ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року м. Миколаїв Справа № 915/1379/25

Господарський суд Миколаївської області у складі:

судді Л.М. Ільєвої

при секретарі судового засідання І.С. Степановій

за участю представників:

від позивача - Нагалка Я.Я.,

від відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" до Комунального підприємства Первомайської міської ради "Первомайське управління водопровідно-каналізаційного господарства" про стягнення заборгованості в сумі 5541502,80 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерго Збут Транс» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Комунального підприємства Первомайської міської ради «Первомайське управління водопровідно-каналізаційного господарства» про стягнення заборгованості в загальній сумі 5541502,80 грн., у т.ч. основного боргу в розмірі 5492871,52 грн., пені 0,01% у розмірі 26692,36 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 21938,92 грн. за прострочення виконання договірного зобов`язання за договором про постачання електричної енергії споживачу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерго Збут Транс» (постачальник) та Комунальним підприємством Первомайської міської ради «Первомайське управління водопровідно-каналізаційного господарства» (споживач), за результатами проведеної процедури закупівлі, було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу від 27 грудня 2024 № 41. Строк поставки електричної енергії: з 01.01.2025 по 30.06.2025 року (п. 3.1. договору). Загальна сума цього договору встановлюється залежно від кількості переданої електричної енергії та її ціни згідно актів приймання-передачі, але не може бути більшою 31738917,60 грн, в тому числі ПДВ 5289819,60 грн (п. 5.3. договору). Обсяг постачання електричної енергії: 3 900 000 кВт/год (п. 2.2. договору).

Позивач зазначає, що на виконання умов договору у період з 01.05.2025 по 30.06.2025 року постачальником поставлено споживачу електричну енергію у кількості 857600 кВт*год на загальну суму 5492871,52 грн., що підтверджується актами за спожиту електричну енергію та рахунками на оплату, надісланими належним чином на електронну пошту споживача, зазначену в договорі (п. 13.5. договору), а саме:

- актом за спожиту електричну енергію від 31.05.2025 № 1745 з обсягом електричної енергії у кількості 407 823 кВт*год на суму 2574932,44 грн. з ПДВ та рахунком на оплату від 09.06.2025 № 2619 за травень 2025 року (отримано споживачем 09.06.2025);

- актом за спожиту електричну енергію від 30.06.2025 № 2211 з обсягом електричної енергії у кількості 449777 кВт*год на суму 2917939,08 грн з ПДВ та рахунком на оплату від 08.07.2025 № 3199 за червень 2025 року (отримано споживачем 08.07.2025).

Також позивач вказує, що загальний обсяг поставленої (використаної) електричної енергії споживачу за період з 01.05.2025 по 30.06.2025 року у розмірі 857600 кВт*год підтверджується даними комерційного обліку оператора системи розподілу - АТ «Миколаївобленерго», які підтверджуються листом від 27.08.2025 № 01/01-26-4071, надісланим на запит Постачальника від 25.08.2025 № 1067.

Разом з цим позивач зазначає, що акти за спожиту електричної енергії та рахунки на оплату були направлені з електронної пошти аостачальника () на електронну пошту споживача (); оригінали зазначених документів також було направлено споживачу засобами зв`язку «Нова пошта» та отримані споживачем. Акти за спожиту електричну енергію від 31.05.2025 № 1745 та від 30.06.2025 № 2211 були повернуті на адресу постачальника з підписом споживача, що, на ствердження позивача, свідчить про згоду споживача з відомостями щодо обсягу та ціни електричної енергії, зазначеними в них.

Крім того, позивач зазначає, що згідно акту звірки взаємних розрахунків №8 від 22.07.2025 року заборгованість за спожиту електричну енергію у період з 01.05.2025 по 30.06.2025 року становить 5492871,52 грн.

Наразі позивач зазначає, що за споживачем обліковується заборгованість за наступні розрахункові періоди у таких розмірах: за травень 2025 року - 2574932,44 грн; за червень 2025 року - 2917939,08 грн.

Також за порушення виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано відповідачу відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 21938,92 грн. і пеню 0,01% в сумі 26692,36 грн. відповідно до умов договору.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 29.09.2025 р. вказану позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1379/25, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, при цьому підготовче засідання призначено на 27.10.2025 р. об 11:30.

30.09.2025 р. від представника позивача - Нагалка Я.Я. до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІКС надійшла заява про участь у судовому засіданні в господарській справі № 915/1379/25, яке призначене на 27.10.2025 року об 11:30 год., а також в усіх наступних засіданнях суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, через cистему захищеного відеоконференцзв`язку з судом "ВКЗ (вх. № 13895/25).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 24.10.2025 у справі № 915/1379/25 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" про участь в засіданнях суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ) (вх. № 13895/25 від 30.09.2025 р.) задоволено.

У підготовчому засіданні господарського суду 27 жовтня 2025 року по справі № 915/1379/25 за участю представника позивача судом було протокольно оголошено перерву до 17 листопада 2025 року о 13 год. 00 хв. в порядку ч. 5 ст. 183 ГПК України, про що ухвалою суду від 27.10.2025 р. в порядку ст. 120 ГПК України повідомлено відповідача.

30.10.2025 від позивача до господарського суду поштою надійшов супровідний лист разом з оригіналами актів за спожиту електричну енергію №1745 від 31.05.2025 та №2211 від 30.06.2025 (вх. №15240/25).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 17.11.2025 у справі № 915/1379/25 закрито підготовче провадження, та справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні суду на 05 грудня 2025 року о 14:30.

04.12.2025 від представника позивача - Нагалка Я.Я. до господарського суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надійшло клопотання (вх. №17278/25), в якому заявник просить суд розглянути справу № 915/1379/25 без участі представника позивача.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 05.12.2025 розгляд справи № 915/1379/25 відкладено на 26 грудня 2025 року о 09:00.

25.12.2025 від представника відповідача Григоренка В.Г. до господарського суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надійшла заява (вх. №18830/25), в якій заявник просить суд слухати справу без представника відповідача та повідомляє, що вимоги, викладені в позовній заяві, відповідач визнає повністю.

В судове засідання 26.12.2025 року представник відповідача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений судом належним чином шляхом надсилання ухвали суду до наявного електронного кабінету, зареєстрованого в підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС, в порядку ч. 5, 7 ст. 6 ГПК України.

Стосовно неявки відповідача суд зауважує, що згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.

До того ж, як було зазначено вище, у заяві (вх. №18830/25 від 25.12.2025) відповідач визнав позовні вимоги повністю.

Під час розгляду справи по суті в засіданні суду представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

27.12.2024 між Комунальним підприємством Первомайської міської ради "Первомайське управління водопровідно-каналізаційного господарства" як споживачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" як постачальником було укладено договір № 41 про постачання електричної енергії споживачу, відповідно до умов п. 2.1. якого позивач як постачальник продає "Код за ДК 021:2015 - 09310000-5, Електрична енергія (Електрична енергія)" (далі - товар або електрична енергія) споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а відповідач як споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 2.2 договору обсяг постачання електричної енергії: 3 900 000 кВт/год.

За змістом п. 2.4 договору обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.

Згідно з п. 3.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачу електричну енергію в строк з 01.01.2025 до 30.06.2025 р. Початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору.

Суд зауважує, що в заяві-приєднанні до договору датою початку постачання електричної енергії зазначено 01.01.2025.

Відповідно до п. 5.3 договору загальна сума договору встановлюється залежно від кількості переданої електричної енергії та її ціни згідно актів приймання-передачі, але не може більшою 31738917,60 грн, в тому числі ПДВ 5289819,60 грн. (згідно поданої пропозиції). Сума даного договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Відповідно до п. 5.4 договору ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у актах приймання-передачі електричної енергії за цим договором.

За змістом п. 5.5 договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Відповідно до п. 5.6 договору оплата вартості електричної енергії здійснюється споживачем у безготівковому вигляді, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника, зазначений у договорі. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на рахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору. Рахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни.

За умовами п. 5.7 договору оплата актів за спожиту електроенергію здійснюється споживачем протягом 20 (двадцяти) календарних днів після підписання сторонами акту, на умовах комерційної пропозиції, яка є додатком №2 до цього договору. При цьому споживач залишає за собою право здійснити оплату протягом 60 календарних днів від дати підписання акту за спожиту електроенергію. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

Згідно з п. 5.8 договору, якщо споживач не здійснив оплату за цим договором у строки, передбачені комерційною пропозицією, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ. У разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен день прострочення оплати. Споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі, що визначається цим договором та зазначається в комерційній пропозиції, яка є додатком №2 до цього договору.

За приписами пп.пп. 6.1.2, 6.1.4, 6.1.8 договору споживач має право:

- отримувати електричну енергію на умовах, зазначених у цьому договорі;

- безоплатно отримувати всю інформацію стосовно його прав та обов`язків, інформацію про ціну, порядок оплати спожитої електричної енергії, а також іншу інформацію, що має надаватись постачальником відповідно до чинного законодавства та/або цього договору;

- вимагати від постачальника пояснень щодо отриманих актів і у випадку незгоди з порядком розрахунків або розрахованою сумою вимагати проведення звіряння розрахункових даних та/або оскаржувати їх в установленому цим договором та чинним законодавством порядку.

Згідно з пп. 6.2.1 договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату електричної енергії згідно з умовами цього договору.

Відповідно до пп. 7.1 договору постачальник має право: отримувати від споживача плату за електричну енергію.

Відповідно до пп.пп. 7.2.1, 7.2.2 договору постачальник зобов`язується:

- забезпечувати належну якість надання послуг з постачання електричної енергії відповідно до вимог чинного законодавства та цього договору;

- нараховувати і виставляти рахунки/акти споживачу за електричну енергію відповідно до вимог та у порядку, передбачених ПРРЕЕ та цим договором.

За умовами п. 9.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

Відповідно до приписів п. 13.1 договору останній укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яка є додатком № 2 до цього договору.

Згідно з п. 13.5 договору інформування споживача, з яким укладено договір про зміни в умовах договору, про закінчення терміну його дії, зміну тарифів, виставлення актів, попередження про припинення постачання електричної енергії за невиконання умов оплати за електричну енергію, іншу інформацію, яка стосується взаємовідносин сторін або може бути корисною для споживача, може здійснюватися шляхом направлення відповідної інформації: на поштову адресу споживача, вказану у заяві-приєднання до умов договору; засобами електронного зв`язку на електронну адресу споживача, вказану в заяві-приєднання до умов договору.

Суд зауважує, що в заяві-приєднанні до договору вказано електронну адресу споживача - .

Додатком № 2 до договору виступає комерційна пропозиція, за умовами якої сторони погодили, зокрема, таке:

- спосіб оплати (порядок розрахунків): розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата вартості електричної енергії здійснюється споживачем у безготівковому вигляді, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника, зазначений у договорі. Оплата актів за спожиту електроенергію здійснюється споживачем протягом 20 (двадцяти) календарних днів після підписання сторонами акту, на умовах комерційної пропозиції, яка є додатком №2 до цього договору. При цьому споживач залишає за собою право здійснити оплату протягом 60 календарних днів від дати підписання акту за спожиту електроенергію;

- спосіб оплати за послугу з розподілу електричної енергії: споживач здійснює плату за послуги з розподілу електричної енергії самостійно;

- розмір пені: за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, постачальник має право вимагати сплату пені, у розмірі 0,01 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, що діяла у період за який сплачується пеня;

- термін надання акту за спожиту електричну енергію: акт за спожиту електричну енергію надається постачальником споживачу протягом п`яти робочих днів, після отримання від відповідного оператора системи розподілу даних щодо обсягу спожитої електричної енергії споживачем в один із таких способів: у центрі обслуговування споживачів постачальника; поштовим зв`язком;

- термін дії договору: договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2025 р. У разі, якщо на момент подання заяви-приєднання до договору на об`єкт споживача було припинено/призупинено постачання електричної енергії або надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, то постачання здійснюється після відновлення, у встановленому законодавством порядку, надання відповідних послуг.

Договір та комерційна пропозиція підписані постачальником та споживачем, а також скріплені печатками обох сторін. До суду не подано доказів розірвання договору або визнання його недійсним.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України (тут і далі в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, укладений між сторонами по справі договір про постачання електричної енергії споживачу №41 від 27.12.2024 р. є підставою для виникнення у сторін договору зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України, ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України, та згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

В свою чергу відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 6 ст. 276 Господарського кодексу України (тут і далі в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за період з травня по червень 2025 поставлено відповідачу електричну енергію у кількості 857600 кВт*год на загальну суму 5492871,52 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами за спожиту електричну енергію, а саме:

- акт за спожиту електричну енергію №1745 від 31.05.2025 на суму 2574932,44 грн., кількість поставленої електроенергії 407823 кВт*год;

- акт за спожиту електричну енергію №2211 від 30.06.2025 на суму 2917939,08 грн., кількість поставленої електроенергії 407823 кВт*год.

Акти підписано сторонами та скріплено печатками сторін без зауважень.

На підтвердження фактичного споживання відповідачем активної електричної енергії позивачем надано також лист АТ "Миколаївобленерго" №01/01-26-4071 від 27.08.2025 щодо обсягів електричної енергії по споживачу КП Первомайської міської ради «Первомайське управління водопровідно-каналізаційного господарства», згідно якого обсяг фактично спожитої електричної енергії за періо з 01.05.2025 по 30.06.2025 становить 857600 кВт*год, з яких за травень 2025 спожито 407823 кВт*год, за червень 2025 спожито 449777кВт*год.

Відтак, як з`ясовано судом, позивач як постачальник електричної енергії поставив, а відповідач за період з квітня по травня 2025 по червень 2025 року прийняло 857600 кВт електричної енергії на загальну суму 5492871,52 грн.

У відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отже, прийняття відповідачем електричної енергії від позивача є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити поставлену електричну енергію відповідно до чинного законодавства та умов договору.

Відповідно до п. 4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Згідно з п. 4.13 Правил для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Платіжні документи (рахунки) на оплату надаються споживачам у відповідних структурних підрозділах електропостачальника, через персональну сторінку споживача на вебсайті електропостачальника або електронною поштою, факсимільним зв`язком, поштовим зв`язком, кур`єром чи іншими способами з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії споживачу.

Як вбачається з матеріалів справи, за спожиту електричну енергію у травні 2025 року в кількості 407823 кВт/год. на суму 2574932,44 грн. позивачем сформовано рахунок № 2619 від 09.06.2025 р., за спожиту електричну енергію в червні 2025 року в кількості 449777 кВт/год. на суму 2917939,08 грн. позивачем сформовано рахунок № 2211 від 30.06.2025 р.

Позивачем надані до матеріалів справи докази направлення вищенаведених рахунків та актів на адресу електронної пошти відповідача, зазначену у заяві-приєднанні (), зокрема:

- акт та рахунок за травень 2025 року направлені відповідачу на електронну пошту 09.06.2025;

- акт та рахунок за червень 2025 року направлені відповідачу на електронну пошту 08.07.2025.

Крім того, позивачем на підтвердження факту направлення відповідачу вказаних рахунків та актів приймання-передачі електричної енергії засобами поштового зв`язку надано експрес-накладні Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта". Водночас суд критично оцінює такі докази, оскільки у відповідних поштових накладних у графі "отримувач" зазначено "приватна особа", без конкретизації найменування юридичної особи - відповідача у справі, що унеможливлює вірогідне встановлення факту направлення поштових відправлень саме відповідачу.

Разом із тим, суд бере до уваги положення договору, відповідно до яких сторони погодили можливість інформування споживача, зокрема щодо виставлення актів, шляхом направлення відповідної інформації засобами електронного зв`язку на електронну адресу, зазначену споживачем у заяві-приєднанні. Враховуючи наведене, а також відсутність доказів спростування факту отримання електронних повідомлень з боку відповідача, суд доходить висновку, що позивач належним чином виконав договірне зобов`язання щодо направлення відповідачу актів приймання-передачі електричної енергії та рахунків на оплату.

Положеннями комерційної пропозиції встановлено спосіб оплати (порядок розрахунків): Розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата вартості електричної енергії здійснюється споживачем у безготівковому вигляді, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника, зазначений у договорі. Оплата актів за спожиту електроенергію здійснюється споживачем протягом 20 (двадцяти) календарних днів після підписання сторонами акту, на умовах комерційної пропозиції, яка є додатком №2 до цього договору. При цьому споживач залишає за собою право здійснити оплату протягом 60 календарних днів від дати підписання акту за спожиту електроенергію.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

В п. 3 ч. 1 ст. 57 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Пунктом 1 частини 3 статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Так, відповідач, будучи обізнаним про обсяг спожитої ним електричної енергії та її вартість взяв на себе обов`язок оплатити вартість спожитої електроенергії.

Водночас, матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем оплати вартості спожитої електричної енергії, вказаний факт відповідачем не оспорюється.

Отже, несплатою позивачу вказаної суми за спожиту електричну енергію у встановлені строки за спірним договором відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання відповідно до умов договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

Таким чином, суд вважає цілком обґрунтованими доводи позивача про наявність у відповідача боргу в заявленій сумі 5492871,52 грн., яка визнана відповідачем у поданій до суду заяві.

Щодо вимог про стягнення з відповідача пені та 3% річних суд зазначає наступне.

Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несплата відповідачем повної вартості спожитої електроенергії) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.

Ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, комерційною пропозицією, що є додатком №2 до договору, визначено розмір пені, а саме за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, постачальник має право вимагати сплату пені, у розмірі 0,01 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, що діяла у період за який сплачується пеня.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина 2 статті 551 ЦК України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 231 ГК України передбачено, що законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Також виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. З огляду на те, що умовами спірного договору не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення грошового зобов`язання у гривневому вираженні.

Так, з огляду на невиконання відповідачем зобов`язань за договором №41 від 27.12.2024 в частині здійснення оплати за поставлений товар, позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 26692,36 грн. та 3% річних у розмірі 21938,92 грн., розрахунок яких додано до позову, а саме:

- по зобов`язанням травня 2025 р. на суму боргу 2574932,44 грн. за період з 30.06.2025 по 01.09.2025 розмір пені складає 16479,57 грн., 3% річних становлять 13544,85 грн.;

- по зобов`язанням червня 2025 на суму 2917939,08 грн. за період з 29.07.2025 по 01.09.2025 розмір пені складає 10212,79 грн., 3% річних становить 8394,07 грн.

Вказаний розрахунок був здійснений позивачем вірно, також вказаний розрахунок відповідачем не оспорювався. Відтак, з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 26692,36 грн. та 3% річних в сумі 21938,92 грн.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За правилами пункту 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, цивільні відносини повинні ґрунтуватися на засадах справедливості, добросовісності, розумності, що знаходить своє вираження в добросовісному виконанні своїх зобов`язань сторонами та униканні будь-яких форм зловживання своїми правами та/або становищем, а також запобіганні вчиненню дій, які порушують права іншої сторони та можуть мати негативні наслідки для третіх осіб.

Згідно зі ст. 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання обов`язку в натурі.

Разом з тим у постанові від 29.06.2021 у справі № 910/2842/20 Верховний Суд зазначив, що згідно з пунктом 5 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та абзацом 6 частини 2 статті 20 Господарського кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Отже, суд вправі задовольнити позов про спонукання виконати умови договору лише в разі, якщо встановить, що у особи такий обов`язок наявний, але вона ухилилася від його виконання. При цьому у справі має бути доведено наявність відповідного правовідношення, а саме прямого законодавчого обов`язку відповідача щодо виконання договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019р. по справі №910/16744/17 вказала, що такий спосіб захисту як примусове виконання обов`язку в натурі застосовується у зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа має виконати зобов`язання на користь позивача, але відмовляється від виконання останнього чи уникає його. Примусове виконання обов`язку в натурі має наслідком імперативне присудження за рішенням суду (стягнення, витребування тощо), і не спрямоване на підсилення існуючого зобов`язання, яке не виконується, способом його відтворення в резолютивній частині рішення суду аналогічно тому, як воно було унормовано сторонами у договорі.

Відтак, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію, що цілком відповідає такому способу захисту цивільних прав та інтересів позивача, як примусове виконання обов`язку в натурі.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача, що складають 66498,03 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 191, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" до Комунального підприємства Первомайської міської ради "Первомайське управління водопровідно-каналізаційного господарства" про стягнення заборгованості в сумі 5541502,80 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Комунального підприємства Первомайської міської ради "Первомайське управління водопровідно-каналізаційного господарства" (55210, Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Київська, 129-А, ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" (01135, м. Київ, вул. Златоусівська, 23А, літ "М", ) основний борг у розмірі 5492871/п`ять мільйонів чотириста дев`яносто дві тисячі вісімсот сімдесят одна/грн. 52 коп., пеню 0,01% у розмірі 26692/двадцять шість тисяч шістсот дев`яносто дві/ грн. 36 коп., 3% річних у розмірі 21938/двадцять одна тисяча дев`ятсот тридцять вісім/ грн. 92 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 66498/шістдесят шість тисяч чотириста дев`яносто вісім/ грн. 03 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 09.03.2026 року, з урахуванням умов воєнного стану та навантаженості, а також перебуванням судді Ільєвої Л.М. у відпустці у період з 05.01.2026 по 19.01.2026 року.

Суддя Л.М. Ільєва