РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.10.2025Справа № 910/8636/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В. , за участю секретаря судового засідання Шмиги В.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/8636/24

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « Брокард-Україна »

до Акціонерного товариства « ОТП Банк »

третя особа, яка не завляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю « Гелон Груп »

про стягнення 12640397,80 грн

Представники учасників справи:

від позивача: Денисенко А.Ю. ; Гончаров Є.О. ;

від відповідача: Танцюра Ю.Б. ;

від третьої особи: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю « Брокард-Україна » (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Акціонерного товариства « ОТП Банк » (далі - відповідач) про стягнення 12640397,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем на підставі платіжної інструкції №0359515 від 27.09.2022 року безпідставно здійснено перерахування на користь третьої особи належних позивачу коштів, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення основний борг у розмірі 6750000,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 726370,14 грн, 3% річних у розмірі 351740,00 грн та пеню у розмірі 7812287,66 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/8636/24, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк на подачу відзиву на позовну заяву та призначено підготовче засідання у справі на 17.09.2024.

29.08.2024 року через відділ діловодства суду від Акціонерного товариства « ОТП Банк » надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечив та вказав, що на момент отримання копії ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2022, АТ « ОТП «Банк » не міг знати, що вона не постановлювалася слідчим суддею і на виконання до банку не направлялася так як така ухвала містила усі необхідні реквізити судового рішення, яке в силу імперативних приписів Конституції України та Кримінального процесуального кодексу України підлягало обов`язковому виконанню банком, а тому посилання позивача на те, що банк під час виконання ухвали не взяв до уваги той факт, що вона слідчим суддею не постановлювалась, є необґрунтованими, адже банк не знав і не міг знати про такі обставини станом на дату отримання та виконання такої ухвали. Відповідач зауважив, що звертаючись до суду з даним позовом, товариство не надало суду жодних доказів на підтвердження наявності вини банку у ситуації, що склалася, а подані до суду докази не підтверджують, що банк умисно виконав ухвалу, достовірно знаючи про обставини, які насправді були встановлені значно пізніше на підставі офіційних відповідей Шевченківського районного суду м. Києва.

Відповідач також наголосив, що спірна платіжна операція, яку здійснив банк, за своїм змістом є неналежною, оскільки вона була здійснена з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг банку, про здійснення неналежної платіжної операції свідчить і добросовісність банку, який усебічно сприяв позивачу встановити усі обставини щодо здійсненої платіжної операції. При цьому, банк заперечив проти посилання позивача на те, що відповідач виконав спірну ухвалу всупереч вимогам чинного законодавства та за відсутності належним чином оформленої платіжної інструкції на дебетовий переказ грошових коштів без згоди платника, оскільки банк під час виконання ухвали керувався вимогами чинного законодавства, які визначали, що у разі покладення судовим актом на банк обов`язків, такі зобов`язання виконуються безпосередньо банком без відкриття виконавчого провадження у добровільному порядку.

Поряд з тим, відповідач наголосив, що позивач стверджуючи про порушення банком вимог закону та безпідставного перерахування коштів на виконання вимог спірної ухвали, не вчинив жодних дій спрямованих на повернення коштів від неналежного отримувача, а заявлений до стягнення розмір пені є необґрунтованим, оскільки останній здійснений без урахування вимог законодавства, які обмежували строк нарахування пені.

29.08.2024 року через відділ діловодства суду від Акціонерного товариства « ОТП Банк » надійшло клопотання про застосування частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України у даній справі, в якому відповідач просив суд застосувати до спірних правовідносин положення статті 551 Цивільного кодексу України щодо зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки у тому разі, якщо суд дійде висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені нарахованої у відповідності до приписів ч. 10 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» і зменшити до стягнення такий розмір пені до суми, нарахованої не більше, ніж за шість місяців від дати здійснення спірної платіжної операції.

Також, 29.08.2024 року через відділ діловодства суду від Акціонерного товариства « ОТП Банк » надійшло клопотання про витребування доказів у справі №910/8636/24, у якому відповідач просив суд витребувати в Акціонерного товариства « Комерційний індустріальний банк » банківську виписку з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю « Гелон Груп » № НОМЕР_1 за період з 27.09.2022 по дату закриття цього рахунку.

13.09.2024 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Акціонерного товариства « ОТП «Банк » надійшло клопотання про долучення доказів, в якому відповідач просив суд долучити до матеріалів справи лист АТ « Комінбанк » №04.1/5257 від 23.08.2024.

17.09.2024 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю « Брокард-Україна » надійшла відповідь на відзив, в якій позивач проти відзиву заперечив та вказав, що банк мав змогу перевірити інформацію викладену в «ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2022» та переконатися в її недостовірності, вказаний обов`язок банку виникає в рамках платіжного моніторингу, а оскільки саме фактом перерахування грошових коштів 14 листопада 2019 року з рахунку ТОВ « Гелон Груп » на рахунок « Брокард-Україна » в АТ « ОТП Банк » обґрунтовуються в «ухвалі суду» абсолютно не типові вимоги про зобов`язання конкретного банку зробити переказ з рахунку однієї юридичної особи на рахунок іншої юридичної особи, то банк будучи професійним учасником, міг здійснити належний моніторинг та запобігти безпідставному перерахунку коштів позивача.

Поряд з тим, позивач наголосив, що «ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2022» мала очевидні ознаки сумнівності як за формою документу, так і за змістом, оскільки не відповідала вимогам законодавства і банк мав змогу і зобов`язаний був це перевірити у рамках здійснення платіжного моніторингу фінансової операції.

Позивач зауважив, що в порядку безспірного списання рішення може виконуватися лише органами державного казначейства, в усіх інших випадках в порядку виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, у той же час, відповідач, не будучи органом державного казначейства, не мав права виконувати безспірне (примусове) списання грошових коштів. Крім того, на переконання ТОВ « Брокард-Україна », відповідач грубо порушив порядок примусового списання грошових коштів, встановлених Законом України «Про платіжні послуги» та Інструкцією про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженою Постановою НБУ від 29.07.2022 № 163, оскільки самостійно оформив платіжну інструкцію на перерахування з рахунку ТОВ « Брокард-Україна » 6750000,00 грн, виступивши тим самим ініціатором примусового списання (стягнення) коштів платіжної операції (стягувачем), хоча будучи надавачем платіжних послуг мав лише прийняти до виконання надану ініціатором (стягувачем) платіжну інструкцію.

У судовому засіданні 17.09.2024 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про витребування в АТ " Комерційний індустріальний банк " банківської виписки з рахунку ТОВ " Гелон Груп " за період з 27.09.2022 по дату закриття цього рахунку, залучення Товариства з обмеженою відповідальністю « Гелон Груп » в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, встановлення учасникам справи строків на подачу заяв по суті спору та відкладення підготовчого засідання у справі на 15.10.2024.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласність і відкритість судового процесу, змагальність сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Захищене статтею 6 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) право на справедливий судовий розгляд передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх. Європейський суд з прав людини розглядає реалізацію принципу змагальності крізь призму забезпечення рівності прав учасників судового розгляду, тобто за цієї позиції сторони діють на одному рівні, під контролем відносно пасивного суду.

Звертаючись до усталеної практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 23.06.1993 у справі "Руіз-Матеос проти Іспанії").

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands, рішення від 27 жовтня 1993р., серія A, N274, с. 19, §33 та Ankerl v. Switzerland, рішення від 23 жовтня 1996 р., Reports 1996-V, стор. 1567-68, §38).

Одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх та вимагати рівності щодо подання своїх доказів.

Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.05.2021 у справі №912/2007/18.

Враховуючи вищевикладене, керуючись принципами господарського судочинства з урахуванням конвенційного права кожного на справедливий судовий розгляд, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача та витребування в АТ " Комерційний індустріальний банк " банківської виписку з рахунку ТОВ " Гелон Груп " за період з 27.09.2022 по дату закриття цього рахунку.

Відповідно до статті 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Метою участі третіх осіб у справі є обстоювання ними власних прав і законних інтересів, на які може справити вплив рішення чи ухвала суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виступає в процесі на боці тієї сторони, з якою в неї існують певні правові відносини. Залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у справі вирішується господарським судом з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес до даної справи. Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Враховуючи предмет та підстави позову, суд дійшов висновку про залучення до участі у справі Товариства з обмеженою відповідальністю « Гелон Груп » в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, оскільки рішення у даній справі може вплинути на його права та обов`язки.

25.09.2024 року через відділ діловодства суду від Акціонерного товариства « ОТП Банк » надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач вказав, що положення статті 86 Закону України «Про платіжні послуги», на яку посилався позивач у своїй позовній заяві, пов`язують наявність обов`язку надавача платіжних послуг повернути за рахунок власних коштів суму проведеної платіжної операції тільки у тих випадках, коли така платіжна операція є помилковою або неакцептованою, а з огляду на ту обставину, що банк здійснював перерахування коштів на виконання вимог ухвали, така платіжна операція не може вважатися неакцептованою, оскільки у п. 39 ст. 1 вказаного Закону прямо передбачено таке виключення як примусове списання (стягнення). Відповідач повторно наголосив на тому, що станом на дату отримання та виконання ухвали, банк не знав та не міг знати про те, що вона слідчим суддею не постановлювалася і судом на виконання до банку не направлялася, тому платіжну операцію, здійснену на виконання ухвали, не можна вважати помилковою так як з огляду на фактичні обставини справи, відсутні підстави стверджувати про вину банку.

Також, відповідач заперечив доводи позивача про те, що в ухвалі були наведені «нетипові» вимоги, оскільки такі доводи не містять підтвердження положеннями закону, і жодна норма закону не містить прямої заборони на те, щоб в межах кримінального провадження слідчим суддею або судом вирішувалося питання про примусове списання коштів. Відповідач, як банк, не є суб`єктом, який наділений повноваженнями надавати оцінку правомірності судового рішення, яке надійшло на виконання, з точки зору достовірності вказаних у ньому фактичних обставин та/або дотримання суддею вимог чинного кримінального процесуального законодавства, до того ж, чинне кримінальне процесуальне законодавство не містить визначення поняття "нетипові вимоги"; банк наголосив на тому, що у нього не було підстав залишати ухвалу без виконання, а доводи позивача про те, що банк повинен був залишити ухвалу без виконання, оскільки вона містила ознаки сумнівності за своїм змістом та нетипові вимоги, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Щодо виконання спірної ухвали, то відповідач зауважив, що судове рішення згідно з яким на банк покладено обов`язок щодо його виконання, виконується безпосередньо таким банком без відкриття виконавчого провадження державним чи приватним виконавцем, у цьому випадку обов`язок виконання ухвали покладався безпосередньо на банк, тобто виконання передбачало здійснення дій банком без оформлення платіжної інструкції стягувачем.

15.10.2024 року через відділ діловодства суду від Акціонерного товариства « Комінбанк » надійшов лист №08.1/2515/БТ від 08.10.2024 з випискою по рахунку ТОВ « Гелон Груп » за період з 27.09.2022 по дату закриття рахунку.

Підготовче засідання, призначене на 15.10.2024 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 підготовче засідання у справі призначено на 14.11.2024.

13.11.2024 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю « Брокард-Україна » надійшли додаткові пояснення, в яких позивач зауважив на тому, що Закон України «Про платіжні послуги» не передбачає права надавача платіжних послуг самостійно ініціювати платіжну операцію шляхом надання платіжної інструкції самому собі, як це зробив відповідач, до того ж, АТ « ОТП «Банк » неналежним чином та несвоєчасно сприяв позивачу у поверненні коштів.

14.11.2024 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Акціонерного товариства « ОТП Банк » надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач з огляду на долучену до матеріалів справи АТ « Комінбанк » виписку по рахунку ТОВ « Гелон Груп » навів порядок перерахування коштів іншим особам, зауважив про взаємопов`язаність таких осіб, а також про їх участь в ряді кримінальних проваджень.

У судовому засіданні 14.11.2024 суд, у відповідності до приписів статті 216 Господарського процесуального кодексу України, оголосив перерву до 03.12.2024.

Судове засідання, призначене на 03.12.2024, не відбулось у зв`язку з відключенням світла, про що складено акт щодо знеструмлення електромережі суду, вихід з ладу сервера автоматизованої системи та інші умови, що впливають на безперебійність функціонування автоматизованої системи від 04.12.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 призначено підготовче засідання у справі на 19.12.2024.

У судовому засіданні 19.12.2024, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті.

07.03.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю « Брокард-Україна » надійшли тези до дебатів.

10.03.2025 року через відділ діловодства суду від Акціонерного товариства « ОТП Банк » надійшов виступ у судових дебатах.

23.04.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Акціонерного товариства « ОТП Банк » надійшли доповнення до виступу у судових дебатах.

09.07.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Акціонерного товариства « ОТП Банк » надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач просив суд повернутися до стадії підготовчого провадження у справі №910/8636/24; витребувати у Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області інформацію про обставини, встановлені під час здійснення досудового розслідування у межах кримінального провадження № 0000092, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.04.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 110-2 Кримінального кодексу України, щодо пов`язаності Товариства з обмеженою відповідальністю " Брокард-Україна » із громадянами Російської Федерації; витребувати у Антимонопольного комітету України інформацію про стан розгляду справи за ознаками вчинення компанією " Philippe Benacin Holding " (м. Париж, Франція) порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п. 12 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді здійснення концентрації шляхом придбання часток у статутному капіталі компанії " Indenon Holdings Limited " (м. Лімасол, Кіпр), що забезпечує перевищення 50 відсотків голосів у вищому органі управління компанії, без отримання відповідного дозволу органів АМКУ, наявність якого необхідна; витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю « Брокард-Україна » копію угоди про продаж корпоративних прав кіпрської компанії " Інденон Холдингс Лімітед " (" Indenon Holdings Limited " - Кіпр, Лімассол, Гріва Дігені, 115, Трайден Центр, 3101 ), яка володіє 100% частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю « Брокард-Україна », від громадянки Російської Федерації ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 ) до громадянина Франції ОСОБА_7 (через компанію Philippe Benacin Holding ); зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю « Брокард-Україна » надати письмові пояснення щодо обставин, які вказують на: формальну зміну кінцевого бенефіціарного власника ТОВ « Брокард-Україна »; наявності подальшого фактичного зв`язку товариства із громадянкою РФ ОСОБА_8 ; продаж корпоративних прав товариства в період їх перебування під арештом; продаж корпоративних прав товариства в період дії прямої заборони, встановленої постановою КМУ № 187; придбання корпоративних прав товариства всупереч прямої заборони, встановленої ч. 5 ст. 24 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (у редакції, чинній до 01.01.2024).

Вказані додаткові пояснення та викладені у ньому клопотання мотивовані тим, що кінцевим бенефіціарним власником позивача на початок повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, була громадянка Російської Федерації ОСОБА_6 , через Кіпрську компанію « Інденон Холдингс Лімітед », однак у березні 2022 було розпочато продаж корпоративних прав вищезгаданої компанії, яка володіє ТОВ « Брокард-Україна », внаслідок чого кінцевим бенефіціарним власником позивача став громадянин Франції ОСОБА_9 , а вказана процедура продажу, згідно офіційних заяв позивача, була проведена нібито відповідно до норм міжнародного законодавства та законів України і завершена в травні 2022 року.

У той же час, як зазначає відповідач, згідно наявних відомостей у відкритих джерелах Головним управлінням Служби безпеки України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у межах кримінального провадження № 0000092, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.04.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 110-2 Кримінального кодексу України. Так, зі змісту судових рішень, наявних у Єдиному державному реєстрі судових рішень, постановлених в межах вказаного кримінального провадження № 0000092 від 07.04.2022, вбачається, що це кримінальне провадження стосується, зокрема, господарської діяльності ТОВ « Брокард-Україна » та його кінцевих бенефіціарних власників - громадянки Російської Федерації ОСОБА_10 та громадянина Франції ОСОБА_7 , і під час досудового розслідування було встановлено відсутність дозволу АМКУ щодо надання дозволу з придбання частки права власності, зокрема позивача, а тому укладена угода про продаж корпоративних прав є нікчемною, в силу положень статей 215, 216, 228, 236 Цивільного кодексу України, підпункту 2 пункту 1 постанови КМУ №187 від 03.03.2022, і заявлений у даній справі спір не підлягає задоволенню, з огляду на запроваджений вказаною постановою Кабінету Міністрів України мораторій (заборону) на задоволення вимог кредитора, пов`язаного з Російською Федерацією.

При цьому, з метою перевірки та встановлення наведених обставин наявні підстави для витребування наведених відповідачем доказів.

15.07.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю « Брокард-Україна » надійшли заперечення щодо заявленого АТ « ОТП Банк » клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження та витребування доказів, у яких позивач вказав, що Верховний Суд вважає, що суд першої інстанції може повернутися до стадії підготовчого провадження лише якщо не вирішено важливе питання, яке існувало на момент підготовчого провадження, але не було враховано або замовчувалося, у своєму клопотанні відповідач посилається на отримання з відкритих джерел інформації, яка на його думку замовчувалась позивачем, а отже має значення для вирішення справи, однак, наведена у клопотанні інформація від початку знаходилась у розпорядженні банку, зокрема, при відкритті рахунку клієнт банку обов`язково проходить процес ідентифікації з наданням всіх необхідних для цього документів, зокрема, структури власності компанії, що було здійснено ТОВ « Брокард-Україна » при відкритті рахунку, а листом від 22.06.2022 року позивач через клієнт-банк повідомив відповідача про зміну кінцевого бенефіціарного власника та надав всі відповідні підтверджуючі документи.

Крім того, наведені в клопотанні відповідача припущення щодо можливого зв`язку позивача з Російською Федерацією ґрунтуються виключно на публікаціях в пресі, а не на об`єктивних доказах, містять недостовірну інформацію, не мають ніякого відношення до предмету судової справи та обставин, які необхідно встановити для правильного її вирішення. На переконання позивача, подання подібного клопотання свідчить не лише про намір відповідача затягнути розгляд зазначеної справи по суті, а й про ймовірну залученість представників банку до незаконного списання грошових коштів з арештованих рахунків клієнтів.

28.07.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю « Брокард-Україна » надійшли додаткові пояснення щодо заявленого АТ « ОТП Банк » клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження та витребування доказів, у якому позивач зауважив, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ « Брокард-Україна » (позивач) є юридичною особою, утвореною відповідно до законодавства України, учасником якої є компанія Інденон Холдингс Лімітед (Кіпр), а кінцевим бенефіціарним власником ОСОБА_14 (Франція), і оскільки відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вважаються достовірними в силу Закону, то відповідачем не доведено наявності підстав для застосування щодо позивача обмежувальних заходів, передбачених постановою КМУ №187. Крім того, наказом Міністерства економіки України від 03.05.2024 №11478 та від 27.12.2024 №28311 ТОВ « Брокард-Україна » визнано критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, що само по собі унеможливлює будь-який зв`язок з державою-агресором.

08.08.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю « Брокард-Україна » надійшли додаткові пояснення по справі щодо дотримання кінцевим бенефіціарним власником вимог антимонопольного законодавства та правомірності внесення до ЄДР інформації про кінцевого бенефіціарного власника ТОВ « Брокард-Україна », яким є громадянин Франції ОСОБА_14 .

12.08.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Акціонерного товариства « ОТП Банк » надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач повторно наголосив на неможливості задоволення вимог позивача через відчуження громадянкою Російської Федерації корпоративних прав компанії Indenon Holdings Limited , яка є єдиним учасником ТОВ « Брокард-Україна », з огляду на мораторій, встановлений Постановою КМУ № 187.

У судовому засіданні 12.08.2025 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відмову в задоволенні клопотання відповідача про повернення до стадії підготовчого провадження, водночас, виходячи з того, що судом здійснено розгляд справи по суті, у відповідності до частини 1, 2 статті 219 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, про перехід до стадії ухвалення судового рішення та його проголошення 04.09.2025.

Так, однією зі стадій розгляду справи є підготовче провадження, завданням якого, серед іншого, є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів (стаття 177 Господарського процесуального кодексу України).

Процесуальним законодавством не врегульовано питання щодо повернення суду першої інстанції до стадії підготовчого провадження після його закриття.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно підкреслює цінність та важливість дотримання формалізованих норм цивільного процесу, за допомогою яких сторони забезпечують вирішення спору цивільного характеру, оскільки завдяки цьому може обмежуватися обсяг дискреції, забезпечуватися рівність сторін, запобігатися свавілля, забезпечуватися ефективне вирішення спору та розгляд справи судом упродовж розумного строку, а також забезпечуватися правова визначеність та повага до суду. В той же час «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки» (Beles and Others v. the Czech Republic, заява № 47273/99, § 50-51, 69); «Волчі проти Франції» (Walchli v. France, заява № 35787/03, § 29).

Згідно з практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 03.09.2019 року у справі №9802/271/18, від 16.02.2021 року у справі №922/2115/19, в ухвалі від 22.06.2021 року у справі №923/525/20, постанові від 16.12.2021 року у справі №910/7103/21, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Отже, суд може прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття, однак підстави для цього мають бути винятковими і вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті.

У заявленому клопотанні, як підставу для повернення на стадію підготовчого провадження, відповідач зазначає про необхідність встановлення обставин продажу корпоративних прав позивача, оскільки на початок повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України кінцевим бенефіціарним власником позивача була громадянка Російської Федерації ОСОБА_6 через Кіпрську компанію « Інденон Холдингс Лімітед », яка у подальшому відчужила корпоративні права на компанію « Інденон Холдингс Лімітед » на користь громадянин Франції ОСОБА_9 , чим фактично і відчужила корпоративні права і на ТОВ « Брокард-Україна ».

Таким чином, встановлення та підтвердження наведених фактів, зумовить настання обставин, за яких задоволення позову є неможливим, з огляду на приписи постанови Кабінету Міністрів України №187 від 03.03.2022, адже така угода про відчуження корпоративних прав позивача, на думку відповідача, за своєю суттю є нікчемною, в силу положень статей 215, 216, 228, 236 Цивільного кодексу України.

Втім, наведені відповідачем доводи необхідності повернення на стадію підготовчого провадження, не можуть вважатися винятковими обставинами, які б свідчили про наявність правових підстав для повернення до стадії підготовчого провадження так як наведені обставини існували на момент подання відповідачем заперечень проти позову та під час проведення судом підготовчих засідань у справі, а тому не можуть вважатися вагомими для повернення до стадії підготовчого провадження.

Наведення нових доводів в якості заперечень проти позову на стадії розгляду справи по суті, які існували на момент проведення підготовчого провадження у справі, не можуть становити винятковості випадку, за яким наявна крайня необхідність у поверненні до стадії підготовчого провадження, а тому повернення за таких умов на стадію підготовчого провадження суперечитиме завданням та принципам господарського судочинства, що закріпленні у статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Судове засідання, призначене на 04.09.2025 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2025 призначено судове засідання у справі на 07.10.2025.

У судове засідання 07.10.2025 року з`явилися представники позивача та відповідача, у свою чергу, третя особа у судове засідання не з`явилась хоча про дату, час і місце проголошення судового рішення була належним чином повідомлена, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Водночас, суд наголошує, що в судовому засіданні 12.08.2025 року, судом було здійснено розгляд справи по суті, зокрема, і заслухано судові дебати учасників справи та у відповідності до частин 1, 2 статті 219 Господарського процесуального кодексу України, постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 07.10.2025 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін під час розгляду справи по суті, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва , -

ВСТАНОВИВ:

22.06.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю « Брокард-Україна » та Публічним акціонерним товариством « ОТП Банк », правонаступником якого є Акціонерне товариство « ОТП Банк » було укладено договір №1056 про відкриття рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування та надання інших банківських послуг.

Згідно з довідкою АТ « ОТП Банк » від 19.06.2024 №і71275 ТОВ « Брокард-Україна » в АТ « ОТП Банк » відкрито поточні рахунки: номер рахунку: НОМЕР_2 (євро), дата відкриття 22.06.2012; номер рахунку: НОМЕР_2 (гривня), дата відкриття 22.06.2012; номер рахунку: НОМЕР_2 (долар США), дата відкриття 22.06.2012.

Також, 22.06.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю « Брокард-Україна », як користувачем, та Публічним акціонерним товариством « ОТП Банк », правонаступником якого є Акціонерне товариство « ОТП Банк », як банком, було укладено стандартний договір №1056/IF про обслуговування поточного рахунку за допомогою електронної банківської системи «Клієнт-Банк», предметом якого за умовами пункту 1.1 є підключення користувача до Системи для здійснення за допомогою Системи банківського (розрахункового) обслуговування поточного (них) рахунку (ів) користувача з наданням послуг, перелік яких наведений у статті 3 цього договору, а користувач приймає послуги банку щодо підключення до Системи та користується послугами банку на умовах, викладених у цьому договорі.

У подальшому, як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, до договору про відкриття рахунків, здійснення розрахунково-касового обслуговування та надання банківських послуг, неодноразово вносилися зміни, про що АТ « ОТП Банк » інформував ТОВ « Брокард-Україна », а останній приєднувався до його умов.

Так, 02.09.2021 року вступив в дію договір про відкриття рахунків, здійснення розрахунково-касового обслуговування та надання інших банківських послуг юридичним особам-резидентам (включаючи їх відокремлені підрозділи, які не є самостійними юридичними особами), юридичним особам-нерезидентам (нерезидентам-інвесторам), іноземним представництвам, фізичним особам - підприємцям, а також для забезпечення таких видів діяльності як виробнича кооперація, спільне виробництво та інші види спільної діяльності, що здійснюються на підставі договорів (контрактів), без утворення юридичної особи (публічний) (надалі - публічний договір) в редакції, затвердженій наказом АТ « ОТП Банк » № 187 від 20.08.2021, дата розміщення на офіційному сайті www.otpbank.com.ua : « 26» серпня 2021 року.

08.10.2021 року вступив в дію публічний договір в редакції, затвердженій наказом АТ « ОТП Банк » № 229 від 30.09.2021 року, дата розміщення на офіційному сайті www.otpbank.com.ua : « 01» жовтня 2021 року.

16.05.2022 року вступив в дію публічний договір в редакції, затвердженій наказом АТ « ОТП Банк » № 60 від 06.05.2022 року, дата розміщення на офіційному сайті www.otpbank.com.ua : « 09» травня 2022 року.

29.04.2024 року вступив в дію публічний договір в редакції, затвердженій наказом АТ « ОТП Банк » № 104 від 17.04.2024 року, дата розміщення на офіційному сайті www.otpbank.com.ua : « 18» квітня 2024 року.

01.07.2024 року вступила в дію нова редакція публічного договору в редакції, затвердженій наказом АТ « ОТП Банк » № 162 від 18 червня 2024 року, дата розміщення на офіційному сайті www.otpbank.com.ua : « 21» червня 2024 року.

Отже, на підставі укладеного публічного договору, у відповідній редакції відповідач здійснює розрахунково-касові операції за поточними рахунками позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.09.2022 року рекомендованим листом №981, з відміткою про відправника (відбиток штемпеля): « Шевченківський районний суд міста Києва , 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 31А , тел. Канцелярії », на юридичну адресу АТ « ОТП Банк » ( 01601, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43 ), як одержувача, надійшла копія ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2022 у справі №761/16169/22 (провадження №1-кс/761/8974/2022).

В резолютивній частині ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2022 у справі №761/16169/22 (провадження №1-кв/761/8974/22) зазначено:

«Клопотання представника власника майна ТОВ « Гелон Груп » задовольнити.

Скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26.07.2022 (справа №761/13252/22 провадження №1-кс/761/7401/2022) про накладення арешту на грошові кошти на рахунку № НОМЕР_2 ТОВ « Брокард-Україна » ( ) в АТ « ОТП БАНК » ( , МФО 300528 , юридична адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43 ) в рамках кримінального провадження 0000005, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 червня 2022 року.

Зобов`язати АТ « ОТП Банк » ( , МФО 300528 , юридична адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43 ) здійснити переказ коштів у сумі 6750000,00 (шість мільйонів сімсот п`ятдесят тисяч) гривень нуль копійок з поточного рахунку № НОМЕР_2 ТОВ « Брокард-Україна » ( ) в АТ « ОТП БАНК » ( , МФО 300528 ) на поточний рахунок НОМЕР_1 ТОВ « Гелон Груп » ( ), відкритий в Акціонерне товариство « Комерційний Індустріальний Банк », МФО 322540 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя В.М. Циктіч ».

27.09.2022 року на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2022 (справа №761/16169/22 (провадження №1-кв/761/8974/22)) АТ « ОТП Банк » примусово списало з рахунку ТОВ « Брокард-Україна » № НОМЕР_2 , відкритому в АТ « ОТП Банк », на рахунок ТОВ « Гелон Груп » № НОМЕР_1 , відкритий в АТ « Комерційний Індустріальний Банк », грошові кошти у сумі 6750000,00 грн, внаслідок чого складено платіжну інструкцію №0359515 від 27.09.2022, з призначенням платежу: «Перерахування коштів зг Ухвали Шевченківськ райсуду Києва від 25.08.2022р справа 761/16169/22».

Позивач наголошує, що ніколи не мав будь-яких договірних відносин, заборгованості або судових справ з ТОВ « Гелон Груп ». При цьому, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26.07.2022 №761/13252/22 (провадження № 1-кс/761/7401/2022) на грошові кошти ТОВ « Брокард-Україна » на рахунку № НОМЕР_2 в АТ « ОТП Банк » був накладений арешт та зупинено видаткові операції по рахунку, за винятком видаткових операцій по сплаті податків, зборів, інших обов`язкових платежів до державного бюджету, виплати заробітної плати.

Відтак, позивач, з метою встановлення обставин списання грошових коштів, 28.09.2022 року звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи №761/16169/22, у якому просив надати для ознайомлення, зокрема, з ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва №761/16169/22 від 25.08.2022 або повідомити чи виносилась Шевченківським районним судом міста Києва 25.08.2022 ухвала у справі №761/16169/22 щодо стягнення з ТОВ « Брокард-Україна » на користь ТОВ « Гелон Груп » грошових коштів в сумі 6750000,00 грн.

29.09.2022 року ТОВ « Брокард-Україна » звернулося до Голови правління АТ « ОТП Банк » з листом №1 «Щодо оскарження платіжної операції та шахрайських дій з грошовими коштами ТОВ « Брокард-Україна », у якому просило банк повідомити інформацію: яким чином банком було отримано ухвалу суду та надати докази належного її отримання; чи розпочато банком процедуру проведення службового розслідування, якщо так - просило повідомити його результати; чи повідомлено про інцидент НБУ відповідно до приписів ст. 66 Закону України «Про платіжні послуги»; чи повідомлено про вищевказані шахрайські дії правоохоронні органи; які дії плануються банком для владнання інциденту з фінансовими коштами компанії. Крім того, товариство просило після отримання цього повідомлення здійснити повернення ТОВ « Брокард-Україна » грошових коштів в порядку та на підставах, визначених п. 10, 12 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» та ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Також, 29.09.2022 року ТОВ « Брокард-Україна » звернулося до Голови Державної служби фінансового моніторингу України з повідомленням №2 про шахрайські дії з грошовими коштами ТОВ « Брокард-Україна » та оскарження фінансової операції, в якому просило зупинити фінансову операцію від 27.09.2022 року, що була здійснена з рахунку товариства № НОМЕР_2 на користь ТОВ « Гелон Груп », , у розмірі 6750000,00 грн, підстава перерахування коштів - згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2022 року у справі №761/16169/22.

30.09.2022 року ТОВ « Брокард-Україна » звернулося до Голови Національного банку України з повідомленням №5 про шахрайські дії з грошовими коштами ТОВ « Брокард-Україна » та оскарження фінансової операції, в якому просило провести належну перевірку АТ « ОТП Банк » щодо здійснення спірної операції та зобов`язати АТ « ОТП Банк » повернути грошові кошти на банківський рахунок ТОВ « Брокард-Україна » за фінансовою операцією від 27.09.2022 року, що була здійснена з рахунку товариства № НОМЕР_2 на користь ТОВ « Гелон Груп », , у розмірі 6750000,00 грн, підстава перерахування коштів - згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2022 року у справі №761/16169/22.

03.10.2022 року у відповідь на звернення ТОВ « Брокард-Україна » від 28.09.2022, Шевченківський районний суд міста Києва листом №761/16169/22/675/2022 повідомив, що слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва Циктічем В.М . 17.08.2022 задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури Долгої Н.М. у кримінальному провадженні № 0000750 від 26.06.2019, надано дозвіл на затримання підозрюваного (справа № 761/16169/22, провадження № 1-кс/761/8974/2022). При цьому, рішення щодо стягнення коштів з ТОВ « Брокард-Україна » на користь ТОВ « Гелон Груп » у зазначеній справі не ухвалювалось.

Суд у вказаному листі також наголосив, що з матеріалів зазначеного вище клопотання сторони обвинувачення та з клопотання представника ТОВ « Брокард-Україна » Денисенко А.Ю. не вбачається відомостей щодо процесуального статусу ТОВ « Брокард-Україна » чи ТОВ « Гелон Груп » у кримінальному провадженні № 0000750, відтак відсутні підстави для задоволення ініційованого клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

03.10.2022 року ТОВ « Брокард-Україна » звернулося до Подільського районного управління національної поліції Головного управління Національної поліції м. Києва із заявою (повідомленням) №1 про кримінальне правопорушення за статтями 190, 358 Кримінального кодексу України, в якій позивач просив внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та невідкладно розпочати досудове розслідування, у формі досудового слідства, з підстав вчинення правопорушення, що має ознаки складу злочину, передбаченого ст. 190, 358 КК України, з приводу списання з рахунку заявника грошових коштів в сумі 6750000,00 грн на підставі копії ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2022 у справі №761/16169/22, всупереч Інструкції «Про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг», затвердженої постановою Правління НБУ від 29.07.2022 №163.

За наслідками розгляду вказаної заяви (повідомлення) позивача про кримінальне правопорушення №1 від 03.10.2022, Подільським управлінням поліції Головного управління Національної поліції м. Києва було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження №0002388, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією виписки з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Також, 03.10.2022 року у відповідь на лист ТОВ « Брокард-Україна » від 29.09.2022 №1, АТ « ОТП Банк » направило лист №003-01-3/554-БТ, у якому повідомило, що 26.09.2022 на адресу банку поштовим зв`язком « Укрпошта », надійшов рекомендований лист від Шевченківського районного суду м. Києва №981, який містив, належним чином засвідчену копію ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Циктіч В.М. від 25 серпня 2022 по справі №761/16169/22 про скасування накладеного арешту ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.07.2022 по справі №761/13252/22, а також зобов`язання АТ « ОТП Банк » здійснити переказ коштів у розмірі 6750000,00 грн на користь ТОВ « Гелон Груп », таким чином, оскільки зазначена ухвала слідчого судді була отримана банком рекомендованим листом відправником якого був суд та була оформлена у відповідності до Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 №814, а саме: копія ухвали слідчого судді була прошита, пронумерована, засвідчена та скріплена відповідною печаткою суду та підписами слідчого судді, банк як фінансова установа, зобов`язаний був виконати вимоги вказаної ухвали, що і було зроблено, у відповідності до статті 129-1 Конституції України.

09.12.2022 року АТ « ОТП Банк » звернулося до ТОВ « Брокард-Україна » з листом №01-06-73-1-1/5747-БТ, в якому повідомило, що листом від 14.11.2022 Шевченківський районний суд м. Києва спростував вирішення в межах справи №761/16169/22 (кримінальне провадження 0000750) питання про скасування арешту майна, також у своїй відповіді суд вказав про відсутність в діловодстві суду будь-якого процесуального документу з тим штрих-кодом (316*4903192*1*2*), який вказаний на копії ухвали, що надійшла на адресу банку. Суд вказав на те, що ним не направлялася будь-яка кореспонденція з трек-номером відправлення 981, який містився на конверті, в якому на адресу банку надійшла копія ухвали від 25.08.2022 у справі №761/16169/22, отже обставини, наведені в отриманій АТ « ОТП Банк » відповіді Шевченківського районного суду м. Києва від 14.11.2022, підтверджують те, що ухвала від 25.08.2022 р. у справі № 761/16169/22 є такою, що не постановлювалася слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва і на адресу АТ « ОТП Банк » судом не направлялася. Однак, станом на дату отримання та виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25.08.2022 у справі № 761/16169/22 АТ « ОТП Банк » не знало і не могло знати, що така ухвала слідчим суддею не ухвалювалася і судом на виконання до будь-яких установ не направлялася, оскільки вона мала усі необхідні реквізити документу, який підлягав обов`язковому виконанню в силу імперативних вимог закону. З урахуванням встановлених обставин та отриманої інформації АТ « ОТП Банк » засвідчило свою готовність сприяти ТОВ « Брокард-Україна » у поверненні його коштів, які були перераховані ТОВ « Гелон Груп » на виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Циктіч В.М. від 25 серпня 2022 по справі №761/16169/22.

Також, у вказаному листі банк повідомив, що у відповідності до вимог закону направив до АТ « Комерційний індустріальний банк » вимогу про блокування коштів у сумі 6750000,00 грн на поточному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ТОВ « Гелон Груп » на підставі ч. 17 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги», а також письмове повідомлення на адресу ТОВ « Гелон Груп » (як неналежного отримувача платежу) про обов`язок ТОВ « Гелон Груп » ініціювати платіжну операцію на суму 6750000,00 грн на користь банку на підставі ч. 1 ст. 88 Закону України «Про платіжні послуги».

26.12.2022 року АТ « ОТП Банк » звернулося до Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, у зв`язку із підробленням офіційного документа (ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 25.08.2022 у справі № 761/16169/22) та використання завідомо підробленого документа.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.03.2023 у справі №761/9120/23 зобов`язано уповноважену особу Шевченківського районного УП ГУ НП у місті Києві невідкладно, але не пізніше 24 годин після отримання копії ухвали слідчого судді, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою представника АТ « ОТП Банк » від 26.12.2022.

З наявної в матеріалах справи копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.04.2023 вбачається, що за заявою АТ « ОТП Банк » було зареєстровано кримінальне провадження №0000917.

10.06.2024 року ТОВ « Брокард-Україна » звернулося до АТ « ОТП Банк » з листом №1, в якому заявник зауважив, що банком було списано з ТОВ « Брокард-Україна » платіжною інструкцією № 0359515 від 27.09.2022 року 6750000,00 грн з призначенням платежу згідно ухвали Шевченківського райсуду Києва від 25.08.2022 справа №761/16169/22, а оскільки вказане рішення судом не виносилось, то здійснена банком операція є помилковою. При цьому, ТОВ « Брокард-Україна » зауважило, що в листі від 09.12.2022 року № 01-06-72-1-1/5747-БТ банк повідомив інформацію про направлення до АТ « Комерційний індустріальний банк » вимоги про блокування коштів у сумі 6750000,00 грн на поточному рахунку ТОВ « Гелон Груп », на користь якого банк помилково перерахував грошові кошти, а також готовність сприяти найшвидшому поверненню належних ТОВ « Брокард-Україна » грошових коштів, однак станом на 07.06.2024 року від банку не надходило жодної інформації щодо помилково списаних грошових коштів, а тому, з метою досудового врегулювання спору, заявник просив надати інформацію щодо строку повернення ТОВ « Брокард-Україна » помилково списаних банком грошових коштів у сумі 6750000,00 грн.

У відповідь на лист ТОВ « Брокард-Україна » №1 від 10.06.2024, АТ « ОТП Банк » направило лист від 10.07.2024, в якому банк повідомив, що 09.12.2024 направив на адресу АТ « Комерційний індустріальний банк » вимогу про блокування коштів у сумі 6750000,00 грн на поточному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ТОВ « Гелон Груп », обґрунтовуючи таку вимогу приписами ч. 17 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги», також, 09.12.2024 направив на адресу ТОВ « Гелон Груп » повідомлення про необхідність ініціювати протягом трьох робочих днів з дати надходження цього повідомлення платіжну операцію на суму 6750000,00 грн з повернення коштів на банківський рахунок ТОВ « Брокард-Україна », відкритий в АТ « ОТП Банк », обґрунтовуючи таку вимогу приписами ч. 1 ст. 88 Закону України «Про платіжні послуги». Втім, станом на дату підготовки цього листа інформація про виконання вказаних звернень до банку не надходила, кошти на рахунок ТОВ « Брокард-Україна » неналежним отримувачем - ТОВ « Гелон Груп » не були повернуті. З огляду на наведене, представником АТ « ОТП Банк » направлено наступні адвокатські запити: до АТ « Комінбанк » з вимогою надати інформацію та підтверджуючі документи щодо вжиття заходів для блокування грошових коштів у розмірі 6750000,00 грн, що знаходяться на поточному рахунку ТОВ " Гелон Груп ", а у разі невжиття таких заходів - надати інформацію щодо причин невиконання звернення банку та до ТОВ " Гелон Груп " з вимогою повідомити інформацію щодо повернення коштів на поточний рахунок ТОВ " Брокард-Україна ", а у разі нездійснення відповідних заходів - повідомити про причини такої бездіяльності.

При цьому, у листі банк наголосив, що продовжує вживати заходів з метою сприяння ТОВ « Брокард-Україна » в поверненні грошових коштів за неналежною платіжною операцією на суму 6750000,00 грн та має намір сприяти товариству у цьому у подальшому.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що помилкова платіжна операція з примусового списання грошових коштів у розмірі 6750000,00 грн. з рахунку позивача, який є неналежним платником, оскільки судового рішення, яке зазначено як підстава для стягнення судом не виносилось, відбулась з вини надавача платіжних послуг так як відповідач списав грошові кошти позивача без наявності належним чином оформленої платіжної інструкції стягувача; відповідач списав грошові кошти позивача на підставі платіжної інструкції відповідача, хоча відповідач не є стягувачем, а є надавачем платіжних послуг, а отже не мав підстав ініціювати примусове стягнення грошових коштів. Крім того, відповідач щонайменше не проявив належної компетентності та не вжив заходів щодо безпеки проведення платіжних операцій, зокрема, не перевірив, що між ТОВ « Брокард-Україна » та ТОВ « Гелон Груп » ніколи не проводилось ніяких грошових транзакцій за допомогою АТ « ОТП Банк », в тому числі 14 листопада 2019 року о 15.45; не дослідив вимоги, зокрема, КПК щодо можливості винесення судом в рамках кримінального провадження ухвали про стягнення грошових коштів з рахунку однієї юридичної особи на іншу, а також можливості поєднання в одному судовому рішенні вимог, належних до різних типів судочинства: кримінального (скасування арешту грошових коштів в кримінальній справі) та господарського (стягнення грошових коштів з однієї юридичної особи на користь іншої юридичної особи) тощо.

У свою чергу, відповідач проти позову заперечив та вказав, що на момент отримання копії ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2022, АТ « ОТП «Банк » не могло знати, що вона не постановлювалася слідчим суддею і на виконання до банку не направлялася так як така ухвала містила усі необхідні реквізити судового рішення, яке в силу імперативних приписів Конституції України та Кримінального процесуального кодексу України підлягало обов`язковому виконанню банком. Відповідач наголосив на тому, що звертаючись до суду з даним позовом, товариство не надало суду жодних доказів на підтвердження наявності вини банку у ситуації, що склалася, а подані до суду докази не підтверджують, що банк умисно виконав ухвалу, достовірно знаючи про обставини, які насправді були встановлені значно пізніше на підставі офіційних відповідей Шевченківського районного суду м. Києва.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи). Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Положення цієї глави застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом.

Згідно пункту 5.1.2.4 публічного договору (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) банк виконує розпорядження клієнта про перерахування коштів з поточного рахунку, що не суперечать вимогам законодавства, у строки та у порядку, встановлені законодавством.

Для списання коштів з поточного рахунку застосовуються розрахункові документи, які визначені законодавством, якщо інше не передбачено договором (пункт 5.1.2.5 публічного договору).

За умовами пункту 5.1.2.7 публічного договору розрахункові документи мають містити всі необхідні реквізити, що вимагаються для такого розрахункового документа відповідно до законодавства та внутрішніх документів банку.

Пунктом 5.1.2.18 публічного договору арешт та примусове списання коштів з поточного рахунку здійснюється на підставі та в порядку, передбаченими законодавством. У випадку накладення арешту на грошові кошти на поточному рахунку операції за таким поточним рахунком здійснюються з урахуванням обмежень та в порядку, передбаченими законодавством.

Відповідно до пункту 5.1.4.2.2 публічного договору банк має право здійснювати примусове списання коштів з поточного рахунку клієнта у випадках, передбачених законодавством.

Стаття 1071 Цивільного кодексу України встановлює, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури, визначає Закон України «Про платіжні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно пунктів 6, 36, 39, 42, 44, 69, 73 та 84 статті 1 Закону України «Про платіжні послуги» у цьому законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

Дебетовий переказ - платіжна операція, що здійснюється з рахунку платника на підставі наданої отримувачем платіжної інструкції, за умови отримання згоди платника на виконання платіжної операції, наданої ним отримувачу, надавачу платіжних послуг отримувача або платника, або на підставі платіжної інструкції стягувача без отримання згоди платника.

Надавач платіжних послуг з обслуговування рахунку - надавач платіжних послуг, у якому відкритий рахунок платника для виконання платіжних операцій.

Неакцептована платіжна операція - платіжна операція, виконана надавачем платіжних послуг платника на підставі наданої ініціатором платіжної інструкції без отримання згоди платника (крім примусового списання (стягнення) або після відкликання такої згоди.

Неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі.

Неналежний платник - особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно).

Помилкова платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини надавача платіжних послуг здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі.

Примусове списання (стягнення) - платіжна операція з рахунку платника, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановленого законом виконавчого документа у випадках, передбачених законодавством України, або на підставі рішення суду, що набрало законної сили, чи рішення керівника органу стягнення (його заступника або уповноваженої особи) у випадках, передбачених Податковим кодексом України

Стягувач - особа, яка може бути ініціатором платіжної операції примусового списання (стягнення) з рахунку платника для виконання платіжних операцій на підставі виконавчих документів, визначених законом, або на підставі рішення суду, що набрало законної сили, або рішення керівника органу стягнення (його заступника або уповноваженої особи) відповідно до Податкового кодексу України.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 41 Закону України «Про платіжні послуги» ініціатором платіжної операції може бути стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі встановлених законом виконавчих документів, - у випадках, передбачених законодавством, або на підставі рішення суду, що набрало законної сили, або рішення керівника органу стягнення (його заступника або уповноваженої особи) - у випадках, передбачених Податковим кодексом України.

Частина 11 статті 42 Закону України «Про платіжні послуги» передбачає, що платіжні операції, ініційовані стягувачем у передбачених законодавством випадках на підставі виконавчих документів або на підставі рішення суду, що набрало законної сили, або рішення керівника органу стягнення (його заступника або уповноваженої особи) відповідно до Податкового кодексу України, не потребують надання платником згоди на їх виконання.

Порядок ініціювання та виконання платіжних операцій за рахунками користувачів платіжних послуг (далі - користувач), які відкриті в надавачів платіжних послуг з обслуговування рахунку (далі - надавач платіжних послуг); обов`язкові реквізити платіжної інструкції, вимоги щодо їх заповнення та порядок виконання надавачами платіжних послуг заходів щодо арешту коштів на рахунках користувачів, визначаються Інструкцією про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, яка затверджена Постановою Правління Національного банку України №163 від 29.07.2022 (далі - Інструкція).

Пункт 60 Інструкції (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює, що ініціатором платіжної операції під час дебетового переказу коштів із рахунку платника без його згоди [далі - примусове списання (стягнення) коштів] є орган державної виконавчої служби (державні виконавці)/приватні виконавці та контролюючий орган (далі - стягувач).

Надавач платіжних послуг платника виконує примусове списання (стягнення) коштів із рахунків, відкритих платникам відповідно до нормативно-правового акта Національного банку з питань відкриття і закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг (пункт 61 Інструкції).

Відповідно до пункту 62 Інструкції стягувач ініціює примусове списання (стягнення) коштів із: 1) рахунків платників - на підставі виконавчих документів, установлених законодавством України; 2) рахунків платників податків - на підставі рішення суду або рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу (за умов, визначених у пункті 95.5 статті 95 Податкового кодексу України); 3) рахунків суб`єктів господарювання - на підставі рішення суду; 4) розрахункового рахунку небанківського надавача платіжних послуг - на підставі судового рішення за зобов`язаннями небанківського надавача платіжних послуг перед користувачем за умови, що таке зобов`язання пов`язано з наданням платіжних послуг небанківським надавачем платіжних послуг.

Згідно пункту 63 Інструкції платіжна інструкція на примусове списання (стягнення), оформлена стягувачем в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити: 1) дату складання і номер; 2) найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код платника та номер його рахунку; 3) найменування надавача платіжних послуг платника; 4) суму цифрами та словами; 5) призначення платежу; 6) підпис(и) стягувача/кваліфікований(і) електронний(і) підпис(и) стягувача; 7) печатку стягувача/кваліфіковану електронну печатку стягувача; 8) найменування стягувача; 9) код стягувача та номер його рахунку (заповнюється стягувачем у разі стягнення за виконавчими документами); 10) найменування отримувача, код отримувача та номер його рахунку [заповнюється стягувачем у разі стягнення на підставі рішення суду, що набрало законної сили, або рішення керівника органу стягнення (його заступника або уповноваженої особи) відповідно до Податкового кодексу України]; 11) найменування банку стягувача/отримувача.

За умовами пункту 64 Інструкції стягувач у реквізиті "Призначення платежу" платіжної інструкції на примусове списання (стягнення) коштів (далі - платіжна інструкція) зазначає назву, дату видачі та номер (якщо він присвоєний) виконавчого документа або назву, дату видачі та номер (якщо він присвоєний) судового рішення/рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу. Стягувач у разі примусового списання (стягнення) коштів із розрахункового рахунку небанківського надавача платіжних послуг у реквізиті "Призначення платежу" платіжної інструкції також зазначає найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) користувача, зобов`язання перед яким виконує небанківський надавач платіжних послуг. Стягувач не подає надавачу платіжних послуг платника виконавчий документ або судове рішення/рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, на підставі якого оформлено платіжну інструкцію.

Пунктом 66 Інструкції встановлено, що надавач платіжних послуг платника приймає до виконання платіжну інструкцію стягувача, яка надійшла до нього в електронній або паперовій формі. Надавач платіжних послуг платника приймає до виконання платіжну інструкцію в паперовій формі, яку стягувач доставляє самостійно (представником/повіреним, помічником приватного виконавця, представником контролюючого органу) або яка надійшла рекомендованим листом, відправником якого є стягувач. Надавач платіжних послуг платника встановлює повноваження особи, яка самостійно доставила платіжну інструкцію стягувача, у порядку, визначеному внутрішніми документами надавача платіжних послуг платника.

Надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до законодавства України та умов укладених між ними договорів (пункт 36 Інструкції).

Відповідальність надавачів платіжних послуг під час виконання платіжних операцій визначається статтею 86 Закону України «Про платіжні послуги».

Так, згідно вказаної статті надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином.

Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків.

Користувачі мають право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг внаслідок помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків.

Надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків зобов`язаний на запит користувача, якого він обслуговує, невідкладно вжити заходів для отримання всієї наявної у надавача платіжних послуг інформації про платіжну операцію та надати її користувачу без стягнення плати.

Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність перед користувачами за платіжними операціями, виконаними з порушенням установлених цим Законом строків, у разі: 1) порушення надавачем платіжних послуг платника строку виконання платіжної операції; 2) порушення надавачем платіжних послуг отримувача строку зарахування коштів за платіжною операцією на рахунок отримувача, виплати їх у готівковій формі та/або забезпечення доступності коштів; 3) порушення надавачем платіжних послуг отримувача строку повернення коштів у разі неможливості встановлення належного отримувача або у разі неявки отримувача готівкового переказу.

Надавач платіжних послуг у разі порушення строків виконання платіжних операцій, передбачених цим Законом або договором про надання платіжних послуг, зобов`язаний сплатити користувачу пеню в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 10 відсотків суми платіжної операції, якщо інший розмір пені не обумовлений договором про надання платіжних послуг.

Надавач платіжних послуг отримувача в разі порушення строків надання (або в разі ненадання) надавачу платіжних послуг платника платіжної інструкції під час ініціювання дебетового переказу зобов`язаний сплатити отримувачу штраф у розмірі 1 відсотка зазначеної в платіжній інструкції суми, а також негайно повторно направити платіжну інструкцію надавачу платіжних послуг платника.

Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність перед користувачами за помилкові платіжні операції, у тому числі за виконання: 1) помилкової платіжної операції на рахунок неналежного отримувача; 2) помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника; 3) платіжної операції з рахунку платника без законних підстав або внаслідок інших помилок надавача платіжних послуг.

У разі виконання помилкової платіжної операції на рахунок неналежного отримувача надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення помилки переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції отримувачу, а також сплатити йому пеню в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення від дня завершення помилкової платіжної операції до дня переказу коштів на рахунок отримувача, але не більше 10 відсотків суми платіжної операції.

У разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення неналежного платника (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника та сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку коштів за помилковою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Платник, з рахунку якого внаслідок помилки неналежного стягувача без законних підстав списано кошти, має право на стягнення суми такої платіжної операції з неналежного стягувача у судовому порядку.

Надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями. У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбувалося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Якщо всупереч наданого ініціатором розпорядження про відкликання платіжної інструкції суму платіжної операції списано з рахунку платника та переказано отримувачу, надавач платіжних послуг платника зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбулося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок платника та сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника.

Надавач платіжних послуг після виявлення помилки одночасно зобов`язаний негайно повідомити неналежного отримувача про виконання помилкової платіжної операції і про необхідність ініціювання ним платіжної операції на еквівалентну суму коштів цьому надавачу платіжних послуг протягом трьох робочих днів з дня надходження такого повідомлення.

Надавач платіжних послуг під час надходження коштів від неналежного отримувача залишає їх у своєму розпорядженні, за умови виконання своїх зобов`язань з відшкодування, передбачених частинами дев`ятою - тринадцятою цієї статті. У разі порушення неналежним отримувачем триденного строку надавач платіжних послуг має право вимагати від неналежного отримувача сплати пені в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день від дати завершення помилкової платіжної операції до дня повернення коштів на рахунок платника, але не більше 10 відсотків суми платіжної операції.

У разі ненадходження коштів від неналежного отримувача надавач платіжних послуг має право на їх відшкодування у судовому порядку.

Надавач платіжних послуг повинен сприяти платнику в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією шляхом надання доступної йому інформації про таку операцію, у тому числі отриманої на його запит від надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача.

Надавач платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача, для встановлення правомірності платіжної операції у разі опротестування неналежної платіжної операції платником та/або на вимогу надавача платіжних послуг платника зобов`язаний заблокувати кошти в сумі неналежної платіжної операції на рахунку неналежного отримувача на строк до 30 календарних днів.

Надавач послуг з ініціювання платіжної операції у разі невиконання або неналежного виконання платіжної операції з його вини зобов`язаний відшкодувати надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку на вимогу останнього всі понесені збитки та суми, відшкодовані користувачам. Надавач платіжних послуг з обслуговування рахунку несе передбачену цим Законом відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій, ініційованих через надавача платіжних послуг з ініціювання платіжної операції.

Надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний відшкодувати надавачу платіжних послуг платника заподіяну шкоду внаслідок незастосування посиленої автентифікації у випадках, якщо її застосування вимагається відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України .

Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність перед користувачами за дії або бездіяльність своїх працівників, залучених комерційних агентів та надавачів платіжних послуг - посередників, у тому числі за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій та/або за заподіяну шкоду.

Надавачі платіжних послуг несуть передбачену законодавством відповідальність за недотримання встановлених вимог щодо обробки персональних даних користувачів під час надання платіжних послуг.

Надавачі платіжних послуг несуть передбачену законодавством відповідальність за порушення прав та інтересів споживачів.

При цьому, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (стаття 1073 Цивільного кодексу України).

Верховний Суд у власних постановах неодноразово наголошував, що у разі встановлення факту неналежного переказу грошових коштів з банківського рахунку банк зобов`язаний повернути клієнту відповідну суму, тоді як виключення із вказаного правила можливе лише за умови встановлення обставин, які підтверджують, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (постанова Верховного Суду України від 13.05.2015 у справі №6-71цс15, постанова Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №214/2867/18, постанови Верховного Суду від 25.05.2021 та 22.05.2021 у цій справі).

На Банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача, яка зазвичай є слабшою стороною у таких цивільних відносинах. З врахуванням наведеного, всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони.

Схожий за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №751/6050/18.

Водночас, те, що у даній справі, клієнтом банку є не фізична, а юридична особа-суб`єкт господарської діяльності, не впливає на визначення її як більш слабкої сторони у відносинах із банком, особливо у сфері безпеки (інформаційної безпеки) щодо захисту клієнтів банку та коштів, які зберігаються на рахунках клієнтів у банку, від різного роду злочинних дій, у тому числі кіберзлочинів.

Загальновідомим є той факт, що позивач є однією із найбільших косметичних мереж України, в той час як АТ « ОТП Банк », є одним із провідних банків України, а тому мають вочевидь різні технічні та фінансові можливості у сфері забезпечення безпеки та захисту від злочинів пов`язаних із заволодінням коштів на банківських рахунках. Крім того, саме банк є фінансовою установою, професійним учасником ринку фінансових послуг, на яку покладається організація та забезпечення безпеки платежів.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Отже, гроші, що перебувають на рахунку клієнта, є його власністю, яка охороняється Основним законом.

З приписів статей 1066, 1071 Цивільного кодексу України, вбачається, що у правовідношенні з обслуговування банківського рахунку банк зобов`язаний зберігати грошові кошти клієнта та здійснювати розрахунково-касові операції на підставі розпорядження клієнта.

Як встановлено судом, та не заперечується сторонами у справі, 26.09.2022 року рекомендованим листом №981, з відміткою про відправника (відбиток штемпеля): « Шевченківський районний суд міста Києва , 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 31А , тел. Канцелярії », на юридичну адресу АТ « ОТП Банк » ( 01601, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43 ), як одержувача, надійшла копія ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2022 у справі №761/16169/22 (провадження №1-кс/761/8974/2022).

З наявної в матеріалах справи копії ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2022 у справі №761/16169/22 (провадження №1-кв/761/8974/22) вбачається, що у її резолютивній частині зазначено: «Клопотання представника власника майна ТОВ « Гелон Груп » задовольнити. Скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26.07.2022 (справа №761/13252/22 провадження №1-кс/761/7401/2022) про накладення арешту на грошові кошти на рахунку № НОМЕР_2 ТОВ « Брокард-Україна » ( ) в АТ « ОТП БАНК » ( , МФО 300528 , юридична адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43 ) в рамках кримінального провадження 0000005, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 червня 2022 року. Зобов`язати АТ « ОТП Банк » ( , МФО 300528 , юридична адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43 ) здійснити переказ коштів у сумі 6750000,00 (шість мільйонів сімсот п`ятдесят тисяч) гривень нуль копійок з поточного рахунку № НОМЕР_2 ТОВ « Брокард-Україна » ( ) в АТ « ОТП БАНК » ( , МФО 300528 ) на поточний рахунок НОМЕР_1 ТОВ « Гелон Груп » ( ), відкритий в Акціонерне товариство « Комерційний Індустріальний Банк », МФО 322540 . Ухвала оскарженню не підлягає. Слідчий суддя В.М. Циктіч ».

27.09.2022 року банк виконуючи ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2022 (справа №761/16169/22 (провадження №1-кв/761/8974/22)) примусово списав з рахунку ТОВ « Брокард-Україна » № НОМЕР_2 , відкритому в АТ « ОТП Банк », на рахунок ТОВ « Гелон Груп » № НОМЕР_1 , відкритий в АТ « Комерційний Індустріальний Банк », грошові кошти у сумі 6750000,00 грн, внаслідок чого складено платіжну інструкцію №0359515 від 27.09.2022, з призначенням платежу: «Перерахування коштів зг Ухвали Шевченківськ райсуду Києва від 25.08.2022р справа 761/16169/22».

Втім, як у подальшому було встановлено сторонами з відповідей Шевченківського районного суду міста Києва , слідчим суддею Циктічем В.М. в межах справи №761/16169/22 (кримінальне провадження 0000750) питання про скасування арешту майна не вирішувалося, суд також вказав про відсутність в діловодстві суду будь-якого процесуального документу з тим штрих-кодом (316*4903192*1*2*), який вказаний на копії ухвали, що надійшла на адресу банку.

Шевченківський районний суд міста Києва також зауважив, що ним не направлялася будь-яка кореспонденція з трек-номером відправлення 981, який містився на конверті, в якому на адресу банку надійшла копія ухвали від 25.08.2022 у справі №761/16169/22.

Отже, враховуючи встановлені вище обставини та листи Шевченківського районного суду міста Києва , як відповіді на звернення сторін у даній справі, ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 25.08.2022 у справі №761/16169/22 є такою, що не постановлювалася слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва і на адресу АТ « ОТП Банк » судом не направлялася.

Наведена обставина визнається сторонами у справі, а тому не підлягає доказуванню в розумінні приписів статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про платіжні послуги» надавачі платіжних послуг зобов`язані здійснювати моніторинг платіжних операцій користувачів відповідно до внутрішнього порядку управління операційними ризиками та ризиками інформаційної безпеки з метою ідентифікації неакцептованих, помилкових та неналежних платіжних операцій, суб`єктів таких операцій та забезпечувати вжиття заходів для запобігання або припинення таких операцій. Надавач платіжних послуг має право доручити виконання функції моніторингу третій особі, за умови забезпечення збереження конфіденційності інформації, якщо таке делегування не призводить до перенесення відповідальності надавача платіжних послуг перед користувачами. Надавачі платіжних послуг зобов`язані регулярно здійснювати реконсиляцію платіжних операцій користувачів відповідно до внутрішнього порядку управління операційними ризиками та ризиками інформаційної безпеки.

Згідно частин 1, 2 статті 66 Закону України «Про платіжні послуги» надавачі платіжних послуг зобов`язані затвердити та дотримуватися внутрішніх правил щодо ефективного зниження та контролю за операційними ризиками, кіберризиками та ризиками безпеки, пов`язаними з наданням платіжних послуг (виконанням платіжних операцій). Під кіберризиком для цілей цієї частини розуміється ризик виникнення внаслідок реалізації кіберзагроз збитків та/або додаткових втрат банків, інших осіб, які здійснюють діяльність на ринках фінансових послуг, державне регулювання та нагляд за діяльністю яких здійснює Національний банк України , операторів платіжних систем та/або учасників платіжних систем, технологічних операторів платіжних послуг. Зазначені правила мають також містити процедури забезпечення безпеки виконання платіжних операцій, вжиття заходів з ідентифікації помилкових та неналежних платіжних операцій (суб`єктів таких платіжних операцій) та заходів із запобігання або припинення таких платіжних операцій, реагування на інциденти безпеки, здійснення моніторингу та ведення бази даних операційних інцидентів, кіберінцидентів та інцидентів безпеки, пов`язаних з наданням платіжних послуг (виконанням платіжних операцій). Надавачі платіжних послуг зобов`язані повідомляти Національний банк України у встановленому ним порядку про істотні операційні інциденти, кіберінциденти та інциденти безпеки, пов`язані з наданням ними платіжних послуг (виконанням платіжних операцій).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на дію так званої об`єктивної концепції вини у цивільних та господарських відносинах. Так, відповідно до приписів ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №922/4091/19.

У даній справі обидві сторони не заперечують, що списання коштів фактично відбулося внаслідок злочинних дій третіх осіб, що полягали у підробці ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2022 у справі №761/16169/22 (провадження №1-кв/761/8974/22), тобто у вчиненні кримінально караного діяння у розумінні Кримінального кодексу України.

З матеріалів позову вбачається, що позивач вважає, що списання коштів відбулося через неправомірні дії банку, який самостійно ініціював вчинення підозрілого платежу, натомість банк стверджує, що на момент отримання копії ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2022, не міг знати, що вона не постановлювалася слідчим суддею і на виконання до банку не направлялася.

Однак, на переконання суду, ключовим в аспекті даного спору є те, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2022 у справі №761/16169/22 (провадження №1-кв/761/8974/22) було постановлено нетипову для такої категорії справ резолютивну частину, а саме: «Зобов`язати АТ « ОТП Банк » ( , МФО 300528 , юридична адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43 ) здійснити переказ коштів у сумі 6750000,00 (шість мільйонів сімсот п`ятдесят тисяч) гривень нуль копійок з поточного рахунку № НОМЕР_2 ТОВ « Брокард-Україна » ( ) в АТ « ОТП БАНК » ( , МФО 300528 ) на поточний рахунок НОМЕР_1 ТОВ « Гелон Груп » ( ), відкритий в Акціонерне товариство « Комерційний Індустріальний Банк », МФО 322540 .».

Вказана обставина щонайменше могла б привернути увагу банку, як професійного учасника ринку надання банківських послуг, до змісту та суті ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2022 у справі №761/16169/22.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, ухвал господарського суду про надання дозволу органам Антимонопольного комітету України на проведення перевірки суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю та/або вчинення передбачених законодавством про захист економічної конкуренції процесуальних дій у вигляді проведення огляду, накладення арешту, опломбовування (опечатування), вилучення, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

За змістом частин 1, 2 статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень функціонує в межах Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Як вбачається зі вступної частини спірної ухвали, остання нібито постановлялась у відкритому судовому засіданні, відтак відповідач проявивши обачність та уважність, не був позбавлений права та можливості пересвідчитись у відповідності ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2022 у справі №761/16169/22 відомостям, розміщеним у Єдиному державному реєстрі судових рішень, враховуючи дату такої ухвали та момент отримання її банком.

Водночас, судом враховано, що відповідно до приписів статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема порядок виконання судових рішень.

Згідно статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частина 2 статті 21 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) встановлює, що вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню (ч. 2 ст. 534 КПК України).

Відповідно до частини 5 статті 532 КПК України ухвали слідчого судді та суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення.

Згідно частини 2 статті 535 КПК України суд разом із своїм розпорядженням про виконання судового рішення надсилає його копію відповідному органу чи установі, на які покладено обов`язок виконати судове рішення.

За умовами пункту 84 Інструкції надавач платіжних послуг платника приймає до виконання документ про зняття арешту з коштів, який надійшов до нього в електронній або паперовій формі. Надавач платіжних послуг платника приймає до виконання документ про зняття арешту коштів у паперовій формі, який доставлено до надавача платіжних послуг платника самостійно виконавцем (представником/повіреним, помічником приватного виконавця), адвокатом, слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу або який надійшов рекомендованим або цінним листом, відправником якого є виконавець, слідчий, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган. Надавач платіжних послуг платника встановлює повноваження особи, яка самостійно доставила документ про арешт коштів, у порядку, визначеному в його внутрішніх документах.

Загальні правила ведення діловодства в місцевих та апеляційних судах України, порядок роботи з документами з моменту їх надходження чи створення до знищення в установленому порядку або передачі до державної архівної установи, визначає Інструкція з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затверджена наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 (далі - Інструкція з діловодства).

Згідно пункту 3 розділу ХІ Інструкції з діловодства копія судового рішення, виготовлена апаратом суду, засвідчується відповідальною особою апарату суду та відповідною печаткою суду із зазначенням дати. У разі якщо судове рішення не набрало законної сили, про це працівником апарату суду зазначається на копії, що видається чи надсилається. На копії судового рішення, що набрало законної сили, зазначається дата набрання ним чинності. У випадках, встановлених чинним законодавством, у тому числі для проставлення апостиля, а також на вмотивовану вимогу учасника справи чи органів та установ, які виконують рішення судів, з метою недопущення порушень прав фізичних та юридичних осіб, копія судового рішення засвідчується гербовою печаткою та підписом головуючого судді (судді-доповідача), а у разі його відсутності - головою суду чи особою, що виконує його обов`язки. Види судових рішень та відповідальні працівники суду, які їх засвідчують, визначаються розпорядчим документом голови суду.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІ Інструкції з діловодства (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) копія документа, долученого до судової справи, виготовляється шляхом виготовлення фотокопії (сканованої копії, ксерокопії) з документа.

Пункт 9 розділу ХІ Інструкції з діловодства встановлює, що копія судового рішення (документу) засвідчується відміткою "Згідно з оригіналом". Крім того, на копії судового рішення (документу) може зазначатися інформація про те, що оригінал судового рішення (документу) знаходиться в матеріалах справи (кримінального провадження). У разі засвідчення з оригіналу електронного документу, збереженого в АСДС, проставляється відмітка "Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду". У разі засвідчення з оригіналу електронного документу, який міститься в ЄДРСР, проставляється відмітка "Виготовлено з ЄДРСР". На лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа проставляється відмітка "Копія". На копії документа зазначається найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів і прізвища, дати засвідчення копії. Відмітка про засвідчення розміщується нижче реквізиту документа "Підпис". Копія документа скріплюється відповідною печаткою суду.

Якщо копія складається з кількох аркушів, вона має бути прошнурована нитками на три проколи, а на зворотному боці останнього аркуша скріплена підписом відповідальної особи апарату суду, засвідчена відбитком печатки суду, із відміткою "Всього в копії _____ арк.", посади та П. І. Б. відповідальної особи апарату суду. Допускається засвідчувати копії документів поаркушно (пункт 10 розділу ХІ Інструкції з діловодства).

Таким чином, згідно пунктів 3, 8, 9 та 10 розділу ХІ Інструкції з діловодства, копії судових рішень, яким є в тому числі і ухвала суду, повинні відповідати наведеним вище пунктам Інструкції.

Однак, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2022 у справі №761/16169/22, остання не містить усіх обов`язкових реквізитів копії судового рішення, що визначені у пунктах 9 та 10 Інструкції.

Так, спірна ухвала не містить відмітки «Копія» на лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркушу документа, не вказано власного імені та прізвище уповноваженої особи (секретаря), яка засвідчила відповідну копію, не проставлено дати засвідчення такої копії, як і не проставлено дати набрання судовим рішенням законної сили, крім того, в ухвалі суду має місце і невідповідність тексту відмітки на зворотному боці документу вимогам пункту 10 розділу ХІ вказаної Інструкції, а саме відсутній напис «Всього в копії _____ арк.».

Враховуючи вказані вище недоліки документу, а також значну суму платіжної операції, процесуально нетиповий характер резолютивної частини судового рішення, банк мав проявити розумну обачність та пересвідчитись у дійсності судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень та/або за необхідності звернутися до компетентних органів, зокрема, Шевченківського районного суду міста Києва для підтвердження дійсності, реальності ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2022 у справі №761/16169/22 (провадження №1-кв/761/8974/22), в тому числі, з метою приведення такої ухвали у відповідність до положень Інструкції.

Відповідно до частини 4 статті 40 Закону України «Про платіжні послуги» надавач платіжних послуг платника приймає до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію або відмовляє у її прийнятті в порядку, визначеному цим Законом.

Згідно статті 41 Закону України «Про платіжні послуги» ініціатором платіжної операції може бути: 1) платник (у тому числі через надавача платіжних послуг з ініціювання платіжної операції); 2) отримувач, обтяжувач - у випадках, передбачених договором з платником, та в інших випадках, передбачених законодавством; 3) стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі встановлених законом виконавчих документів, - у випадках, передбачених законодавством, або на підставі рішення суду, що набрало законної сили, або рішення керівника органу стягнення (його заступника або уповноваженої особи) - у випадках, передбачених Податковим кодексом України.

Стягувач має право надавати платіжну інструкцію надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку платника.

Надавач платіжних послуг зобов`язаний прийняти до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію, за умови що платіжна інструкція оформлена належним чином та немає законних підстав для відмови в її прийнятті. Надавач платіжних послуг платника зобов`язаний перевірити реквізити платіжної інструкції на переказ коштів без відкриття рахунку відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України. У разі недотримання зазначених вимог відповідальність за шкоду, заподіяну платнику, несе надавач платіжних послуг платника (приписи ч. 1 та 2 ст. 43 Закону України «Про платіжні послуги»).

Частина 8 статті 46 Закону України «Про платіжні послуги» встановлює, що надавач платіжних послуг вважається таким, що виконав належним чином платіжну операцію, якщо така операція виконана на користь отримувача відповідно до унікального ідентифікатора, зазначеного ініціатором у платіжній інструкції.

Відповідно до пункту 60 Інструкції (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ініціатором платіжної операції під час дебетового переказу коштів із рахунку платника без його згоди [далі - примусове списання (стягнення) коштів] є орган державної виконавчої служби (державні виконавці)/приватні виконавці та контролюючий орган (далі - стягувач).

Отже, оскільки відповідач не відноситься до категорії ініціаторів примусового списання (стягнення) коштів (стягувачів), а є надавачем платіжних послуг, то відповідно до приписів статей 40, 41, 43 Закону України «Про платіжні послуги», а також пунктів 12, 36, 66, 67, 69,70 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, був зобов`язаний прийняти до виконання платіжну інструкцію стягувача, перевірити заповнення реквізитів та виконати протягом поточного або наступного операційного дня.

Натомість відповідач ініціював здійснення переказу за відсутності наданої стягувачем платіжної інструкції, самостійно склавши таку платіжну інструкцію, перебравши на себе повноваження ініціатора (стягувача) платіжної операції, що протирічить вимогам чинного законодавства.

Таким чином, відповідач виконав платіжну операцію неналежним чином, в порушення вимог законодавства, що є підставою для настання відповідальності, як то передбачено, зокрема, статтею 86 Закону України «Про платіжні послуги» та статтею 1073 Цивільного кодексу України.

Судом враховано, що хоч спірна ухвала і покладала зобов`язання на відповідача щодо перерахування коштів, втім така вимога суперечить як положенням Закону України «Про платіжні послуги» так і Інструкції, нівелюючи при цьому суть надавача платіжних послуг (яким у даному випадку виступає відповідач, як банк) та стягувача (ініціатора платіжної операції), який безпосередньо в рамках чинного законодавства та за наявності відповідних підстав наділений правом ініціювати платіжну операцію по стягненню коштів.

Наведене в сукупності вкотре підтверджує нетиповість резолютивної частини ухвали, яка повинна була б викликати обґрунтовані сумніви у банку щодо вірності пред`явленого до виконання судового акту та визначеному у ньому способі його виконання, а відтак запобігти безпідставному списанню коштів.

Надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до законодавства України та умов укладених між ними договорів (пункт 36 Інструкції).

Відповідно до статті 1073 Цивільного кодексу України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно частини 1 статті 86 Закону України «Про платіжні послуги» надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином.

Частина 8 статті 86 Закону України «Про платіжні послуги» встановлює, що надавачі платіжних послуг несуть відповідальність перед користувачами за помилкові платіжні операції, у тому числі за виконання: 1) помилкової платіжної операції на рахунок неналежного отримувача; 2) помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника; 3) платіжної операції з рахунку платника без законних підстав або внаслідок інших помилок надавача платіжних послуг.

При цьому, приписи частини 10 статті 86 Закону України «Про платіжні послуги» визначають, що у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення неналежного платника (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника.

Відтак, враховуючи що здійснена АТ « ОТП Банк », як надавачем платіжних послуг, платіжна операція по перерахунку грошових коштів ТОВ « Брокард-Україна » в сумі 6750000,00 грн на рахунок ТОВ « Гелон Груп » відкритому в АТ « Комерційний Індустріальний Банк », була вчинена на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2022 (справа №761/16169/22 (провадження №1-кв/761/8974/22)), яка Шевченківським районним судом міста Києва не постановлялась, і подана на виконання копія спірної ухвали містила нетипову резолютивну частину, спосіб її виконання і суперечила положенням Інструкції з діловодства, то ініційована банком платіжна операція є помилковою в розумінні положень ч. 8 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги».

В контексті наведеного, судом відхиляються доводи відповідача про те, що спірна платіжна операція, яку здійснив банк, за своїм змістом є неналежною.

Як це визначено у статті 1 Закону України «Про платіжні послуги» неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі. Водночас, помилкова платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини надавача платіжних послуг здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі.

У даному випадку, яка встановлено судом і не спростовано сторонами у справі, спірна платіжна операція була вчинена відповідачем, як надавачем платіжних послуг, тобто професійним учасником ринку банківських послуг.

При цьому, хоч вчинення платіжної операції і здійснювалось на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2022 (справа №761/16169/22 (провадження №1-кв/761/8974/22)), втім банк, проявивши розумну обачність та перевіривши дійсність спірного судового акту та відповідність пред`явленої до виконання копії вимогам Закону та Інструкції з діловодства, міг попередити вчинення спірної платіжної операції, однак не лише не зробив цього будучи професійним учасником, а й самостійно ініціював переказ, всупереч чинній Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю « Брокард-Україна » до Акціонерного товариства « ОТП Банк » про стягнення 6750000,00 грн, що були перераховані з рахунку позивача на користь третьої особи внаслідок помилкової платіжної операції підлягають задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 Господарського кодексу України (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків (частина 2 статті 86 Закону України «Про платіжні послуги»).

Відповідно до частини 10 статті 86 Закону України «Про платіжні послуги» у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення неналежного платника (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника та сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку коштів за помилковою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Відтак, оскільки відповідач допустив порушення строків переказу за рахунок власних коштів суми спірної платіжної операції у розмірі 6750000,00 грн, на підставі наведених положень законодавства, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 4812287,66 грн за період з 30.09.2022 (наступний день після звернення позивача до відповідача з листом від 29.09.2022 №1) по 25.06.2024.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, тому вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими.

Разом з цим, відповідачем під час розгляду даної справи було заявлено клопотання про застосування частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки до суми, нарахованої не більше, ніж за шість місяців від дати здійснення спірної платіжної операції.

Главою 24 Господарського кодексу України (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, у відповідній редакції) загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 Господарського кодексу України).

За частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного виконання зобов`язання. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тощо, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

Так, відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен, зокрема, об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та інше. При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

У той же час зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.09.2023 у справі №907/583/22, від11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 26.07.2022 у справі №922/2567/21, від 24.05.2022 у справі №910/12996/17. від 19.01.2022 у справі №924/462/21, від 21.11.2019 року в справі № 916/553/19 та від 10.09.2019 року в справі №904/4685/18.

Отже, наявність обставин, які мають істотне значення при вирішенні питання про зменшення розміру санкцій, вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації.

У питаннях підстав для зменшення розміру неустойки не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій. Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, і це питання вирішується господарським судом згідно із вимогами статті 86 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України, стаття 233 Господарського кодексу України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер. Категорії «значно» та «надмірно», які використовуються в статті 551 Цивільного кодексу України та в статті 233 Господарського кодексу України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).

Суд зауважує, що зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.

Водночас, слід враховувати, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 Цивільного кодексу України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 року у справі №911/2269/22.

Заявляючи клопотання про застосування частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки до суми, нарахованої не більше, ніж за шість місяців від дати здійснення спірної платіжної операції, відповідач наголосив, що заявлений до стягнення розмір пені в сумі 4812287,66 грн складає 71% від суми платіжної операції (6750000,00 грн), що є очевидно непропорційним розміром штрафних санкцій, враховуючи поведінку банку та сприяння його у поверненні позивачу коштів.

Суд зазначає, що неустойка має подвійну правову природу. Вона є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником. Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності. Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

У даному випадку, як встановлено судом, 26.09.2022 року рекомендованим листом №981, з відміткою про відправника (відбиток штемпеля): « Шевченківський районний суд міста Києва , 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 31А , тел. Канцелярії », на юридичну адресу АТ « ОТП Банк » ( 01601, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43 ), як одержувача, надійшла копія ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2022 у справі №761/16169/22 (провадження №1-кс/761/8974/2022).

З наявної в матеріалах справи копії ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2022 у справі №761/16169/22 (провадження №1-кв/761/8974/22) вбачається, що у її резолютивній частині, зокрема, зазначено: «… Зобов`язати АТ « ОТП Банк » ( , МФО 300528 , юридична адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43 ) здійснити переказ коштів у сумі 6750000,00 (шість мільйонів сімсот п`ятдесят тисяч) гривень нуль копійок з поточного рахунку № НОМЕР_2 ТОВ « Брокард-Україна » ( ) в АТ « ОТП БАНК » ( , МФО 300528 ) на поточний рахунок НОМЕР_1 ТОВ « Гелон Груп » ( ), відкритий в Акціонерне товариство « Комерційний Індустріальний Банк », МФО 322540 . Ухвала оскарженню не підлягає. Слідчий суддя В.М. Циктіч ».

У свою чергу, банк, виконуючи вказану ухвалу, примусово списав з рахунку ТОВ « Брокард-Україна », відкритому в АТ « ОТП Банк », на рахунок ТОВ « Гелон Груп », відкритий в АТ « Комерційний Індустріальний Банк », грошові кошти у сумі 6750000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №0359515 від 27.09.2022.

Втім, як у подальшому встановлено, ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 25.08.2022 у справі №761/16169/22 є такою, що не постановлювалася слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва і на адресу АТ « ОТП Банк » судом не направлялася.

Отже, направлення на адресу банку копії судового рішення, яке насправді відповідним судом не ухвалювалось, має ознаки кримінально карного злочину.

З долучених до матеріалів справи копій ухвал Шевченківського районного суду міста Києва від 25.08.2022 у справі №761/16169/22 (в тому числі і кольорових копій) вбачається, що остання виготовлена з нанесенням частини необхідного переліку реквізитів, що повинні міститись на копії судового рішення, згідно вимог Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України .

Наведене не спростовує обов`язку банку, як професійного учаснику ринку банківських послуг, перевіряти відповідність пред`явлених до виконання документів, в тому числі, копій судових рішень, проявляючи розумну обачність, однак обставини нанесення частини таких обов`язкових реквізитів копії судового рішення на фактично підроблену ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 25.08.2022 у справі №761/16169/22, могли ввести банк в оману щодо необхідності виконання спірної ухвали.

На переконання суду, у даному випадку направлення на адресу банку рекомендованим листом №981, з відміткою про відправника (відбиток штемпеля): « Шевченківський районний суд міста Києва , 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 31А , тел. Канцелярії », копії ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2022 у справі №761/16169/22 (провадження №1-кс/761/8974/2022), призвело до введення банку в оману щодо необхідності виконання неіснуючого судового акту у відповідності до статті 129-1 Конституції України, що можна було б і уникнути за проявлення банком більшої обачності.

Оцінюючи встановлені у справі обставини в їх сукупності та взаємозв`язку, слід виходити з того, що направлення на адресу банківської установи копії ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 25.08.2022 у справі №761/16169/22 (провадження №1-кс/761/8974/2022), об`єктивно створило у відповідача уявлення про існування та обов`язковість відповідного судового акта, а формальні реквізити відправлення, зовнішні ознаки офіційності документа та використання атрибутів судової установи були спрямовані на формування переконання про його автентичність. Отже, відповідач фактично виконавши вимоги зазначені в копії ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 25.08.2022 у справі №761/16169/22, став жертвою неправомірних дій третіх осіб, які використали реквізити судової установи з метою введення банку в оману, що свідчить про відсутність в діях банку умислу на порушення закону.

За таких обставин покладення на банк повної відповідальності у вигляді штрафних санкцій, заявлених до стягнення в порядку Закону, суперечило б принципам справедливості, пропорційності та розумності юридичної відповідальності.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України), а отже, і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальноприйнятих уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться.

Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі №917/1212/21.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ « ОТП Банк » після встановлення обставин виконання неіснуючого судового рішення, звертався з відповідними листами як до банку, де був відкритий рахунок отримувача про блокування коштів, так і до отримувача з метою повернення таких коштів.

Крім того, АТ « ОТП Банк » у власних листах до ТОВ « Брокард-Україна » засвідчувало готовність усіляко сприяти позивачу у поверненні коштів.

Отже, дії відповідача свідчать про добросовісність та відкритість.

Суд наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що доводи відповідача наведені у клопотанні про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки знайшли своє відображення.

При цьому, як зазначено вище, розмір неустойки може бути зменшений за ініціативи суду, з огляду на положень статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України.

Отже, якщо розмір неустойки є явно неспівмірним із наслідками порушення зобов`язання, суд має право зменшити її.

У даному випадку, суд оцінивши заявлений до стягнення розмір пені, дійшов висновку про необхідність застосування засад справедливості, добросовісності та розумності, які є складовими принципу верховенства права.

Слід зауважити, що така дискреція суду не є проявом довільності, а слугує інструментом забезпечення балансу між інтересами сторін та запобігання надмірному тягарю відповідальності.

У даній справі встановлено, що відповідач не мав умислу на виконання неіснуючого судового рішення, а його дії були зумовлені введенням в оману сторонніми особами.

Порушення, яке стало підставою для нарахування неустойки, не носило характеру зловживання правом або свідомого ігнорування законодавчих вимог.

Таким чином, на переконання суду, негативні наслідки для позивача не перебувають у прямій пропорційній залежності із заявленим до стягнення розміром штрафних санкцій.

Суд також враховує правову природу неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання, а не як засобу безпідставного збагачення кредитора.

З огляду на викладене, суд, реалізуючи надані йому законом повноваження, вважає за можливе зменшити розмір заявленої до стягнення пені до 10% від заявленої суми, що складає 481228,77 грн, такий розмір, на переконання суду, забезпечує належний баланс між інтересами сторін, стимулює дотримання закону та водночас унеможливлює покладення на відповідача надмірного фінансового тягаря, який не відповідає характеру встановлених у справі обставин.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17.

Інфляційні втрати (індекс споживчих цін) - це показник, який характеризує зміни загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничого споживання (постанова Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №341/915/16-ц).

Визначене частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2024 у справі №910/3243/23 та від 05.10.2023 у справі №904/4334/22.

Позивачем на підставі вищенаведених приписів чинного законодавства нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 351740,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 726370,14 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд прийшов до висновку, про їх обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи заявлені позовні вимоги не спростував, а доводи, викладені в заявах по суті, спростовуються вищевикладеним.

При цьому, заперечуючи проти позову, відповідач вказав, що кінцевим бенефіціарним власником позивача на початок повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, була громадянка Російської Федерації ОСОБА_6 через Кіпрську компанію « Інденон Холдингс Лімітед », однак у березні 2022 було розпочато продаж корпоративних прав вищезгаданої компанії, яка володіє ТОВ « Брокард-Україна », внаслідок чого кінцевим бенефіціарним власником позивача став громадянин Франції ОСОБА_9 , а вказана процедура продажу, згідно офіційних заяв позивача, була проведена нібито відповідно до норм міжнародного законодавства та законів України і завершена в травні 2022 року, водночас укладена угода про продаж корпоративних прав, на переконання відповідача, є нікчемною, в силу положень статей 215, 216, 228, 236 Цивільного кодексу України, підпункту 2 пункту 1 постанови КМУ №187 від 03.03.2022 і заявлений позов не підлягає задоволенню, з огляду на запроваджений вказаною постановою Кабінету Міністрів України мораторій (заборону) на задоволення вимог кредитора, пов`язаного з Російською Федерацією.

В умовах збройної агресії російської федерації та введеного у зв`язку з цим воєнного стану на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 (з наступними змінами, внесеними указами Президента України), затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, запровадження певних обмежень у цивільному обороті, особливо щодо певних учасників такого обороту, є в цілому допустимим.

Зокрема, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» (далі - Постанова) для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установлено до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на:

1) виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором): громадяни Російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, утворені відповідно до законодавства іноземної держави, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, яких є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації, - у випадку виконання зобов`язань перед ними за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті.

Зазначене обмеження не застосовується до юридичних осіб, утворених та зареєстрованих відповідно до законодавства України: які є банками або за рахунками яких на підставі нормативно-правових актів або рішень Національного банку дозволяється здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій; які є постачальниками електронних комунікаційних мереж та/або електронних комунікаційних послуг, визначеними розпорядженням Національного центру оперативно-технічного управління мережами телекомунікацій, прийнятим відповідно до Порядку оперативно-технічного управління телекомунікаційними мережами в умовах надзвичайних ситуацій, надзвичайного та воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 2004 р. № 812 "Деякі питання оперативно-технічного управління телекомунікаційними мережами в умовах надзвичайних ситуацій, надзвичайного та воєнного стану".

2) відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, права участі в юридичній особі (акцій, паїв, часток у статутному капіталі або інших об`єктів цивільних прав, що засвідчують участь в юридичній особі), прав вимоги до боржника у справах про банкрутство (неплатоспроможність), транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання Російською Федерацією або особами, пов`язаними з державою-агресором, крім: безоплатного відчуження/передачі на користь держави Україна; задоволення вимог Національного банку за наданими кредитами рефінансування з підтримки ліквідності банків; відчуження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб або уповноваженою особою Фонду майна банку , щодо якого Національним банком прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; відчуження права участі в юридичній особі за наявності рішення Кабінету Міністрів України про погодження такого відчуження.

Отже, дія мораторію передбачає заборону на вчинення конкретно визначеного переліку дій між учасниками правовідносин, встановлює певний правовий режим для цих правовідносин і впливає на перебіг грошових та інших зобов`язань. З моменту запровадження вказаного мораторію суб`єктивне право осіб-кредиторів (стягувачів), перелік яких наведений в Постанові, зазнає обмежень у можливості реалізувати ними право вимоги до зобов`язаної сторони, у тому числі шляхом звернення за судовим захистом. Також мораторій хоча і не припиняє суб`єктивне право, однак на строк дії мораторію таке право не може реалізуватися шляхом виконання.

Подібний висновок наведено в постановах Верховного Суду від 30.05.2023 у справі №925/1248/21, від 09.08.2023 у справі № 922/1589/22, від 08.11.2023 у справі № 915/18/23, від 21.11.2023 у справі № 910/14552/22, від 05.12.2023 у справі № 910/13756/22, від 05.12.2023 у справі № 910/4052/22.

Відтак, у подібних правовідносинах судам належить встановити, чи є позивач особою щодо якої Постановою № 187 введено заборону на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань; чи підпадає позивач під визначення осіб, стосовно яких встановлено заборону відповідно до зазначеної постанови Кабінету Міністрів України.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.04.2025 у справі № 910/1418/23.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ « Брокард-Україна » на момент звернення з позовом (коли позивач прийняв рішення захистити своє право у спірних правовідносинах шляхом стягнення коштів за відповідним зобов`язанням), є юридичною особою приватного права, яке було зареєстровано 03.02.1997, засновниками (учасниками) якого є: « Інденон Холдингс Лімітед », резидентство: Кіпр, місцезнаходження: АДРЕСА_6 . Кінцевим бенефіціарним власником є фізична особа ОСОБА_14 , громадянство: Франція, місцезнаходження: АДРЕСА_7 .

Тобто, згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що бенефіціарним власником, членом або учасником товариства, що має частку в статутному капіталі ТОВ « Брокард-Україна » не є Російська Федерація, громадяни Російської Федерації, юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації.

Таким чином, оскільки позивач у цій справі не є особою, щодо якої постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187 введено заборону на виконання, у тому числі в примусовому порядку грошових та інших зобов`язань, він не підпадає під визначення осіб, стосовно яких встановлено заборону відповідно вказаної постанови Кабінету Міністрів України, то відсутні й підстави для обмеження права позивача на стягнення з відповідача грошових коштів.

При цьому, судом враховано, що наказом Міністерства економіки України від 03.05.2024 №11478 та від 27.12.2024 №28311 ТОВ « Брокард-Україна » визнано критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, що само по собі ставить під сумнів доводи відповідача про зв`язок позивача з державою-агресором.

Водночас, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

Суд також зважає, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі «Шевельов проти України»).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2023 у справі №924/1351/20(924/214/22).

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання позову покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 129, 202, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю « Брокард-Україна » до Акціонерного товариства « ОТП Банк » про стягнення 12640397,80 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства « ОТП Банк » ( 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43 ; ідентифікаційний код 21685166 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Брокард-Україна » ( 04073, місто Київ, вул. Фрунзе, буд. 134-А ; ідентифікаційний код 24597296 ) кошти у розмірі 6750000 (шість мільйонів сімсот п`ятдесят тисяч) грн 00 коп., пеню у розмірі 481228 (чотириста вісімдесят одна тисяча двісті двадцять вісім) грн 77 коп., 3% річних у розмірі 351740 (триста п`ятдесят одна тисяча сімсот сорок) грн 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 726370 (сімсот двадцять шість тисяч триста сімдесят) грн 14 коп. та судовий збір у розмірі 151684 (сто п`ятдесят одна тисяча шістсот вісімдесят чотири) грн 78 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

4. В решті задоволення позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13.03.2026.

СуддяТ.В. Васильченко