ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Миколаїв Справа № 915/1069/25

Господарський суд Миколаївської області у складі:

судді Л.М. Ільєвої

при секретарі судового засідання І.С. Степановій

за участю представників:

від позивача - Компанієць О.М.,

від відповідача - Вуїв О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біологічні очисні споруди" про стягнення заборгованості в загальній сумі 300000,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біологічні очисні споруди" про стягнення заборгованості в загальній сумі 450000,00 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання електричної енергії споживачу від 17.01.2025 р. № 50/430 в частині повної та своєчасної оплати за поставлену електроенергію за лютий 2025 року.

Зокрема, позивач зазначає, що відповідно до пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні» положень Закону України «Про ринок електричної енергії» з 1 січня 2019 року ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» є електропостачальником, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії (згідно постанови НКРЕКП від 14.06.2018 року № 429).

17.01.2025 між ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» (далі - постачальник, позивач) та ТОВ «Біологічні очисні споруди» (далі - споживач, відповідач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 50/430 (далі - договір) з додатками.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що постачальник продає електричну енергію за кодом ДК 021-2015:09310000-5 (електрична енергія) споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно підпункту 1 пункту 7.2 договору постачальник зобов`язався забезпечувати належну якість надання послуг з постачання електричної енергії відповідно до вимог чинного законодавства та цього договору.

Підпунктом 1 пункту 6.2 договору визначено, що споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами договору.

Згідно п. 13.1 договору договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору, та сплаченого рахунку (квитанції) постачальника.

Відповідно до п. 8 Комерційної пропозиції, яка є додатком 2 до договору, договір про постачання електричної енергії споживачу набирає чинності з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору і укладається на строк до 31 січня 2025 року (включно), а в частині розрахунків договір діє до повного їх завершення.

Як зазначає позивач, 31.01.2025 між сторонами було укладено додаткову угоду, якою продовжено строк дії договору до 28 лютого 2025 року (включно).

Згідно з п. 4.13 ПРРЕЕ для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Платіжні документи (рахунки) на оплату надаються споживачам у відповідних структурних підрозділах електропостачальника, через персональну сторінку споживача на вебсайті електропостачальника або електронною поштою, факсимільним зв`язком, поштовим зв`язком, кур`єром чи іншими способами з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії споживачу.

Положеннями п. 3 Комерційної пропозиції встановлено, що постачальник до 6 числа наступного за розрахунковим місяця надає споживачу рахунок на оплату за фактично спожиту електроенергію у попередньому місяці. Споживач має можливість самостійно формувати рахунок на оплату за спожиту електричну енергію, інші рахунки за допомогою інтернет-магазину комунальних послуг: elektropostach.mk.ua (далі-Сервіс). Споживач протягом одного робочого дня зобов`язаний підписати електронним цифровим підписом (ЕЦП) рахунок на оплату за спожиту електроенергію, інші рахунки, Акт прийняття-передавання товарної продукції та після цього завантажити їх на Сервіс. У разі не завантаження споживачем підписаних ЕЦП документів, вони вважаються підписаними з боку споживача без зауважень. Платіжний документ формується постачальником безкоштовно, згідно з обраною комерційною пропозицією до договору. Платіжні документи на оплату надаються споживачу у відповідних структурних підрозділах постачальника, через персональну сторінку споживача на веб-сайті постачальника або електронною поштою, факсимільним зв`язком, поштовим зв`язком, кур`єром чи іншими способами з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором. Якщо рахунок за електроенергію не був отриманий споживачем ні через персональну сторінку споживача, ні у паперовому вигляді у постачальника, на 6 (шостий) робочий день місяця наступного після розрахункового - він вважається таким, що вручений постачальником споживачу та споживач вважається таким, що з ними ознайомлений.

Відповідно до пункту 4.3 Правил дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

Пунктами 4.12., 4.13 Правил також передбачено, що розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Главою 8.6. Кодексу комерційного обліку електричної енергії затвердженого Постановою НКРЕКП №311 від 14.03.2018 року (далі - Кодекс) передбачений порядок зчитування показів лічильників, встановлених у споживачів. Зокрема пунктами 8.6.7.-8.6.9. Кодексу передбачено, що зчитування показів (збір даних) з лічильників у непобутових та колективних побутових споживачів у разі відсутності можливості їх автоматизованого дистанційного зчитування провадиться споживачем щомісяця на перше число місяця, наступного за розрахунковим. Непобутові та колективні побутові споживачі зобов`язані протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця надати оператору системи звіт про покази лічильників за розрахунковий місяць. У разі ненадання споживачем (крім індивідуальних побутових споживачів) звіту про покази лічильників за розрахунковий місяць протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця та за відсутності переданої (зчитаної) з них інформації засобами дистанційного зчитування та передачі даних, а також за відсутності контрольного огляду ЗКО (засобу комерційного обліку) протягом розрахункового місяця обсяг спожитої (розподіленої) електричної енергії за розрахунковий місяць визначається розрахунковим шляхом за значенням середньодобового обсягу споживання.

Наразі позивач вказує, що формування рахунків на сплату електричної енергії відповідачу відбувалось на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії, отриманих від адміністратора комерційного обліку та на підставі цих даних складались акти приймання-передавання послуг. Обсяги постачання електричної енергії підтверджуються листом АТ «Миколаївобленерго» від 26.06.2025.

За ствердженнями позивача, у лютому 2025 року позивач відпустив відповідачу активну електричну енергію у кількості 131 765 кВт*год. на суму 998661,70 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 166443,62 грн., що підтверджується рахунком № 50/430/2/1 від 04.03.2025 та актом прийняття-передавання послуг від 28.02.2025 року. Рахунки з актами приймання-передавання товарної продукції були отримані представником споживача особисто, що підтверджується підписом та печаткою споживача на рахунку та акті прийняття-передавання товарної продукції. Проте, відповідачем було проведено часткову оплату по рахунку в сумі 548 661,70 грн., у зв`язку з чим залишок боргу становить 450 000,00 грн., який до теперішнього часу відповідачем не оплачено.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.07.2025 р. вказану позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" прийнято до розгляду, та відкрито провадження у справі № 915/1069/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біологічні очисні споруди" про стягнення заборгованості в загальній сумі 450000,00 грн., постановлено справу розглядати за правилами спрощеного провадження в порядку письмового провадження. Також вказаною ухвалою суду встановлено відповідачу 15-денний строк на подання клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за ч. 7 ст. 252 ГПК України.

31.07.2025 року від представника відповідача - Вуїв О.В. до господарського суду через систему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла заява про визнання позову (вх.. № 11211/25), згідно з якою відповідач визнає позовні вимоги ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" про стягнення заборгованості в сумі 450000,00 грн. в повному обсязі та просить прийняти таке визнання відповідачем позову і врахувати його при розгляді справи, в тому числі при вирішенні питання про розподіл судових витрат (повернення позивачу 50% сплаченого ним судового збору та стягнення з відповідача на користь позивач 50% сплаченого судового збору).

Також 31.07.2025 року від представника відповідача - Вуїв О.В. до господарського суду через систему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла заява про відстрочення виконання рішення (вх. № 11222/25). Так, відповідач зазначає, що ним подано до суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі, що матиме наслідком прийняття судом рішення про задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача 450000,00 грн., проте на сьогоднішній день відповідач не має можливості виконати судове рішення, а матиме таку можливість лише в липні 2026 року, тому, зважаючи на наступні обставини, просить суд відстрочити виконання рішення суду про стягнення 450000 грн. на строк до 01.07.2026 року.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 19.08.2025 р. справу № 915/1069/25 призначено до розгляду в судовому засіданні на 17.09.2025 р. о 14:00 з повідомленням (викликом) сторін.

22.08.2025 року від представника позивача - Степаненко О.О. до господарського суду через систему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла заява (вх. № 12092/25), згідно з якою позивач заперечує проти надання відповідачу відстрочки виконання рішення суду до 01.07.2026. Так, позивач вважає, що наведені відповідачем доводи не підтверджують наявності виняткових обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його виконання неможливим у розумінні частини другої статті 331 ГПК України. Як вказує позивач, недостатність чи відсутність коштів у відповідача не може бути безумовною, винятковою обставиною, за наявності якої виконання судового рішення можна відстрочити.

11.09.2025 року від представника відповідача - Вуїв О.В. до господарського суду через систему "Електронний суд" ЄСІТС надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 12976/25), згідно з яким відповідач просить суд відкласти розгляд справи, оскільки на вказану дату представник відповідача - директор ТОВ "БОС" Кушнір Н. не зможе з`явитися в судове засідання, так як перебуватиме у відпустці до 25.09.2025.

Також 11.09.2025 року від представника відповідача - Вуїв О.В. до господарського суду через систему "Електронний суд" ЄСІТС надійшло клопотання про долучення доказів (вх. № 12977/25), згідно з яким відповідач у зв`язку з частковою сплатою ним боргу в сумі 150000,00 грн. просить долучити до матеріалів справи копію платіжної інструкції №6615 від 29.08.2025 на підтвердження цього. Відповідач зазначає, що даний доказ був отриманий після відкриття провадження у справі і закінчення строку, встановленого відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, тому просить поновити строк для подання вказаного доказу.

11.09.2025 року від представника позивача - Степаненко О.О. до господарського суду через систему "Електронний суд" ЄСІТС надійшло клопотання (вх. № 13009/25), згідно з якою позивач просить відкласти судове засідання по справі № 915/1069/25, оскільки представник позивача, який веде вказану справу 17.09.2025, буде знаходитись у відпустці до 26.09.2025 включно.

12.09.2025 року від представника позивача - Степаненко О.О. до господарського суду через систему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 13021/25), згідно з якою позивач вказує, що 29.08.2025 р. відповідачем було проведено часткову оплату заборгованості в сумі 150000,00 грн., а тому позивач зменшує розмір позовних вимог та просить стягнути з ТОВ «Біологічні очисні споруди» заборгованість по активній електроенергії в сумі 300000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 17.09.2025 у справі № 915/1069/25 прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" про зменшення розміру позовних вимог до 300000,00 грн. (вх. № 13021/25 від 12.09.2025); розгляд справи відкладено на 15 жовтня 2025 року о 13:30.

06.10.2025 року від представника відповідача - Вуїв О.В. до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла заява про участь в судових засіданнях в господарській справі № 915/1069/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (вх. № 14071/25).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 13.10.2025 у справі № 915/1069/25 задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Біологічні очисні споруди" про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ) (вх. № 14071/25 від 06.10.2025 р.).

Так, у судовому засіданні господарського суду 15 жовтня 2025 року по справі №915/1069/25 за участю представників сторін судом було протокольно оголошено перерву до 10 листопада 2025 року о 13 год. 40 хв. в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України.

Під час розгляду справи в судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, представник відповідача підтвердив визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі, однак просив суд надати відстрочку виконання рішення суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Приймаючи до уваги те, що визнання відповідачем позову не суперечить законодавству і не порушує чиїсь права, чи охоронювані законом інтереси, суд вважає за можливе прийняти таке визнання позову відповідачем.

В судовому засіданні 10.11.2025 судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 13 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії" з 01.01.2019 р. ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" є електропостачальником, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії (згідно постанови НКРЕКП від 14.06.2018 року № 429).

Відповідно до пункту 1.2.7 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 (Правила) постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку. Пунктом 3.1.5. Правил передбачено, що електропостачальник розміщує у відкритому доступі форму відповідного договору, який пропонується споживачам для укладення. До договору про постачання електричної енергії споживачу або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відповідний електропостачальник має розробити з урахуванням вимог законодавства публічні комерційні пропозиції та розмістити їх на власному офіційному вебсайті, про що повідомити Регулятора.

17.01.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Біологічні очисні споруди" (споживач) було укладено договір №50/430 про постачання електричної енергії споживачу (далі - договір).

Відповідно п. 1.1 договору цей договір про постачання електричної енергії споживачу (далі - договір) є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу (далі - споживач) постачальником електричної енергії (далі - постачальник) та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до умов цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 2.2 договору обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.

Побутовий споживач використовує електричну енергію виключно на власні побутові потреби, у тому числі для освітлення, живлення електроприладів тощо, що не включає професійну та/або господарську діяльність.

Малі непобутові споживачі можуть використовувати електричну енергію для професійної та підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 3.1 договору початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком № 1 до цього договору.

Відповідно до 5.1 договору визначено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.

Відповідно до абз. 1 п. 5.4 договору ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни.

Відповідно до п. 5.5 договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Відповідно до п. 5.6 договору розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

При цьому споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника, та в інший не заборонений законодавством спосіб.

Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору. Поточний рахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни.

Відповідно до п. 5.7 договору оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем.

Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації для подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

Відповідно до п.п. 8 п. 6.1 договору споживач має право, зокрема вимагати від постачальника пояснень щодо отриманих рахунків і у випадку незгоди з порядком розрахунків або розрахованою сумою вимагати проведення звіряння розрахункових даних та/або оскаржувати їх в установленому цим договором та чинним законодавством порядку.

Відповідно до п. п. 1 п. 6.2 договору споживач зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. п. 1 п. 7.1 договору постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію.

Відповідно до п. 9.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

Відповідно до п. 13.1 договору цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є додатком № 1 до цього договору, та сплаченого рахунку (квитанції) постачальника.

Відповідно до п. 13.7 договору усі повідомлення за цим договором вважаються зробленими належним чином у разі, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, вручені кур`єром або особисто за зазначеними в цьому договорі адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача.

Споживач зобов`язується у місячний строк повідомити постачальника про зміну будь-якої інформації та даних, зазначених в заяві - приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору.

Додатком 1 до вказаного договору є заява - приєднання до договору, в якій відображено персоніфіковані дані споживача, вид об`єкта, адреса, ЕІС - коди точок комерційного обліку, ЕІС - коди площадок площадок, а також зазначено, що початок постачання здійснюється з 01 січня 2025.

Також до вказаного договору сторонами оформлено додаток 2 - "Комерційна пропозиція".

Так, відповідно до п. 2 комерційної пропозиції споживач здійснює оплату за електричну енергію за фактичними обсягами споживання електричної енергії в попередньому розрахунковому періоді. Оплата за електричну енергію здійснюється виключно в грошовій формі протягом п`яти робочих днів з дня отримання рахунку за спожиту електричну енергію. У випаду співпадіння дати оплати з вихідним чи святковим днями, споживач здійснює оплату у найближчий робочий день, що передує вихідному чи святковому дню.

Датою оплати рахунка вважається дата надходження коштів на рахунок постачальника.

Відповідно до п. 3 комерційної пропозиції постачальник до 6 числа наступного за розрахунковим місяця надає споживачу рахунок на оплату за фактично спожиту електроенергію у попередньому місяці. Споживач має можливість самостійно формувати рахунок на оплату за спожиту електричну енергію, інші рахунки, за допомогою інтернет-магазину комунальних послуг: elektropostach.mk.ua (далі - сервіс). Споживач протягом одного робочого дня зобов`язаний підписати електронно-цифровим підписом (далі - ЕЦП) рахунок на оплату за спожиту електричну енергію, інші рахунки, "Акт прийняття-передавання товарної продукції" та після цього завантажити їх на сервіс. У разі незавантаження споживачем підписаних ЕЦП документів, вони вважаються підписаними з боку споживача без зауважень.

Платіжний документ формується постачальником безкоштовно, згідно з обраною комерційною пропозицією до договору. Платіжні документи на оплату надаються споживачам у відповідних структурних підрозділах постачальника, через персональну сторінку споживача на вебсайті постачальника або електронною поштою, факсимільним зв`язком, поштовим зв`язком, кур`єром чи іншими способами з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором.

Якщо рахунок за електроенергію не був отриманий споживачем ні через персональну сторінку споживача, ні у паперовому вигляді у постачальника на 6 (шостий) робочий день місяця наступного після розрахункового - він вважається таким, що вручений постачальником споживачу та споживач вважається таким, що з ним ознайомлений.

Сторони визнають, що електронний документ (сформований, підписаний з використанням цифрового підпису та переданий за допомогою Сервісу) ідентичний за документацією та реквізитами з документом на папері, та кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу.

Використання сервісу надає споживачу можливість надавати / отримувати електронні документи, використовуючи електронно-цифровий підпис (ЕЦП) для забезпечення виконання умов цього договору.

Відповідно до п. 8 комерційної пропозиції договір про постачання електричної енергії споживачу набирає чинності з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору і укладається на строк до 31 грудня 2025 року (включно), а в частині розрахунків договір діє до повного їх завершення.

31.01.2025 між сторонами було укладено додаткову угоду до договору про постачання електричної енергії споживачу № 50/430 від 17.01.2025, відповідно до якої п.8 додатку 2 Комерційна пропозиція викладено в новій редакції: «договір про постачання електричної енергії споживачу набирає чинності з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору і укладається на строк до 28.02.2025 (включно), а в частині розрахунків договір діє до повного їх завершення».

Отже, відповідач є споживачем електричної енергії на умовах, визначених у вказаному договорі та додатках до нього, у т.ч. комерційній пропозиції, а також додатковій угоді.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

В свою чергу відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 6 ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Так, укладений між сторонами по справі договір, за яким позивач здійснював постачання електроенергії відповідачу, є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України, ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

В свою чергу згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 4.3 Правил роздрібного ринку електричної енергії дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

В главі 8.6. Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого Постановою НКРЕКП № 311 від 14.03.2018 р., передбачений порядок зчитування показів лічильників, встановлених у споживачів. Зокрема, пунктами 8.6.7.-8.6.9. Кодексу передбачено, що зчитування показів (збір даних) з лічильників у непобутових та колективних побутових споживачів у разі відсутності можливості їх автоматизованого дистанційного зчитування провадиться споживачем щомісяця на перше число місяця, наступного за розрахунковим. Непобутові та колективні побутові споживачі зобов`язані протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця надати оператору системи звіт про покази лічильників за розрахунковий місяць. У разі ненадання споживачем (крім індивідуальних побутових споживачів) звіту про покази лічильників за розрахунковий місяць протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця та за відсутності переданої (зчитаної) з них інформації засобами дистанційного зчитування та передачі даних, а також за відсутності контрольного огляду ЗКО (засобу комерційного обліку) протягом розрахункового місяця обсяг спожитої (розподіленої) електричної енергії за розрахунковий місяць визначається розрахунковим шляхом за значенням середньодобового обсягу споживання.

На підтвердження фактичного споживання відповідачем активної електричної енергії позивачем подано до матеріалів справи службову записку АТ "Миколаївобленерго" щодо обсягів розподіленої електричної енергії по споживачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Біологічні очисні споруди" за лютий 2025 року та довідку про факт споживання підприємства за період з 01.02.2025 по 01.03.2025 по особовому рахунку № 50/430 Товариства з обмеженою відповідальністю "Біологічні очисні споруди".

Як вбачається з матеріалів справи, у лютому 2025 року позивачем поставлено на об`єкт відповідача активну електричну енергію у кількості 131765 кВт/год. на суму 998661,70 грн., в т.ч. ПДВ в сумі 166443,62 грн., про що позивачем оформлено акт прийняття-передавання послуг від 28.02.2025 та складено рахунок на оплату № 50/430/2/1 від 04.03.2025.

У відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отже, прийняття відповідачем електричної енергії від позивача є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити поставлену електричну енергію відповідно до чинного законодавства та умов договору.

Відповідно до п. 4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Згідно з п. 4.13 Правил для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Платіжні документи (рахунки) на оплату надаються споживачам у відповідних структурних підрозділах електропостачальника, через персональну сторінку споживача на вебсайті електропостачальника або електронною поштою, факсимільним зв`язком, поштовим зв`язком, кур`єром чи іншими способами з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії споживачу.

Як вбачається з матеріалів справи, за спожиту електричну енергію у лютому 2025 року в кількості 131765 кВт/год. на суму 998661,70 грн., в т.ч. ПДВ в сумі 166443,62 грн., позивачем сформовано рахунок на оплату № 50/430/2/1 від 04.03.2025.

Як з`ясовано судом, відповідачем як споживачем, було отримано вказаний рахунок з актом прийняття-передавання послуг, що підтверджується підписом представника споживача на рахунку та акті.

Положеннями п. 2 комерційної пропозиції встановлено, що споживач здійснює оплату за електричну енергію за фактичними обсягами споживання електричної енергії в попередньому розрахунковому періоді. Оплата за електричну енергію здійснюється виключно в грошовій формі протягом п`яти робочих днів з дня отримання рахунку за спожиту електричну енергію. У випаду співпадіння дати оплати з вихідним чи святковим днями, споживач здійснює оплату у найближчий робочий день, що передує вихідному чи святковому дню.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Однак, як свідчать матеріали справи, відповідачем було проведено часткову оплату по рахунку на загальну суму 548661,70 грн., що підтверджується копіями платіжних інструкцій, що містяться в матеріалах справи, а саме: № 5598 від 24.03.2025 на суму 88661,70 грн. (призначення платежу: згідно договору №50/430 від 17.01.2025 за спожиту активну електричну енергію за лютий 2025 року, в т.ч. ПДВ 20% - 14776,95 грн.), № 5627 від 31.03.2025 на суму 100000,00 грн. (призначення платежу: згідно договору №50/430 від 17.01.2025 за спожиту активну електричну енергію за лютий 2025 року, в т.ч. ПДВ 20% - 16666,67 грн.), № 5613 від 31.03.2025 на суму 320000,00 грн. (призначення платежу: згідно договору №50/430 від 17.01.2025 за спожиту активну електричну енергію за лютий 2025 року, в т.ч. ПДВ 20% - 53333,33 грн.), № 5982 від 30.05.2025 на суму 40000,00 грн. (призначення платежу: згідно договору №50/430 від 17.01.2025 за спожиту активну електричну енергію за лютий 2025 року, в т.ч. ПДВ 20% - 6666,67 грн.).

Отже, у зв`язку з неповною оплатою рахунку за спожиту електричну енергію у відповідача утворився борг у сумі 450000,00 грн. (998661,70 грн. - 548661,70 грн.).

Також матеріали справи містять претензію позивача, адресовану відповідачу (вих.№ 17-08/575/17-14/25 від 05.05.2025), на суму 490000,00 грн., в якій позивач просив терміново сплатити заборгованість в сумі 490000,00 грн. та зазначав, що у разі несплати вказана сума буде стягнута в примусовому порядку.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання з оплати за спожиту електричну енергію на суму 450000,00 грн. позивач звернувся до суду з даним позовом.

В п. 3 ч. 1 ст. 57 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Пунктом 1 частини 3 статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Так, відповідач, будучи обізнаним про обсяг спожитої ним електричної енергії та її вартість взяв на себе обов`язок оплатити вартість спожитої електроенергії.

На думку суду, умови укладеного між сторонами договору підлягали виконанню відповідачем.

Отже, несплатою позивачу вказаної суми за спожиту електричну енергію у встановлені строки за спірним договором відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання відповідно до умов договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

При цьому в процесі розгляду справи в суді відповідачем було проведено часткову оплату по рахунку на суму 150000,00 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції, що міститься в матеріалах справи, а саме: № 6615 від 29.08.2025 на суму 150000,00 грн. (призначення платежу: згідно договору №50/430 від 17.01.2025 за спожиту активну електричну енергію за лютий 2025 року, в т.ч. ПДВ 20% - 25000 грн.), у зв`язку з чим позивачем зменшено розміру позовних вимог до суми 300000,00 грн. згідно із заявою від 12.09.2025 року (вх. № 13021/25), яка була прийнята судом ухвалою суду від 17.09.2025 року.

Відтак, суд доходить висновку про існування у відповідача на день розгляду справи невиконаного зобов`язання з оплати за спожиту електричну енергію на суму 300000,00 грн. (450000,00 грн. - 150000,00 грн.).

Таким чином, суд вважає цілком обґрунтованими доводи позивача про наявність у відповідача боргу в заявленій сумі 300000,00 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 191 ГПК України).

За правилами пункту 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, цивільні відносини повинні ґрунтуватися на засадах справедливості, добросовісності, розумності, що знаходить своє вираження в добросовісному виконанні своїх зобов`язань сторонами та униканні будь-яких форм зловживання своїми правами та/або становищем, а також запобіганні вчиненню дій, які порушують права іншої сторони та можуть мати негативні наслідки для третіх осіб.

Згідно зі ст. 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання обов`язку в натурі.

Разом з тим у постанові від 29.06.2021 у справі № 910/2842/20 Верховний Суд зазначив, що згідно з пунктом 5 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та абзацом 6 частини 2 статті 20 Господарського кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Отже, суд вправі задовольнити позов про спонукання виконати умови договору лише в разі, якщо встановить, що у особи такий обов`язок наявний, але вона ухилилася від його виконання. При цьому у справі має бути доведено наявність відповідного правовідношення, а саме прямого законодавчого обов`язку відповідача щодо виконання договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019р. по справі №910/16744/17 вказала, що такий спосіб захисту як примусове виконання обов`язку в натурі застосовується у зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа має виконати зобов`язання на користь позивача, але відмовляється від виконання останнього чи уникає його. Примусове виконання обов`язку в натурі має наслідком імперативне присудження за рішенням суду (стягнення, витребування тощо), і не спрямоване на підсилення існуючого зобов`язання, яке не виконується, способом його відтворення в резолютивній частині рішення суду аналогічно тому, як воно було унормовано сторонами у договорі.

Відтак, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ Миколаївська електропостачальна компанія» про стягнення з відповідача 300000,00 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію, що цілком відповідає такому способу захисту цивільних прав та інтересів позивача, як примусове виконання обов`язку в натурі.

Щодо заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суд зазначає наступне.

Звертаючись до суду із заявою від 31.07.2025 про відстрочення виконання рішення (вх. № 11222/25), відповідач зазначає, що останній на теперішній час не має можливості виконати судове рішення, а матиме таку можливість лише в липні 2026 року, тому, зважаючи на наступні обставини, просить суд відстрочити виконання рішення суду про стягнення 450000 грн. на строк до 01.07.2026.

Так, відповідач вказує про наявність обставин, які перешкоджають йому сплатити борг позивачу, а відтак перешкоджатимуть і виконанню рішення суду, що призведе до передачі виконавчого документа до відділу ДВС для примусового виконання судового рішення і накладення у зв`язку з цим арешту на рахунки та майно підприємства, яка має статус критичного підприємства.

Зокрема, відповідач зазначає, що ТОВ «Біологічні очисні споруди» є єдиним підприємством у м. Вознесенськ, що забезпечує транспортування каналізаційних стоків по магістральному колектору та їх очистку на комплексі біологічних очисних споруд. Заборгованість відповідача виникла не з його вини, а внаслідок не покриття тарифами собівартості наданих послуг з водовідведення.

Підприємство неодноразово зверталося до Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області з приводу затвердження нових, відкорегованих тарифів з централізованого водовідведення, що б дало можливість покривати собівартість послуг, що надає підприємство. Однак виконавчим комітетом не затверджувалися нові тарифи, зокрема на засіданні Виконавчого комітету, яке відбулося 20.12.2024 члени виконкому не підтримали проєкт рішення про це. Лише рішенням Виконавчого комітету від 23.05.2025 за №843 "Про корегування тарифів Товариству з обмеженою відповідальністю " Біологічні очисні споруди" на централізовне водовідведення було встановлено нові скореговані тарифи, що дозволяють покривати собівартість послуг, що надає підприємство. Не затвердження таких тарифів призводило до збитків підприємства, та неможливості виконувати свої зобов`язання перед іншими контрагентами, в тому числі позивачем у справі. Після затвердження нових тарифів підприємство отримало можливість отримувати хоч незначний, але прибуток (на рівні 14000 - 15000грн) та виконувати свої зобов`язання перед кредиторами.

Разом з тим, відповідач вказує, що стягнення з підприємства відповідача всієї суми заборгованості відразу на сьогоднішній день є неможливим, так як такі кошти відсутні на рахунках підприємства, так само підприємство не має майна, за рахунок якого можна було б здійснити погашення боргу, так як майно на балансі підприємства використовується у виробничій діяльності, в тому числі це - як самі мережі, задіяні у водовідведенні, так і майно, призначене для їх обслуговування. Тому звернення стягнення на таке майно призведе до зупинення роботи всієї системи водовідведення, яка забезпечує місто Вознесенськ, що може призвести до екологічної катастрофи з непередбачуваними наслідками.

За ствердженнями відповідача, при вирішенні питання про відстрочення виконання рішення суду, слід врахувати, що ТОВ «Біологічні очисні споруди» намагалося в позасудовому порядку вирішити питання про реструктуризацію боргу, який позивач зараз просить стягнути в судовому порядку та пропонувало розстрочити сплату заборгованості до 31.05.2026 - сплачувати по 41000 грн щомісячно. Проте ТОВ Миколаївська енергопостачальна компанія відмовила в укладенні договору про реструктуризацію боргу. При цьому сума боргу станом на 05.05.2025 становила 490000 грн, і ТОВ «Біологічні очисні споруди» частково її сплатило, що вказує на відсутність у відповідача наміру ухилятися від виконання своїх обов`язків.

Поряд з цим відповідач зауважує, що 17.01.2025 між сторонами по справі було укладено договір реструктуризації заборгованості юридичної особи за електроенергію №50-430-р, згідно якого сума боргу за період липень-листопад 2024 року в розмірі 1369848 грн. була розстрочена на період січень 2025 - червень 2026 року. Відповідач щомісяця сплачує на виконання цього договору 76102,66 грн., що підтверджується платіжними інструкціями. Виникнення нової заборгованості по поточним платежам товариство не допускає. Але саме до 01.07.2026 відповідач просить відстрочити виконання рішення суду, оскільки до червня 2026 відповідно до договору від 17.01.2025 №50-430-р відповідач виконуватиме обов`язок з погашення реструктуризованого боргу, та після його повної сплати з 01.07.2026 матиме можливість виконати рішення суду.

Наразі відповідач зазначає, що незадоволення судом заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду призведе до непоправних наслідків через примусове виконання рішення, накладення арешту на кошти та майно ТОВ «Біологічні очисні споруди», в тому числі до неможливості здійснення відповідачем невідкладних щомісячних грошових зобов`язань (виплата заробітної плати, сплата ЄСВ та інших відрахувань, податки та інші платежі, енергоносії, закупівля гіпохлориду натрію), та можливо до повного зупинення роботи підприємства. При цьому на сьогоднішній день ТОВ «Біологічні очисні споруди» віднесене до об`єктів критичної інфраструктури сектору системи життєзабезпечення та йому присвоєно IV категорію критичності.

На підтвердження викладених в заяві обставин відповідачем надано копії наступних доказів:

- баланс (звіт про фінансовий стан) підприємства станом на 31.03.2025;

- баланс(звіт про фінансовий стан) підприємства станом на 30.06.2025;

- інформаційну довідку № 1/1-152 від 22.07.2025 ТОВ «Біологічні очисні споруди»;

- рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 23.05.2025 № 843;

- протокол виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 20.12.2024 № 31;

- лист Міністерства розвитку громад та територій України № 1202/31/14-25 від 23.01.2025;

- довідка виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 22.07.2025 № 2242/01/01- 02/11;

- звіти про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І квартал 2025;

- лист ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» №01-14/2384/01-19/25 від 07.05.2025;

- лист ТОВ «Біологічні очисні споруди» № 1/1-94 від 05.05.2025;

- оборотно-сальдова відомість по рахунку: 631 за І півріччя 2025 ТОВ «Біологічні очисні споруди», карта рахунку;

- договір реструктуризації № 50-430-р заборгованості юридичної особи від 17.01.2025;

- платіжні інструкції № 5319 від 30.01.2025, № 5432 від 17.02.2025, № 5590 від 21.03.2025, № 5750 від 28.04.2025, № 5943 від 26.05.2025, № 6172 від 24.06.2025, в призначенні платежу яких зазначено: згідно договору реструктуризації заборгованості юридичної особи за електроенергію від 17.01.2025.

Заперечуючи проти задоволення заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду, позивач вважає, що наведені відповідачем обставини не є тими виключними обставинами в розумінні статті 331 ГПК України, якими виконання рішення суду ускладнюється чи видається неможливим, а відповідно і не можуть бути підставами для надання відстрочення виконання судового рішення, посилаючись на наступне. На думку позивача, недостатність чи відсутність коштів у відповідача не може бути безумовною, винятковою обставиною, за наявності якої виконання судового рішення можна відстрочити.

У частині другій статті 617 Цивільного кодексу України передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів, порушення зобов`язань контрагентами боржника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Скрутне фінансове становище не може бути підставою для відстрочки виконання рішення, оскільки такі фінансові ускладнення не є винятковою і не прогнозованою обставиною.

За ствердженнями позивача, відстрочення виконання рішення суду сприятиме відповідачу до накопичення ще більшої заборгованості чим та, що є на теперішній час, та відповідно поставить позивача, який також є об`єктом критичної інфраструктури, у скрутне становище, що в свою чергу, може призвести до неспроможності останнього постачати електричну енергію своїм споживачам.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 26.06.2013 № 5-пр/2013, відстрочка (розстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Відповідно до пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні» положень Закону з 1 січня 2019 року ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» є електропостачальником, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії. Відповідно до частини 5 статті 56 Закону для забезпечення постачання електричної енергії споживачам електропостачальники здійснюють купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами та/або на ринку "на добу наперед", внутрішньодобовому ринку і на балансуючому ринку, а також шляхом імпорту. Отже, правила роботи в умовах нового ринку електричної енергії, вимагають від позивача здійснення попередньої оплати фіксованих платежів за участь в торгах на різних сегментах ринку. Вказані вимоги змушують позивача акумулювати кошти для забезпечення сталого процесу закупівлі обсягів електричної енергії, достатніх задовольнити потреби споживачів позивача та виконувати в повному обсязі умови укладених договорів про постачання електричної енергії та договорів про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Наразі позивач стверджує, що невиконання в тому числі відповідачем, своїх зобов`язань, суттєво впливає на фінансовий стан позивача, що в свою чергу, може призвести до неспроможності останнього постачати електричну енергію своїм споживачам в тому числі і побутовим.

З огляду на вищевикладене, Товариство заперечує проти надання відповідачу відстрочки виконання рішення суду до 01.07.2026.

За приписами ч. 1 ст.331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ГПК України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи..

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 ГПК України).

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Як вбачається з вищезазначеної норми ГПК, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк.

Так, питання задоволення заяви сторони у справі про відстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання. З цією метою, під час вирішення питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, суди повинні враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

При цьому при вирішенні заяви сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення судом враховується те, що задоволення вказаних заяв можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (роз`яснення в ч. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 26.12.2003 р. „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження").

Разом з тим необхідно враховувати, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення ЄСПЛ у справі Горнсбі проти Греції від 19.03.97); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення ЄСПЛ у справі Іммобільяре Саффі проти Італії від 28.07.99).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. у справі "Шмалько проти України" (заява 60750/00) зазначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43). У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Згідно практики Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява 36575/02, ухвала від 07.10.2003 р.). І навіть два роки та сім місяців не визнавались надмірними і не розглядалися як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 р. у справі "Крапівницький та інші проти України", заява 60858/00).

Під час розгляду дано заяви судом також досліджувався ступінь вини відповідача у виникненні спору.

Судом також враховано, що ТОВ «Біологічні очисні споруди» надає послугу з централізованого водовідведення в м. Вознесенськ, підприємство є єдиним в місті, яке здійснює приймання стічних вод, транспортування їх по магістральним каналізаційним колекторам та очистку на біологічних очисних спорудах від населення, промислових підприємств, закладів освіти, охорони здоров`я та інших абонентів міста. Відповідач є об`єктом критичної інфраструктури сектору системи життєзабезпечення та йому присвоєно IV категорію критичності. Заборгованість відповідача виникла внаслідок не покриття тарифами собівартості наданих послуг з водовідведення, вказані обставини знаходяться поза волею відповідача.

Також судом взято до уваги, що ТОВ «Біологічні очисні споруди» намагалося в позасудовому порядку вирішити питання про реструктуризацію боргу, який позивач зараз просить стягнути в судовому порядку та пропонувало розстрочити сплату заборгованості до 31.05.2026, проте позивачем відмовлено в укладенні договору про реструктуризацію боргу.

Крім цього, судом враховано, що під час розгляду даної справи відповідачем здійснювалися часткові погашення суми основного боргу на користь позивача, відповідач визнає наявність обов`язку сплати позивачу заборгованість за спожиту електричну енергію в повному обсязі, не відмовляється та не ухиляється від такого виконання.

Водночас судом враховані також наведені позивачем доводи проти задоволення такої заяви відповідача та інтереси позивача.

Між тим з огляду на всі вказані обставини, на думку суду, вжиття органами примусового виконання судових рішень заходів по примусовому виконанню рішення суду по даній справі може призвести до непоправних наслідків через примусове виконання рішення, накладення арешту на кошти та майно ТОВ «Біологічні очисні споруди», в тому числі до неможливості здійснення відповідачем невідкладних щомісячних грошових зобов`язань (виплата заробітної плати, сплата ЄСВ та інших відрахувань, податки та інші платежі, енергоносії, закупівля гіпохлориду натрію), та можливо до повного зупинення роботи підприємства.

При розгляді даної заяви суд враховує висновки Верховного суду викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, що відстрочення або розстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення. Водночас розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення.

Таким чином, розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не змінює цивільне або господарське зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення (позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/190/18 від 04.06.2019).

З урахуванням викладеного, дослідивши подані суду докази, проаналізувавши правові позиції сторін, врахувавши, що відповідач є об`єктом критичної інфраструктури сектору системи життєзабезпечення з IV категорії критичності, врахувавши часткове погашення відповідачем суми заборгованості за договором від 17.01.2025 № 50/430 про постачання електричної енергії, необхідність судового захисту майнових прав позивача, відсутність доказів на підтвердження завдання збитків позивачу, а також враховуючи матеріальні інтереси обох сторін, та зважаючи на те, що виконання рішення суду у справі № 915/1069/25 одночасно і в повному обсязі матиме негативні наслідки для фінансово-господарського стану відповідача, з метою реального виконання рішення суду та дотримання балансу інтересів сторін, суд дійшов висновку про достатню винятковість наведених обставин для застосування визначеної ст. 331 ГПК України процедури відстрочення виконання рішення суду у справі № 915/1069/25 щодо сплати заборгованості на строк чотири місяці - до 10.03.2026 включно. з врахуванням балансу та інтересів обох сторін.

Таким чином, заява ТОВ «Біологічні очисні споруди» про відстрочення виконання судового рішення у справі № 915/1069/25 підлягає частковому задоволенню.

Суд також звертає увагу, що відстрочення виконання судового рішення у даному випадку не сприяє ухиленню від його виконання відповідачем, а навпаки надає можливість ефективно виконати судове рішення без понесення сторонами додаткових обтяжень при його виконанні.

Щодо розподілу судових витрат по справі з урахуванням визнання відповідачем позову суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно положень ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, які кореспондують з ч. 3 ст. 7 Закону України „Про судовий збір", у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Так, ухвалою суду від 14.07.2025 р. відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

З урахуванням викладеного та зважаючи на те, що процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі, а тому визнання відповідачем позову в заяві від 31.07.2025 р. здійснено у межах встановленого законом строку - до початку розгляду справи по суті.

За таких обставин, зважаючи на те, що позов задоволено, та відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про розподіл судових витрат по справі в порядку та на підставі ст. 130 ГПК України, зокрема щодо наявності підстав для поверненню позивачу з державного бюджету 50% сплаченого судового збору за заявлені вимоги у даній справі.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, Товариством з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" при зверненні до Господарського суду Миколаївської області із заявленим позовом було сплачено судовий збір у сумі 5400,00 грн. згідно з платіжною інструкцією № 24216 від 08.07.2025 р.

Наразі слід зазначити, що остаточно позивачем заявлені вимоги про стягнення 300000,00 грн., що оплачуються судовим збором за ставкою 1,5% від ціни позову із застосуванням коефіцієнту 0,8 у відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (позовна заява подана в електронному вигляді) в сумі 3600,00 грн. (300000,00 грн. х 1,5% х 0,8).

Враховуючи те, що у зв`язку із визнанням відповідачем заявлених до нього позовних вимог до початку розгляду справи по суті позивачу підлягає поверненню з державного бюджету судовий збір у розмірі 50%, що дорівнює 1800,00 грн. (3600,0 0грн. х 50%), а решта сума витрат по сплаті судового збору у розмірі 1800,00 грн. згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 130, 191, 232, 236-238, 240, 241, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" (54017, м. Миколаїв, вул. Погранична, 39/1; е-mail: ; ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біологічні очисні споруди" (56501, Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Київська, 287; e-mail: ; ) про стягнення 300000,00 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біологічні очисні споруди" (56501, Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Київська, 287; e-mail: ; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" (54017, м. Миколаїв, вул. Погранична, 39/1; е-mail: ; ; на поточний рахунок IBAN: НОМЕР_1 МОУ АТ «Державний ощадний банк України», код 326461) заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 300000/триста тисяч/грн. 00 коп.

3. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біологічні очисні споруди" (56501, Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Київська, 287; e-mail: ; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" (54017, м. Миколаїв, вул. Погранична, 39/1; е-mail: ; ; на поточний рахунок IBAN: НОМЕР_2 в ПАТ "БАНК ВОСТОК", МФО 307123) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1800/одна тисяча вісімсот/ 00 коп.

4. ПОВЕРНУТИ Товариству з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" (54017, м. Миколаїв, вул. Погранична, 39/1; ; р/р р/р № НОМЕР_2 в ПАТ «БАНК ВОСТОК», МФО 307123) з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області (54055, м. Миколаїв, пр. Центральний, 141-В; ) судовий збір в сумі 1800/одна тисяча вісімсот/грн. 00 коп., сплаченого згідно з платіжною інструкцією № 24216 від 08.07.2025р.

5. Відстрочити виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.11.2025 року на строк чотири місяці - до 10.03.2026 року.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 02.01.2026 року, з урахуванням умов воєнного стану та навантаженості, а також перебуванням судді Ільєвої Л.М. у відпустці у період з 18.12.2025 по 24.12.2025 року.

Суддя Л.М. Ільєва