ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 р. м. Ужгород Справа № 907/1178/25

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Мірошниченка Д.Є., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Втормет Інвест", м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпатстрой", смт Чинадійово Мукачівського району Закарпатської області

про стягнення 222 261,64 грн

Представники сторін не викликались

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Втормет Інвест" звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпатстрой" про стягнення 222 261,64 грн заборгованості за договором № УЖ-23/06-01 від 05.06.2023, обґрунтовуючи позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині оплати суборендної плати за період березень вересень 2025 року.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 907/1178/25 визначено головуючого суддю Мірошниченка Д.Є., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.10.2025.

Відповідно до частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з частиною 3 статті 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 12 ГПК України малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 2 статті 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з частиною 3 статті 247 ГПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, виходячи з того, що справа № 907/1178/25 за ціною позову (до ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) відноситься до малозначних справ, а обсяг та характер доказів у справі не потребують розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін, така підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 20.10.2025 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом семи днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив п`яти днів з дня отримання відзиву на позов.

Згідно з частиною 5 статті 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ухвала суду від 20.10.2025 про відкриття провадження у справі була направлена відповідачу до його електронного кабінету, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа та така отримана 21.10.2025.

Відповідач у встановлений судом строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом.

Згідно з частиною 2 статті 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 ГПК України України).

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 ГПК України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до частини 9 статті 165, частини 2 статті 178, частини 1 статті 202 ГПК України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Судом також враховано, що згідно з приписами пункту 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

05.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Втормет Інвест" (далі також - орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Закарпатстрой" (далі також - суборендар) було укладено договір № УЖ-23/06-01, предмет якого визначено в пункті 1.1 договору, за яким орендар передає, а суборендар приймає в платне строкове користування майно, яке знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Романа Шухевича, 58 (далі майно або об`єкт оренди), а саме:

1. Адмінбудинок, літ.А, площею 386,4 кв.м;

2. Склад, літ.Б, площею 95,4 кв.м;

3. Навіс, літ.В, площею 15,5 кв.м;

4. Склад, літ.Г, площею 46,6 кв.м;

5. Майстерня, літ.Д, площею 80,0 кв.м;

6. Вагова-навіс, літ.З, площею 107,0 кв.м;

7. Вбиральня, літ.Е, площею 4,7 кв.м;

8. Підкранова дорога, вагова, І-ІV;

9. Огорожа, №№ 1-6;

10. Трансформаторна підстанція, літ.Є, площею 57,3 кв.м. Майно розташоване на земельній ділянці кадастровий номер :65:001:0026 загальною площею 0,85 га.

Відповідно до пунктів 1.3., 1.4 договору майно передається в оренду для використання його у власній господарській діяльності суборендаря. Суборендар повідомлений, що майно, яке є предметом цього договору, передане в іпотеку банківській установі та усвідомлює всі наслідки цього.

Розділом 2 договору унормовано порядок передачі майна в оренду. Передача майна, що орендується, здійснюється за актом прийому-передачі, що підписується повноважними представниками сторін та свідчить про фактичну передачу майна в суборенду (пункт 2.2 договору).

У момент підписання акта прийому-передачі орендар передає суборендарю ключі від приміщення, що орендується, після чого персоналу суборендаря має бути забезпечений цілодобовий безперешкодний доступ до орендованого приміщення (пункт 2.4 договору).

Відповідно до пункту 2.7 договору майно передається суборендарю в користування без права суборенди.

Розмір суборендної плати за весь об`єкт суборенди з розрахунку на один місяць становить: 24 000,00 грн з ПДВ. Суборендна плата нараховується орендарем та сплачується суборендарем в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендаря починаючи з дати підписання акта прийому-передачі майна в суборенду до дати повернення майна за актом приймання-передачі включно (пункти 5.1, 5.1.1 договору).

Відповідно до пункту 5.2 договору в розмірі суборендної плати не враховується плата за комунальні послуги, зокрема, але не виключно, послуги з водо- та електропостачання. Суборендар компенсує (відшкодовує) вартість сплачених орендарем послуг з електропостачання і водопостачання за фактично спожиті комунальні послуги відповідно до показників лічильників.

Згідно з пунктом 5.4 договору суборендна плата за користування об`єктом суборенди сплачується субрендарем незалежно від наслідків його господарської діяльності.

Відповідно до пункту 5.10 договору протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання акта приймання-передачі майна суборендар крім суборендної плати, визначеної п. 5.1 цього договору, повинен сплатити орендарю гарантійний платіж у розмірі однієї місячної суборендної плати у сумі 24 000 грн, який виступає як гарантія для покриття всіх вимог орендаря, що передбачені договором.

Згідно з пунктом 5.11 договору гарантійний платіж буде утримуватись орендарем протягом дії договору як застава проти несплати суборендарем суборендної плати або невиконання обов`язків за договором. Проценти по гарантійному платежу не нараховуються.

Відповідно до пункту 5.12 договору при умові належного виконання суборендарем своїх зобов`язань, встановлених договором, сума гарантійного платежу використовується як суборендна плата (її частина) за останній місяць суборенди майна.

Згідно з пунктом 5.13 договору орендар має право в односторонньому порядку за рахунок гарантійного платежу погасити свої грошові вимоги за договором. Черговість вимог, що покриваються за рахунок гарантійного платежу, є послідовно наступною:

- у першу чергу покривається прострочена заборгованість по суборендній платі;

- у другу чергу покривається прострочена заборгованість по відшкодуванню орендарю витрат на оплату комунальних послуг спожитих суборендарем;

- у третю чергу покривається письмово узгоджені із суборендарем або у судовому порядку суми штрафних санкцій, нарахування яких визначено умовами цього договору;

- у четверту чергу витрати на ремонт майна, яке є предметом цього договору, якщо таке майно пошкоджене з вини суборендаря, та інші витрати, спричинені невиконанням суборендарем вимог цього договору.

Відповідно до пункту 8.3 договору у випадку порушення суборендарем строків оплати суборендар зобов`язаний сплатити на користь орендаря пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення до дня погашення заборгованості включно.

Крім того, відповідно до пункту 8.4 договору у випадку порушення суборендарем строків оплати суборендар зобов`язаний сплатити на користь орендаря суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно з пунктами 10.2, 10.3 договору, строк суборендного користування встановлюється з дати його підписання до 31.12.2023. Після закінчення строку орендного користування майном суборендар має переважне право на укладання договору оренди на новий строк. У разі укладання договору суборенди на новий термін орендар має право переглянути та змінити розмір суборендної плати.

Судом встановлено, що передача майна в суборенду підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі від 20.06.2023.

Відповідно до додаткової угоди від 31.12.2023 до договору сторони погодили продовжити термін дії такого договору до 31.12.2024 та встановити з 01.01.2024 суборендну плату у сумі 24 000,00 грн з ПДВ.

Також, відповідно до додаткової угоди від 05.12.2024 до договору сторони погодили продовжити термін дії такого договору до 31.12.2025 та встановити з 01.01.2025 суборендну плату у сумі 30 000,00 грн з ПДВ.

За твердженням позивача та як вбачається з акта звірки взаємних розрахунків, станом на 01.01.2025 у суборендаря існувала переплата за договором у сумі 280,16 грн (з врахуванням часткового використання гарантійного платежу для покриття попередніх заборгованостей по суборендній платі).

Як зазначив позивач, починаючи з січня 2025 року відповідач щомісячно сплачує за послуги з електропостачання, що підтверджується виставленими позивачем рахунками на оплату за період з 01.01.2025 по 30.07.2025 та платіжними інструкціями про оплату відповідачем витрат на послуги з електропостачання за аналогічний період, однак суборендну плату в повному обсязі не сплачено.

Так, відповідачем 28.02.2025 платіжною інструкцією №34 сплачено суборендну плату за січень 2025 року у сумі 30 000,00 грн, а 16.04.2025 платіжною інструкцією №58 40 000,00 грн, з яких 30 000,00 грн зараховано в рахунок оплати суборендної плати за лютий 2025 року, а 10 000,00 грн як часткова оплата суборендної плати за березень 2025 року.

Таким чином заборгованість відповідача по суборендній платі за березень 2025 року становить 19 719,84 грн з розрахунку: 30 000,00 грн (суборендна плата за березень 2025 року) 280,16 грн. (переплата, яка існувала на 01.01.2025) 10 000,00 (часткова оплата за платіжною інструкцією № 58 від 16.04.2025).

Суборендна плата у розмірі 30 000,00 грн на місяць за період з квітня 2025 року по вересень 2025 року (включно) відповідачем не сплачена, тобто заборгованість за квітень-вересень 2025 року становить 180 000,00 грн (30 000,00 грн х 6 міс.=180 000,00 грн).

Відтак, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем по сплаті суборендної плати за період з березня по вересень 2025 року станом на 01.10.2025 становить 199 719,84 грн.

У зв`язку з наведеними обставинами, позивачем на адресу відповідача була направлена претензія № 08/04/25 від 08.04.2025, однак така залишена відповідачем без відповіді та виконання, що і стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Втормет Інвест" з даним позовом до суду щодо стягнення означеної суми заборгованості разом з нарахованими 18 220,23 грн пені, 2 558,33 грн інфляційних втрат та 1 763,24 грн 3% річних.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

За положеннями частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі ГК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в статтях 509, 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором піднайму (суборенди).

Відповідно до частини 1, 2 статті 774 ЦК України передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.

Так, відповідно до пункту 1.5 договору, орендар підтверджує, що отримав від власника об`єкта суборенди письмову згоду на передання майна в суборенду.

Частиною 3 статті 774 ЦК України визначено, що до договору піднайму застосовуються положення про договір найму, згідно яких та в силу статті 759 ЦК України наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні норми містяться також в положеннях пункту 1 ГК України.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі майна в суборенду відповідачу та користування ним нерухомим майном, що знаходяться за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Романа Шухевича, 58 (далі майно або об`єкт оренди).

Відповідно до частини 1 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Пунктами 1, 4 статті 285 ГК України визначено, що орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Як встановлено судом, відповідно до укладеної між сторонами додаткової угоди від 05.12.2024 до договору у спірний період встановлено щомісячну суборендну плату в розмірі 30 000,00 грн.

З аналізу норм статті 204 ЦК України випливає, що договори, укладені між сторонами, як цивільно-правові правочини, є правомірними, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, відтак, зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статті 193 ГК України та статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Як свідчать наявні в матеріалах справи докази, зокрема акт звірки взаєморозрахунків, відповідач свого обов`язку щодо своєчасного і повного внесення суборендної плати за користування об`єктом суборенди за період березень-вересень 2025 року включно належним чином і у встановлений строк не виконав, допустивши таким чином заборгованість перед позивачем за вказаний період у сумі 199 719,84 грн.

Таким чином, факт порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань зі сплати суборендної плати судом встановлений та по суті відповідачем не спростований, договір на момент звернення позивача до суду був чинний, а отже, його умови є обов`язковими до виконання сторонами, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з суборендної плати в сумі 199 719,84 грн є обґрунтованими та правомірно заявленими, а відтак підлягають до задоволення судом.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 ЦК України одним з наслідків порушення зобов`язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За приписами частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як уже зазначалося та встановлено судом, відповідно до пункту 8.3 договору передбачено, що у випадку порушення суборендарем строків оплати суборендар зобов`язаний сплатити на користь орендаря пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення до дня погашення заборгованості включно.

Умовами договору сторони також погодили строк здійснення розрахунків, а саме не пізніше 10-го числа поточного місяця.

Оскільки сторонами було погоджено сплату суборендної плати щомісячно до 10-го числа поточного місяця, розрахунок пені повинен здійснюватися за кожен місяць окремо, починаючи з дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відтак, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати суборендної плати в період з березня 2025 року по вересень 2025 року, позивачем нараховано та заявлено до стягнення суму пені за кожен місяць окремо по 30.09.2025 у розмірі 18 220,23 грн.

Суд, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, нарахованої у зв`язку з нездійсненням відповідачем оплати суборендної плати відповідно до передбачених договором умов, констатує, що вказаний розрахунок є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати суборендної плати, позивачем нараховано та заявлено до стягнення суму 2 558,33 грн інфляційних втрат та 1 763,24 грн 3% річних.

Згідно з приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, відповідно до пункту 8.4 договору сторони погодили, що у випадку порушення суборендарем строків оплати суборендар зобов`язаний сплатити на користь орендаря суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Судом проведено арифметичний перерахунок нарахованих інфляційних втрат та 3 % річних за аналогічний період, встановлений для розрахунку пені, та встановлено, що вказаний розрахунок є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак позовна вимога в цій частині також підлягає до задоволення.

Резюмуючи викладене, суд зазначає про доведення позивачем факту порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині нездійснення оплати суборендної плати за період березень-вересень 2025 року у встановленому договором розмірі і строки. Натомість, відповідач станом на день розгляду даної справи не надав суду доказів повної та своєчасної оплати суборендної плати за договором, наявність заборгованості не спростував, заперечень щодо заявлених до неї вимог суду не подав.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У статті 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, зважаючи на зазначене вище, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, підтверджені належними та допустимими доказами підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 238, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпатстрой" (89640, Закарпатська обл., Мукачівський район, смт Чинадійово, вул. Крилова, буд. б/н, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Втормет Інвест" (04071, м. Київ, вул. Електриків, буд. 6, ) 222 261,64 грн (двісті двадцять дві тисячі двісті шістдесят одна гривня 64 коп.) заборгованості, з яких 199 719,84 грн (сто дев`яносто дев`ять тисяч сімсот дев`ятнадцять гривень 84 коп.) основного боргу, 18 220,23 грн (вісімнадцять тисяч двісті двадцять гривень 23 коп.) пені, 2 558,33 грн (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят вісім гривень 33 коп.) інфляційних втрат та 1 763,24 грн (одна тисяча сімсот шістдесят три гривні 24 коп.) 3% річних, а також 2 667,14 грн (дві тисячі шістсот шістдесят сім гривень 14 коп.) на відшкодування сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено, оформлено та підписано 19.01.2026.

Суддя Д. Є. Мірошниченко