ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2025 р. Справа№ 910/4253/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Мальченко А.О.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Нечасний О.Л.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 15.12.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Столичний лісовий офіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025

у справі № 910/4253/25 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Варухи Віталія Олександровича

до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Столичний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»

про стягнення 1 218 262,71 грн

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 до Господарського суду міста Києва звернувся Фізична особа-підприємець Варуха Віталій Олександрович з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про стягнення 1 218 262,71 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконав взяті на себе зобов`язання за договором № 202 від 0.08.2024 в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманих послуг.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 у справі № 910/4253/25 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (03115, м. Київ, вул. Святошинська, буд. 30, ідентифікаційний код 45530596) на користь Фізичної особи-підприємця Варухи Віталія Олександровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) заборгованість у розмірі 1 218 262 грн 71 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000 грн 00 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 18 273 грн 94 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач під час розгляду справи не надав належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі Філії "Столичний лісовий офіс" звернулось через підсистему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 по справі № 910/4253/25 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним з`ясуванням всіх обставин справи, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні, обставинам справи. Зокрема скаржник вважає, що відповідач 19.05.2025 звертався до позивача з листом щодо узгодження мирової угоди та проектом мирової угоди, однак станом на 24.06.2025 відповіді на пропозицію укладання мирової угоди не надано. Крім того, на думку скаржника, наданий позивачем акт не може за своїм змістом вважатись детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, оскільки є загальним описом та не містить деталізації щодо конкретного обсягу роботи, витраченого часу та підтвердження фактичного надання таких послуг, що унеможливлює оцінку їх обґрунтованості та необхідності. Також скаржник вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано доводи відповідача про значне фінансове навантаження та не можливість оплатити всю суму заборгованості одразу. Скаржник також зазначає, що місцевим господарським судом не враховано обставини щодо реорганізації підприємства у період з 2022 по2025, а саме той факт, що рахуник ДП «Вищедубечанське лісове господарство» та філії «Вищедубечанськелісове господарство» неодноразово закривали і відкривались та передавались їх правонаступникам, що спричинило багато незручностей як самому підприємству, його праці нивкам так і контрагентам.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2025 апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Столичний лісовий офіс" - залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

22.07.2025 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Столичний лісовий офіс" про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Столичний лісовий офіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 у справі № 910/4253/25 та призначено розгляд справи на 08.10.2025.

01.08.2025 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів до Північного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Варухи Віталія Олександровича надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2025 у зв`язку з тимчасовим відстороненням від здійснення правосуддя судді Кропивної Л.В. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Скрипки І.М., суддів: Мальченко А.О., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2025 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Столичний лісовий офіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 у справі № 910/4253/25 та призначено розгляд справи на 15.12.2025.

03.12.2025 (документ сформований в системі "Електронний суд" 03.12.2025) через підсистему "Електронний суд" представником Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" - Зубчук Оксаною Русланівною подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції із застосуванням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2025 задоволено заяву представника Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" - Зубчук Оксани Русланівни про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції із застосуванням власних технічних засобів.

В судовому засіданні 15.12.2025 представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні 15.12.2025 оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 01.08.2024 між Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України" в особі головного лісничого філії "Вищедубечанське лісове господарство" (надалі - відповідач, замовник) та Фізичною особою-підприємцем Варухою Віталієм Олександровичем (надалі - позивач, виконавець) укладено договір № 202 (надалі - договір).

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі Філії "Столичний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" є правонаступником Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Вищедубечанське лісове господарство".

Згідно з п. 1.1. договору виконавець зобов`язується виконати роботу за завданням замовника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що замовник доручає, а виконавець виконає послуги по навантаженню та перевезенню лісопродукції.

Робота вважається виконаною після підписання уповноваженим представником замовника акту виконаних робіт. Замовник приймає виконану роботу і оплачує її результат на умовах договору (п. 1.3. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору, загальна ціна договору орієнтовно складає до 5 000 000,00 грн.

Згідно з п. 2.2. договору, замовник зобов`язується оплатити об`єм виконаної роботи на підставі актів або інших документів, що підтверджують виконання робіт, підписаних лісничими відповідних лісництв, де проводились роботи виконавцем.

Пунктом п. 2.3. договору сторони погодили вартість робіт з навантаження, розвантаження, перевезення, вивезення, перевезення, перевантаження, трелювання деревини.

За умовами п. 2.4. договору, розрахунок проводиться шляхом перерахування грошових коштів на р/р виконавця протягом 10 календарних днів з моменту підписання повноважними представниками обох сторін акту виконаних робіт чи іншого документу, що підтверджує виконання робіт та отримання рахунку-фактури на оплату та податкової накладної.

Згідно до п. 3.1. договору, замовник зобов`язаний: - виділити виконавцю деревину для навантаження та вивезення; - ознайомити виконавця з правилами пожежної безпеки, охорони праці; - своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги; - приймати послуги згідно умов договору, визначених у додатках до договору.

Відповідно до п. 3.4. договору, виконавець має право: - своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги; - у разі невиконання зобов`язань замовником виконавець має право дострокового розірвати договір, повідомивши про це замовника у строк - за один місяць до дати розірвання договору.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2024 року включно (п. 6.1. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору виконав обсяг робіт, які були прийняті відповідачем, на загальну суму 3 331 729,70 грн, що підтверджується актами виконаних робіт, саме:

- акт виконаних робіт за серпень 2024 року на суму 744 444,50 грн;

- акт виконаних робіт за серпень 2024 року на суму 41 983,20 грн;

- акт виконаних робіт за серпень 2024 року на суму 172 082,72 грн;

- акт виконаних робіт за вересень 2024 року на суму 746 066,01 грн;

- акт виконаних робіт за вересень 2024 року на суму 73 177,44 грн;

- акт виконаних робіт за вересень 2024 року на суму 116 691,12 грн;

- акт виконаних робіт за жовтень 2024 року на суму 612 428,86 грн;

- акт виконаних робіт за жовтень 2024 року на суму 69 939,38 грн;

- акт виконаних робіт за жовтень 2024 року на суму 32 623,11 грн;

- акт виконаних робіт за листопад 2024 року на суму 637 470,23 грн;

- акт виконаних робіт за листопад 2024 року на суму 33 425,21 грн;

- акт виконаних робіт за листопад 2024 року на суму 26 890,36 грн;

- акт виконаних робіт за грудень 2024 року на суму 24 507,56 грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач обов`язок оплати вартості отриманих послуг виконав частково на загальну суму 2 138 966,99 грн, що підтверджується платіжними інструкціями, а саме: № 2596 від 18.09.2024 на суму 100 000,00 грн ; № 2571 від 24.09.2024 на суму 400 000,00 грн; № 2655 від 27.09.2024 на суму 200 000,00 грн; № 2663 від 30.09.2024 на суму 100 000,00 грн; № 2709 від 09.10.2024 на суму 158 510,42 грн; № 2716 від 09.10.2024 на суму 100 000,00 грн; № 2721 від 10.10.2024 на суму 150 000,00 грн; № 2787 від 22.10.2024 на суму 200 000,00 грн; № 2817 від 30.10.2024 на суму 200 000,00 грн; № 2885 від 22.11.2024 на суму 285 934,57 грн; № 2928 від 29.11.2024 на суму 100 000,00 грн; № 90 від 20.12.2024 на суму 94 522,00 грн; № 418 від 27.01.2025 на суму 12 250,00 грн; № 784 від 05.02.2025 на суму 12 250 грн.

В подальшому, 25.10.2024 від Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Вищедубечанське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" , позивачу надійшов лист-повідомлення №2/20.16-3-6-2024 про припинення відокремленого підрозділу юридичної особи філії "Вищедубечанське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", до якого було долучено акт звірки взаємних розрахунків за період: 2024 р. між філією "Вищедубечанське лісове господарство" ДСГП "Ліси України" і Варухою В.О., відповідно до якого за філією "Вищедубечанське лісове господарство" ДСГП "Ліси України" на 31.12.2024 заборгованість на користь Варухи В.О. 1 242 762,71 грн.

Крім того, зі змісту вказаного вище листа вбачається, що позивачу було запропоновано до 25.12.2024 звернутись із письмовою вимогою щодо погашення кредиторської заборгованості, в протилежному випадку суми заборгованості будуть включені до передавального балансу, а їх виплата кредитору буде здійснюватись правонаступником.

Враховуючи викладене, позивач звернувся із заявою №4 від 11.12.2024 про майнові вимоги на суму 1 318 255, 15 грн станом на 01.12.2024, втім як зазначає позивач, заборгованість сплачена не була.

В подальшому, наказом ДП "Ліси України" від 18.10.2024 року № 1880 "Про припинення філії "Вищедубечанське лісове господарство" ДСГП "Ліси України" припинено філію "Вищедубечанське лісове господарство" ДП "Ліси України" шляхом її закриття. Правонаступником визначено ДСГП "Ліси України" в особі Філії "Столичний лісовий офіс", .

Позивач в свою чергу, звернувся до відповідача із листом-претензією № 2 від 25.02.2025 про погашення заборгованості в розмірі 1 218 262, 71 грн.

Відповідач вказаний лист-претензію залишив без відповіді та відповідно заборгованість не сплатив.

Отже, спір у даній справі, на думку позивача, виник у зв`язку з тим, що відповідач безпідставно ухиляється від сплати своєї заборгованості, яка виникла у зв`язку з не оплатою виконаних позивачем робіт.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України).

Згідно із статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно з ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

У відповідності до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Частинами 1, 2 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, відтак останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2018 зі справи №910/17838/17).

Як було зазначено вище, на підставі Договору позивачем було надано відповідачу послуги на загальну суму в розмірі 3 331 729, 70 грн, що підтверджується переліченими вище актами виконаних робіт.

Відповідно до п. 2.4. Договору сторонами передбачено, що Розрахунок проводиться шляхом перерахування грошових коштів на р/р виконавця протягом 10 календарних днів з моменту підписання повноважними представниками обох сторін акту виконаних робіт чи іншого документу, що підтверджує виконання робіт та отримання рахунку-фактури на оплату та податкової накладної.

Отже, сторонами в Договорі узгоджено, що оплата за надані послуги здійснюється протягом 10 календарних днів з моменту підписання повноважними представниками обох сторін акту виконаних робіт.

Враховуючи, що акти виконаних робіт сторонами підписано без зауважень, термін для здійснення оплати вартості послуг настав та виконаний відповідачем був лише частково на суму в розмірі 2 138 966, 99 грн, що підтверджується наведеним вище переліком платіжних інструкцій.

Колегія суддів зазначає, що двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору виконавець бере на себе обов`язок надати послуги і водночас набуває права вимагати їх оплати, а замовник зі свого боку набуває права вимагати від виконавця передачі цих послуг та зобов`язаний здійснити їх оплату.

Як вже зазначено, п. 2.4 Договору сторонами визначено кінцевий строк здійснення відповідачем оплати наданих позивачем послуг.

Оскільки послуги позивачем надані, а відповідачем прийняті, проте оплачені останнім лише частково, відповідач є таким, що не виконав свого обов`язку передбаченого умовами укладеного між сторонами Договору.

Таким чином, з огляду на те, що відповідачем не здійснено оплату наданих позивачем послуг в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у встановлений законом, статтею 530 ЦК України та п. 2.4. Договору, строк, заборгованість за надані послуги в розмірі 1 218 262, 71 грн, погашена не була, позивачем належним чином відповідно до статей 525, 526, 901, 903 ЦК України та статей 181, 193 ГК України доведена, документально підтверджена і відповідачем не спростована.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача в розмірі 1 218 262, 71 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про обґрунтованість заявленого позову.

Водночас, судова колегія враховує, що фактично відповідач не заперечує факту наявної у нього перед позивачем заборгованості та її розміру.

Втім, в апеляційній скарзі відповідач вказує про його скрутне фінансове становище, а також те, що він 19.05.2025 звернувся до позивача з листом про узгодження мирової угоди.

Одним зі способів вирішення господарського спору є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав та обов`язків сторін щодо предмета позову. Право сторін спору в господарському процесі на укладення мирової угоди передбачено Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 192 Господарського процесуального кодексу України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією самою ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять ні доказів звернення відповідача до позивача з пропозицією укласти мирову угоду, ні копії такого звернення, а також доказів укладення сторонами мирової угоди, а тому посилання скаржника в цій частині на неврахування судом першої інстанції даного факту відхиляються апеляційним судом.

Крім того, колегія суддів зазначає, що бажання відповідача укласти мирову угоду не звільняє його від відповідальності.

Щодо доводів скаржника, що наданий позивачем акт не може за своїм змістом вважатись детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, оскільки є загальним описом та не містить деталізації щодо конкретного обсягу роботи, витраченого часу та підтвердження фактичного надання таких послуг, що унеможливлює оцінку їх обґрунтованості та необхідності, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами статті 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (частина 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем було надано договір про надання правничої допомоги № 2025/27/03-1 від 27.03.2025, укладений між Адвокатським бюро "Вапельник і Партнери" та позивачем, ордер на надання правничої допомоги серії АІ № 1863429 від 27.03.2025, акт приймання-передачі наданих послуг від 02.04.2025, платіжну інструкцію № 26 від 03.04.2025 на суму 12 000,00 грн.

Колегією суддів встановлено, що 27.03.2025 між адвокатським Бюро "Вапельник і Партнери" (адвокатське бюро) та Фізичною особою-підприємцем Варуха Віталієм Володимировичем (клієнт) було укладено договір про надання правничої допомоги №2025/27/03-1 (надалі - "Договір"), відповідно до п. 1.1 якого предметом даного договору є надання адвокатом правничої допомоги.

Відповідно до п. 5.1 Договору за послуги надання правничої допомоги в суді першої інстанції, передбачені п. 1.1. даного договору клієнт сплачує адвокатському бюро гонорар у розмірі 12 000, 00 грн.

Згідно з вимогами частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових втрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Колегією суддів встановлено, що у позовній заяві позивачем було заявлено про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 12 000,00 грн.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 02.04.2025 адвокатське бюро надало, а клієнт прийняв послуги правового характеру, у справі господарського судочинства в Господарському суді місті Києва, щодо стягнення заборгованості в розмірі 1 218 262, 71 грн в обсязі та на умовах, передбачених Договором, зокрема: ознайомлення з матеріалами, надання консультації; аналіз підстав позову, формування предмету позову, збір доказів, сканування документів; складання та подання процесуальних документів до суду; представництво.

Сума гонорару обчислена у фіксованому розмірі та складає 12 000, 00 грн.

Фізична особа-підприємець Варуха В.О. сплатив адвокатському бюро 12 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №26 від 03.04.2025.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76, 77 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини 4 статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (постанова Верховного Суду від 01.09.2021 у справі №910/13034/20).

За приписами частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19)";

"133. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку";

"135. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18";

"145. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права";

"147. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо".

Отже, доводи відповідача про те, що акт не може за своїм змістом вважатись детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, оскільки за посиланням відповідача є загальним описом та не містить деталізації щодо конкретного обсягу роботи та витраченого часу, не приймаються колегією суддів, оскільки у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо"

Разом з тим, відповідач не вказує на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів.

На переконання колегії суддів, розмір витрат на оплату адвоката в суді першої інстанції є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, що підтверджується наданими позивачем доказами та доказами виконання певних процесуальних дій, що підтверджується матеріалами даної справи.

За таких обставин, відсутні підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 у справі №910/4465/25 і в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Також, у відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат складає 10 000, 00 грн. До відзивну надано заяву (попередній розрахунок судових витрат), до якої долучено відповідні докази понесення адвокатських витрат в суді апеляційної інстанції, а саме:

- договір про надання правничої допомоги № 2025/27/03-1 від 27.03.2025;

- додаткова угода № 1 від 30.07.2025 до договору про надання правничої допомоги № 2025/27/03-1;

- акт приймання-передачі наданих послуг від 31.07.2025;

- платіжна інструкція № 119 від 31.07.2025 про сплату 10 000, 00 грн.

Позивач вказує, що понесені ним витрати на правничу допомогу є обґрунтованими та підтверджені відповідними доказами.

Водночас, колегія суддів щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в частині складання відзиву на апеляційну скаргу, який поданий під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, враховує, що викладені позивачем у відзиві твердження є подібними за змістом відносно поданої ним позовної заяви.

За таких обставин, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, визначеними ст. 129 ГПК України, виходячи з критеріїв складності справи, обсягу матеріалів, кількості підготовлених документів, часткової не співмірності заявлених судових витрат, з огляду на розумну необхідність судових витрат в цій справі, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та необхідність покладення на відповідача витрат на правничу допомогу, понесених позивачем в суді апеляційної інстанції у загальній сумі 5 000 грн. Такий розмір витрат є справедливим та розумним, а також таким, що забезпечить баланс інтересів сторін.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Столичний лісовий офіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 у справі № 910/4253/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 у справі № 910/4253/25 залишити без змін.

3. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Столичний лісовий офіс» (03115, м. Київ, вул. Святошинська, 30, ) на користь Фізичної особи-підприємця Варухи Віталія Олександровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 5000,00 грн витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

4.Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

5. Матеріали справи №910/4253/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 13.02.2026.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.О. Мальченко

А.І. Тищенко