка земель. Відповідно до законодавства, вона проводиться раз у 5-7 років, а для визначення поточних зобов`язань необхідно проіндексувати її на коефіцієнт індексації, який щороку розраховує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік. При цьому, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно (тобто накопичувально) залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, а не від дати набрання чинності рішенням ради про затвердження нормативної грошової оцінки (постанова палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду ВС від 18.12.2019 № 804/937/16 (К/9901/38469/18).

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки завжди застосовується ретроспективно. Тобто, кожного року, після 01 січня, для розрахунку бази оподаткування земельним податком враховується чинна нормативна грошова оцінка (яка проводиться раз на 5-7 років) з урахуванням кумулятивного (накопичувального) застосування коефіцієнтів індексації (які визначаються щорічно). Визначальним є те, що саме закон встановлює, що кумулятивне застосування коефіцієнту індексації починається з дати проведення нормативної грошової оцінки. А враховуючи, що нормативна грошова оцінка проводиться раз на 5-7 років, то щорічно, після її проведення, при визначенні бази оподаткування, будуть враховуватись всі коефіцієнти індексації за попередні роки, починаючи від дати проведення нормативної грошової оцінки (постанова палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду ВС від 18.12.2019 № 804/937/16 (К/9901/38469/18)).

Здійснення позивачем розрахунку плати зроблено відповідно до рішення Миколаївської міської ради від 18.06.2015 № 48/9 зі змінами від 16.03.2017 №17/3 та від 13.07.2017 №22/3, якими внесені зміни до рішення від 07.07.2011 за № 7/3 "Про встановлення місцевих податків та зборів на території м.Миколаєва", якими встановлено розмір земельного податку для обслуговування об`єктів нерухомості, в яких здійснюється виробнича діяльність, а також на підставі даних нормативної грошової оцінки вищевказаної земельної ділянки по роках відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з урахуванням коефіцієнтів щорічної індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Рішенням Миколаївської міської ради №52/18 від 10.07.2019 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Миколаєва» було затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Миколаєва. Дане рішення набирає чинності 01.01.2020 (п. 1,2 вказаного рішення).

Як вбачається з витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №6756 від 10.07.2020, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :05:076:0015 становить 2209631,66 грн.

Відтак, згідно із здійсненим позивачем розрахунком безпідставно збережених коштів (неодержаної орендної плати) за безоплатне використання земельної ділянки ТОВ «Амарок Юг» в період з 01.02.2021 по 01.10.2024, плата за користування відповідачем вказаною земельною ділянкою складає 222872,47 грн., а саме:

- за період часу з 01.02.2021 до 01.01.2022 на суму 60764,87 грн.;

- за період з 01.01.2022 до 01.01.2023 на суму 12152,97 грн.;

- за період часу з 01.01.2023 до 01.01.2024 на суму 83855,52 грн.;

- за період часу з 01.01.2024 до 01.10.2024 на суму 66099,11 грн.

Судом перевірено вказаний розрахунок та встановлено, що він виконаний позивачем вірно, з урахуванням вартості 3% від вартості нормативної грошової оцінки земельної ділянки (яка підтверджується витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №6756 від 10.07.2020), з урахуванням її індексації, що за період з 01.02.2021 по 01.10.2024 та становить загальну суму 222872,47 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно зберіг за рахунок Миколаївської міської ради кошти у розмірі 222872,47 грн., які підлягали сплаті відповідачем як орендна плата за безоплатне користування земельною ділянкою площею 1240 кв.м з кадастровим номером :05:076:0015, розташованою по вул. Новозаводська, 46, в м. Миколаєві. Факт несплати вказаних коштів відповідачем не спростовано.

За правилами пункту 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватися на засадах справедливості, добросовісності, розумності, що знаходить своє вираження в добросовісному виконанні своїх зобов`язань сторонами та униканні будь-яких форм зловживання своїми правами та/або становищем, а також запобіганні вчиненню дій, які порушують права іншої сторони та можуть мати негативні наслідки для третіх осіб.

Згідно ст. 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Миколаївської міської ради про стягнення з відповідача коштів в заявленому розмірі 222872,47 грн. обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, тому підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3343,09 грн., понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Миколаївської міської ради (54027, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20; e-mail: ; ) до Товариства з обмеженою відповідальністю Амарок Юг (54028, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 46; ) про стягнення 222872,47 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю Амарок Юг (54028, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 46; ) на користь Миколаївської міської ради (54027, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20; e-mail: ; ; отримувач УК у м. Миколаїв/ Центральний р-н/24062200; банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код в ЄДРПОУ отримувача 37992030; рахунок UA0014483) кошти в загальній сумі 222872/двісті двадцять дві тисячі вісімсот сімдесят дві/грн. 47 коп. за безоплатне користування земельною ділянкою площею 1240 кв.м з кадастровим номером :05:076:0015, що розташована по вул. Новозаводська, 46, в м. Миколаєві.

3. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю Амарок Юг (54028, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 46; ) на користь Миколаївської міської ради (54027, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20; e-mail: ; ) через виконавчий комітет Миколаївської міської ради (54027, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20; банк отримувача ДКСУ м. Київ, код в ЄДРПОУ отримувача 04056612, рахунок UA0027733) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3343/три тисячі триста сорок три/грн. 09 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 02.01.2026 року, з урахуванням умов воєнного стану та навантаженості, а також перебуванням судді Ільєвої Л.М. у відпустці у період з 18.12.2025 по 24.12.2025 року.

Суддя Л.М. Ільєва