ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"31" грудня 2025 р. Справа № 924/1279/25

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Шевчук О.І., розглянувши матеріали заяви Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області про забезпечення позову у справі

за позовом Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області, м. Ізяслав Шепетівського району Хмельницької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001", селище Теофіполь, Хмельницький район, Хмельницька область

про стягнення 18 502 659,43 грн. безпідставно збережених коштів

ВСТАНОВИВ:

25.12.2025 до Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області (30300, Хмельницька область, Шепетівський район, м. Ізяслав, вул. Незалежності, буд. 43, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" (30600, Хмельницька область, Хмельницький район, селище Теофіполь, вул. Небесної сотні, 37В, ) про стягнення 18502659,43 грн. безпідставно збережених коштів.

В обґрунтування позовних вимог Ізяславська міська рада вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" (далі ТОВ "Україна 2001"), як власник об`єкта нерухомого майна (87/100 комплексу будівель по вул. Заводська, 1 в с. Клубівка Шепетівського району Хмельницької області), фактично використовувало земельну ділянку з кадастровим номером :04:012:0020 площею 56,4914 га без укладення договору оренди землі та зберегло (заощадило) у себе кошти у вигляді орендної плати, що нараховується за володіння і користування земельною ділянкою комунальної власності, чим порушило права та охоронювані законом інтереси Ізяславської міської територіальної громади, оскільки остання недоотримала дохід до бюджету Ізяславської міської територіальної громади у вигляді орендної плати за землю. Відтак, з ТОВ "Україна 2001" підлягають стягненню 18 502 659, 43 грн. безпідставно збережених коштів за фактичне користування зазначеною земельною ділянкою за період з 01.03.2024 по 24.08.2025, що відповідає еквіваленту розміру орендної плати за земельну ділянку комунальної власності відповідного розміру та цільового призначення (для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості).

Ухвалою суду від 29.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку визначено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10 год. 00 хв. 15.01.2026.

29.12.2025 через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі ЄСІТС) надійшла заява Ізяславської міської ради про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" (), як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, які знаходяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, та на майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" (), у межах суми позову 18 502 659,43 грн. та понесених судових витрат (судового збору) в розмірі 223 243,11 грн. (вх№05-08/3861/25).

Заявник стверджує, що рішенням Господарського суду Хмельницької області від 11.03.2025, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.06.2025 у справі № 924/1039/24 з ТОВ "Україна 2001" стягнуто на користь Ізяславської міської ради 7 320 454,79 грн. безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :04:012:0020 площею 56,4914 га за період з 11.07.2023 по 29.02.2024. Це рішення суду ТОВ "Україна 2001" в добровільному порядку не виконано. Лише після вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання судового рішення в межах виконавчого провадження №78655522 у вигляді накладення арешту на грошові кошти та усе належне ТОВ "Україна 2001" майно, товариство сплатило визначену до стягнення суму коштів. Разом з тим, після зняття державним виконавцем арешту з грошових коштів та майна в межах виконавчого провадження №78655522, 25.08.2025, тобто у день винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження №78655522, ТОВ "Україна 2001" відчужило належне йому нерухоме майно (87/100 комплексу будівель, яке знаходиться за адресою: вул.Заводська, 1 в с.Клубівка Шепетівського району Хмельницької області) ТОВ "БІО ЕЛЕКТРІКС" за договором купівлі-продажу №2787 від 25.08.2025, посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Мартиненко А.М.

Враховуючи дії ТОВ "Україна 2001" щодо відчуження нерухомого майна, безпосередньо пов`язаного з предметом спору, заявник припускає, що інше майно, у тому числі грошові кошти, належні відповідачу на момент подання позову, може зникнути або зменшитись за кількістю на момент виконання судового рішення у разі задоволення позову. На переконання заявника необхідність вжиття заходів забезпечення позову зумовлена обґрунтованим припущенням, що з урахуванням предмета спору, невжиття таких заходів може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, оскільки відповідач в будь-який момент може як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності.

В обґрунтування своєї позиції посилається на постанову Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22, згідно якої зазначено, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Враховуючи наведене, заявник стверджує, що співмірним та адекватним заходом забезпечення позову у даному випадку буде накладення арешту на грошові кошти, що належать ТОВ "Україна 2001", як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та усе майно, яке належить ТОВ "Україна 2001" у межах суми позовних вимог - 18 502 659,43 грн. та понесених судових витрат (судового збору) в розмірі 223 243,11 грн. (судовий збір за подання позову 222031,91 грн та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову 1211,20 грн). У разі невжиття судом заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти та усе належне ТОВ "Україна 2001" майно в межах суми позову та понесених судових витрат, враховуючи недобросовісну поведінку товариства та значний розмір суми позову, у відповідача не буде існувати перешкод для вчинення дій, спрямованих на виведення його активів, що створить реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання ним в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог Ізяславської міської ради. Крім того, накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами ТОВ "Україна 2001", в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для Ізяславської міської ради додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та Ізяславська міська рада отримає задоволення своїх вимог.

При цьому заявник вважає, що арешт коштів та майна ТОВ "Україна 2001" в межах заявленої суми позовних вимог не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно та грошові кошти фактично залишаються у його володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися тимчасово обмежується на певний час лише щодо частини коштів, а не всіх його коштів, і спрямовані на запобігання перешкод у виконанні судового рішення у разі задоволення позову у цій справі. Крім того, у разі задоволення позовних вимог, відповідач матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

До заяви про забезпечення позову додано інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10.12.2025 №455862366 та від 09.12.2025 №455701470, копії рішення господарського суду Хмельницької області від 11.03.2025 та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.06.2025 у справі №924/1039/24, постанов про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника від 18.07.2025 у виконавчому провадженні №78655522, листа Ізяславської міської ради від 05.08.2025 №2330103-14 щодо сплати коштів в сумі 7 320 454,79 грн., акту визначення розміру збитків №6 від 22.07.2025, листа фінансового управління Ізяславської міської ради від 11.07.2025 №03-08/405.

Розглянувши заяву Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області про забезпечення позову про забезпечення позову з доданими документами, суд зазначає та враховує таке.

За приписами ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та ст.11 ГПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ратифікованої Законом України від 17.07.2007 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (ст.13) кожен, чиї права та свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом.

Конституційний Суд України у рішенні від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі №1-6/2011 вказав, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Відповідно до ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 виснувала, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Пунктом 3 ч.1 ст.138 ГПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.4 ст.137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст.139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору. Учасник справи, який звертається із заявою про забезпечення позову, повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення.

Положення статей 136, 137 ГПК України пов`язують вжиття господарським судом заходів забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 ГПК України як гарантії ефективності задоволення вимог позивача (заявника) за результатами розгляду спору по суті.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві (іншим особам) вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №916/2786/17, постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.08.2019 у справі №910/16586/18).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу (іншим особам) здійснювати певні дії (постанови Верховного Суду від 17.08.2021 у справі № 914/649/20, від 16.05.2023 у справі № 910/2281/22).

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (така правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 15.01.2019 у справі №915/870/18, від 05.08.2019 у справі №922/599/19).

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. При цьому, законодавством не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності (постанови Верховного Суду від 20.04.2023 у справі № 914/3316/22, від 07.04.2023 у справі № 910/8671/22).

Як зазначає заявник, саме такий захід забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти, що належать ТОВ "Україна 2001", як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, які знаходяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, та на майно, яке належить ТОВ "Україна 2001", у межах суми позову 18 502 659,43 грн. та понесених судових витрат (судового збору) в розмірі 223 243,11 грн., у даному випадку буде найбільш повно забезпечувати охорону інтересів позивача та є цілком виправданим обмеженням майнових прав відповідача.

Суд враховує, що предметом позову Ізяславської міської ради до ТОВ "Україна 2001" є майнова вимога про стягнення згідно із статтями 1212-1214 Цивільного кодексу України з відповідача, як власника об`єкта нерухомого майна (87/100 комплексу будівель по вул. Заводська, 1, с. Клубівка, Шепетівського району Хмельницької області), 18 502 659, 43 грн. безпідставно збережених коштів за фактичне користування (без укладення договору оренди землі) сформованою як об`єкт цивільних прав земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :04:012:0020 площею 56,4914 га за період з 01.03.2024 по 24.08.2025, що відповідає еквіваленту розміру орендної плати за земельну ділянку комунальної власності відповідного розміру та цільового призначення (для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості).

Заявник обґрунтовує подану до суду заяву про забезпечення позову тим, що майно, у тому числі грошові кошти, належні ТОВ "Україна 2001" на момент подання позову, враховуючи недобросовісну поведінку товариства та значний розмір суми позову, може зникнути або зменшитись за кількістю на момент виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог Ізяславської міської ради. Наведене, на думку заявника, свідчить про існування обґрунтованої ймовірності можливого утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення у справі №924/1279/25.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 виснувала, що при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Суд звертає увагу, що умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 28.08.2019 у справі №910/4491/19.

Крім того, Верховний Суд в постановах від 03.03.2023 у справі №905/448/22 та від 08.07.2024 у справі №916/143/24 дійшов висновку, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Суд враховує, що існує спір щодо необхідності сплати відповідачем 18 502 659, 43 грн. позивачу (до місцевого бюджету), а викладена заявником сукупність обставин дозволяє зробити висновок про доведеність обставин, які є достатніми та необхідними для стверджувального висновку щодо наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість вжиття заходів до забезпечення позову.

Враховуючи правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 09.04.2024 у справі №917/1610/23, від 03.03.2023 у справі №905/448/22 та від 08.07.2024 у справі №916/143/24, суд дійшов висновку, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів, можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що накладення арешту на грошові кошти на грошові кошти, що належать ТОВ "Україна 2001", як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, які знаходяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, у межах суми позову 18 502 659,43 грн. та понесених судових витрат (судового збору) в розмірі 223 243,11 грн., є адекватним, розумним, та співмірним із заявленою позовною вимогою та пов`язаним з нею заходом забезпечення позову, адже попередить можливе порушення прав позивача щодо можливого ухилення відповідача від виконання рішення суду (у разі задоволення позовних вимог).

З огляду на наведене, заява Ізяславської міської ради про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ "Україна 2001" у межах суми позову 18 502 659,43 грн. та понесених судових витрат (судового збору) в розмірі 223 243,11 грн. підлягає задоволенню.

Разом з тим, Ізяславська міська рада у прохальній частині заяви про забезпечення позову також просить суд накласти арешт на майно, яке належить ТОВ "Україна 2001", однак не конкретизує яке саме це має бути майно, не наводить його ідентифікуючих ознак.

У тексті заяви про забезпечення позову заявник, покликаючись на позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, вказує на доцільність накладення арешту на належне ТОВ "Україна 2001" рухоме та нерухоме майно, у межах суми, яка була б достатньою для стягнення 18 502 659,43 грн. безпідставно збережених коштів і понесених судових витрат на сплату судового збору в сумі 223243,11 грн. у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто, лише в межах різниці між сумами ціни позову, понесених судових витрат та арештованих грошових коштів.

При цьому, до заяви додано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 09.12.2025 №455701470, за змістом якої ТОВ "Україна 2001" на праві власності належить 76 об`єктів нерухомого майна (комплекси будівель та споруд, склади, земельні ділянки, об`єкти житлової нерухомості та ін.); відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з Державного реєстру Іпотек відсутні.

Суд звертає увагу, що зазначена інформаційна довідка не містить відомостей щодо вартості (ціни) стосовно вказаних у ній об`єктів нерухомого майна.

Доказів, що підтверджують вартість нерухомого майна, а також наявність у власності ТОВ "Україна 2001" іншого майна, в т.ч. рухомого, на яке позивач просить накласти арешт, заявником не подано, а матеріали справи не містять.

Суд враховує, що у вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21).

Верховний Суд у постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22 зазначив, що накладення арешту як на кошти, так і на майно відповідача, причому окремо на те, і на інше - у повній сумі спору, матиме наслідком подвійне забезпечення позовних вимог (і за рахунок коштів, і за рахунок майна), що також суперечить вимогам закону стосовно співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

У вказаній постанові Верховний Суд вказав, що у разі неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів доцільним є накладення арешту на майно, а саме: у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів.

Верховний Суд у постанові від 06.08.2025 у справі №759/22148/24 дійшов висновків, що грошові кошти різновид майна відповідно до глави 13 Цивільного кодексу України, тому одночасне накладення арешту на рухоме, нерухоме майно та грошові кошти в межах суми позову не є подвійним забезпеченням позову. Такий захід забезпечення позову є обґрунтованим за наявності реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд зауважує, що заявником не надано суду будь-яких доказів відсутності у ТОВ "Україна 2001" грошових коштів на рахунках в розмірі ціни позову та понесених судових витрат, а відповідно не доведено наявність реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та необхідності накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідача в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності. Посилання заявника на примусове виконання рішення господарського суду Хмельницької області від 12.06.2025 у справі №924/1039/24 в межах виконавчого провадження №78655522 після накладення арешту на грошові кошти та усе належне ТОВ "Україна 2001" майно, не свідчить про відсутність у відповідача можливості чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому у разі задоволення позову.

Суд звертає увагу, що жодного документального підтвердження та інформації стосовно того, що ТОВ "Україна 2001" здійснюються дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання після подання позову до суду (як-от реалізація майна чи підготовка до його реалізації, укладання договорів поруки чи застави за наявності невиконаного зобов`язання тощо).

Жодних інших обґрунтувань необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ТОВ "Україна 2001", крім описаних вище, які визнаються не обґрунтованими та не підтвердженими, заявником не наведено.

Верховний Суд неодноразово наголошував (у т.ч. в постановах від 09.12.2020 у справі №910/9400/20, від 21.12.2020 у справі №910/9627/20) на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Суд враховує наведену в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, від 15.09.2020 у справі №753/22860/17 та Верховного Суду від 01.07.2020 у справі №756/7833/19, від 16.08.2018 №910/1040/18 позицію відносно того, що сама по собі відсутність доказів реального вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження майна, не є єдиним критерієм для вирішення питання про накладення арешту на таке майно, а має досліджуватися в комплексі з обґрунтованими припущеннями, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист і поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

З метою дотримання принципу співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами та недопущення подвійного забезпечення позовних вимог, враховуючи відсутність будь-яких доказів відсутності у відповідача грошових коштів на рахунках в розмірі ціни позову та судових витрат та наведених заявником припущень про те, що за час вирішення спору у даній справі ТОВ "Україна 2001" можуть бути вчиненні дії стосовно рухомого та нерухомого майна, які істотно ускладнять чи унеможливлять виконання рішення суду у випадку задоволення позову, суд в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідача відмовляє.

Відповідно до ч.6 ст.140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Ухвала господарського суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження (ч.1 ст.144 ГПК України).

Згідно із п.5 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначається, зокрема, резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

З огляду на вищенаведене, оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості, співмірності та адекватності його вимог щодо забезпечення позову, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Окремо суд звертає увагу учасників справи на те, що в ч.6 ст.140 ГПК України передбачена можливість вирішення судом питання щодо зустрічного забезпечення.

Частинами 1 та 4 ст. 141 ГПК України встановлено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

У заяві про забезпечення позову заявник зазначив про відсутність пропозицій щодо зустрічного забезпечення позову, оскільки запропоновані заходи забезпечення позову не призведуть до спричинення відповідачу будь-яких матеріальних збитків чи матеріальної шкоди.

Оскільки на даний час у суду відсутня інформація з приводу можливих збитків відповідача та їх розміру, правові передумови для зустрічного забезпечення наразі не вбачаються. Разом з тим, відповідач не позбавлений права подати до суду відповідне клопотання, яке підлягає розгляду протягом строків, встановлених ст.141 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 77, 136, 137, 140, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області про забезпечення позову від 29.12.2025 задовольнити частково.

Накласти арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" (30600, Хмельницька область, Хмельницький район, селище Теофіполь, вул. Небесної сотні, 37В, ), як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову у межах у межах суми позову 18 502 659 (вісімнадцять мільйонів п`ятсот дві тисячі шістсот п`ятдесят дев`ять) гривень 43 копійки та понесених судових витрат (судового збору) в розмірі 223 243 (двісті двадцять три тисячі двісті сорок три) гривні 11 копійок.

Стягувач: Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області (30300, Хмельницька область, Шепетівський район, м. Ізяслав, вул. Незалежності, буд. 43, ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" (30600, Хмельницька область, Хмельницький район, селище Теофіполь, вул. Небесної сотні, 37В, ).

Дана ухвала є виконавчим документом та підлягає виконанню на підставі Закону України "Про виконавче провадження".

У забезпеченні позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" відмовити.

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 255-259 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала складена та підписана 31.12.2025.

Суддя О.І. Шевчук