РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.10.2025Справа № 910/2146/20 (910/2636/23)
За заявою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Евейл" арбітражної керуючої Надтоки Олени Володимирівни (49106, м. Дніпро, вул. Тернопільська, 27)

до 1) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

2) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 );

3) ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 )

про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на засновників та керівника боржника

у справі № 910/2146/20

За заявою Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" (01001, м. Київ, вул. Госпітальна,12-Г, ідентифікаційний номер 09304612)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Евейл" (04111, м. Київ, вул. Щербакова, 53, ідентифікаційний номер 32371958)

про банкрутство

Суддя Яковенко А.В.

Помічник (за дорученням судді) Муханьков Ю.В.

Представники сторін: згідно з протоколом судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії-Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" (ідентифікаційний номер 09304612) звернулося до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Евейл" (ідентифікаційний номер 32371958) у зв`язку із наявною та непогашеною заборгованістю.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.05.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Евейл", визнано грошові вимоги Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Евейл" в розмірі 2 621 315,83 грн.(1 668 475,85 грн. - основне зобов`язання, 952 839,98 грн. - пеня), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Евейл", оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення № 64964 від 02.07.2020 про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Евейл", призначено розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Евейл" арбітражну керуючу Надтоку Олену Володимирівну (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 1933 від 18.12.2019), визначено дату проведення попереднього судового засідання на 02.09.2020.

Постановою Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Надтоку О.В.

До Господарського суду м. Києва надійшла заява ліквідатора арбітражної керуючої Надтоки О.В. про покладення субсидіарної відповідальності на засновників та керівника боржника.

Зокрема, заявник просить суд покласти субсидіарну відповідальність на колишніх засновників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та колишнього керівника ОСОБА_1 та стягнути солідарно з вказаних осіб заборгованість за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю "Евейл" у загальному розмірі 2 942 051,77 грн. у зв`язку з доведенням Товариства з обмеженою відповідальністю "Евейл" до банкрутства.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.06.2023 зобов`язано Шевченківську районну в м. Києві державну адміністрацію (01054, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 24) надати суду у строк 10 днів з моменту отримання ухвали копію реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Евейл" (04111, м. Київ, вул. Щербакова, 53, ідентифікаційний номер 32371958).

Наразі, як вбачається з поданої ліквідатором заяви, керівником підприємства визначено ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), учасниками - ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), тобто фізичних осіб, що не є підприємцями.

Відповідно до частини 6 статті 176 Господарського процесуального кодексу разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Частиною 8 статті 176 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.06.2023 постановлено звернутися до Державної міграційної служби України із запитом щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичних осіб ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ). Зобов`язано Державну міграційну службу України протягом п`яти днів з моменту отримання запитів суду надати інформацію про місце проживання (перебування) фізичних осіб ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ).

14.06.2023 до суду від Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації надійшла копія реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Евейл".

Згідно відомостей, наданих Департаментом з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України, зареєстрованими місцями проживання фізичних осіб є: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) - АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) - АДРЕСА_2 та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) - АДРЕСА_2 .

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.08.2023 прийнято заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Евейл" арбітражної керуючої Надтоки Олени Володимирівни про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на засновників та керівника боржника 1) ОСОБА_1 ; 2) ОСОБА_2 ; 3) ОСОБА_3 до розгляду в межах справи № 910/2146/20. Постановлено здійснювати розгляд заяви за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 16.10.2023. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

09.10.2023 до суду надійшов відзив відповідача-1 на заяву ліквідатора.

16.10.2023 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.10.2023 відкладено розгляд заяви ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Евейл" арбітражної керуючої Надтоки О.В. про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на засновників та керівника боржника у підготовчому засіданні на 04.12.2023.

22.11.2023 до суду надійшли заперечення представника відповідача-1 щодо заяви ліквідатора.

27.11.2023 до Господарського суду м. Києва надійшла відповідь ліквідатора на відзив відповідача-1.

Судове засідання, призначене на 04.12.2023, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Яковенко А.В. на лікарняному.

Після виходу судді Яковенко А.В. з лікарняного суд ухвалою від 25.12.2023 призначив розгляд справи у підготовчому засіданні на 19.02.2024.

16.02.2024 до суду надійшло клопотання заявника про витребування доказів.

Судове засідання, призначене на 19.02.2024, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Яковенко А.В. на лікарняному.

Після виходу судді Яковенко А.В. з лікарняного суд ухвалою від 29.02.2024 призначив судове засідання на 25.03.2024.

Судове засідання, призначене на 25.03.2024, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Яковенко А.В. на лікарняному.

02.04.2024 до суду надійшло клопотання відповідача-1 про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.04.2024 призначено розгляд справи у підготовчому засіданні на 15.05.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2024 задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Відкладено підготовче засідання у справі № 910/2146/20 (910/2636/23) на 08.07.2024.

19.06.2024 до суду надійшли документи від АТ "Ощадбанк" на виконання вимог ухвали суду від 15.05.2024.

25.06.2024 до Господарського суду міста Києва надійшло повідомлення від АТ КБ "Приватбанк" щодо неможливості виконання вимог ухвали суду від 15.05.2024 у встановлений строк.

25.06.2024 до суду надійшло клопотання АТ КБ "Приватбанк" про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 15.05.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2024 відкладено підготовче засідання у справі № 910/2146/20 (910/2636/23) на 18.09.2024.

30.08.2024 до суду надійшли пояснення позивача по справі з урахуванням наданих банківськими установами документів на виконання вимог ухвали суду від 15.05.2024.

12.09.2024 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Евейл" про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2024 задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Відкладено підготовче засідання у справі № 910/2146/20 (910/2636/23) на 25.11.2024.

04.10.2024 до суду надійшло клопотання відповідача-1 про повторне витребування доказів у Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

05.11.2024 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення відповідача-1 на виконання вимог ухвали суду від 18.09.2024.

22.11.2024 до суду надійшло повідомлення по справі від Головного управління ДПС у Київській області.

25.11.2024 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про долучення документів до матеріалів справи, а також про повторне витребування доказів.

Судове засідання, призначене на 25.11.2024, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Яковенко А.В. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2024 призначено розгляд справи у підготовчому засіданні на 24.02.2025.

24.02.2025 до суду надійшли пояснення відповідача-1 щодо клопотання позивача від 22.11.2024 про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 задоволено клопотання позивача про повторне витребування доказів. Відкладено розгляд справи № 910/2146/20 (910/2636/23) у підготовчому засіданні на 21.04.2025.

01.04.2025 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Лаверна" на виконання вимог ухвали суду від 24.02.2025.

21.04.2025 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання представника відповідача-1 про відкладення розгляду справи.

21.04.2025 до суду надійшло клопотання позивача про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2025 закрито підготовче провадження у справі № 910/2146/20 (910/2636/23). Призначено справу № 910/2146/20 (910/2636/23) до розгляду по суті на 30.06.2025.

30.06.2025 до суду надійшли додаткові пояснення позивача по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 відкладено розгляд справи в по суті на 08.09.2025.

08.09.2025 до Господарського суду міста Києва надійшли додаткові пояснення позивача на вступне слово.

08.09.2025 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача-1 про відкладення судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 відкладено розгляд справи № 910/2146/20 (910/2636/23) по суті у судовому засіданні на 20.10.2025.

У судове засідання, призначене на 20.10.2025, з`явилися позивач та представник відповідача-1. Відповідачі-2, 3 у судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені про дату, час і місце його проведення шляхом публікації відповідних повідомлень на офіційному веб-сайті Господарського суду міста Києва (відповідач-2 та відповідач-3 зареєстровані у місті Луганськ на тимчасово окупованій території України, що підтверджується відомостями, наданими Державною міграційною службою України на запити суду).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява ліквідатора, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду м. Києва у справі № 910/2146/20 від 31.05.2021 ТОВ «ЕВЕЙЛ» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором у справі № 910/2146/20 арбітражного керуючого Надтоку Олену Володимирівну (свідоцтво № 1933, видане Міністерством юстиції України 18.12.2019, адреса: м. Дніпро, вул. Тернопільська, буд. 27), яку зобов`язано здійснювати ліквідаційну процедуру у відповідності з вимогами чинного законодавства.

У рамках ліквідаційної процедури ліквіадтором було встановлено відсутність у банкрута майна, достатнього для задоволення вимог кредиторів.

Під час виконання своїх повноважень ліквідатором ТОВ «Евейл» було виявлено наступні обставини, які, на переконання ліквідатора, є підставою для застосування ч. 2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства і покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута на колишніх керівника та учасників боржника.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕВЕЙЛ» (, юридична адреса: 04111, місто Київ, вул. Щербакова, будинок 53) раніше мало назву - Товариство з обмеженою відповідальністю «АЗВ» (, колишня юридична адреса: 91033, Луганська область, місто Луганськ, Ленінський район, вулиця Дніпровська, будинок 51, приміщення 2).

Засновниками та керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВ», , на момент отримання Банкрутом кредиту в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», виступали:

- ОСОБА_2 (яка володіла часткою у розмірі 90% в статутному капіталі);

- ОСОБА_3 (який володів часткою у розмірі 10% в статутному капіталі);

- ОСОБА_1 - керівник.

З матеріалів справи вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «АЗВ» та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» був укладений Договір кредитної лінії № 205 від 28.11.2013 р. (далі - Кредитний договір).

Предметом цього договору були правовідносини, за якими Банк надав на умовах Кредитного договору, а Позичальник зобов`язався отримати, належним чином використати та повернути в передбачені Договором строки кредит, сплатити відсотки та інші платежі у порядку та на умовах, визначених пунктом 2.1 Кредитного договору.

Пунктом 2.2 Кредитного договору обумовлено, що кредит надавався у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 25.11.2016. Сторони погодили суму максимального ліміту кредитування і визначили його в розмірі 500 000,00 (п`ятсот тисяч) грн 00 коп. (п. 2.3 Договору).

Пунктом 2.3.2 Кредитного договору сторони погодили графік збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування в строки з наданим графіком та з метою дотримання діючого ліміту кредитування згідно з умовами Договору Позичальник зобов`язався не пізніше останнього банківського дня періоду, в якому закінчувався строк користування кредитом у межах встановленого в звітному періоду діючого ліміту кредитування, здійснити погашення частини кредитних коштів у сумі, що буде необхідною для дотримання діючого ліміту кредитування на наступний період.

Відповідно до п. 2.7.1 Кредитного договору проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки у розмірі 19,5% річних, яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному Договором.

Згідно з п. 2.7.3 Кредитного договору нараховані за період з першого дня видачі кредиту або з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по останній день повернення Позичальником кредиту проценти повинні бути сплачені Позичальником не пізніше п`ятого числа місяця, наступного за звітним, а в разі дострокового погашення кредиту - одночасно з погашенням кредиту. Перший раз позичальник сплачує проценти не пізніше 05.12.2013.

За умовами п. 7.2.1 Договору за порушення взятих на себе зобов`язань, передбачених положеннями цього договору, Банк має право застосувати до Позичальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу з повернення суми кредиту та/або від суми простроченого платежу з повернення суми кредиту та/або від суми платежу за кожен день прострочення.

На виконання Кредитного договору Банк перерахував кредитні кошти Позичальнику згідно виписки з банківського рахунку. Проте Боржник свої грошові зобов`язання за Кредитним договором виконав частково.

У відповідності до п. 3.3.1 Кредитного договору, Банк має право у випадку, якщо будуть мати будь-які або всі можливі випадки невиконання позичальником та/або майновим поручителем/поручителем взятих на себе обов`язків та недотримання умов, передбачених цим договором та/або документами забезпечення та/або іншими договорами, укладеними позичальником з банком, вимагати негайного повернення суми кредиту та всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають сплаті за цим договором), у тому числі, але не виключно, якщо позичальник вчасно не сплатив суму кредиту, її частину або відсотки за користування кредитом або будь-які інші суми, які підлягають сплаті за цим договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», були укладені наступні Договори:

- Іпотечний договір № 205/21 від 28.11.2013, реєстровий № 1354, з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 (майновий поручитель), у відповідності до умов якого передано в іпотеку виробничі будівлі загальною площею 465,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , та належать ОСОБА_2 на праві приватної власності.

- Договір поруки № 205/31 від 28.11.2013 з ОСОБА_1 ;

- Договір поруки № 205/32 від 28.11.2013 з ОСОБА_2 ;

- Договір поруки № 205/33 від 28.11.2013 з ОСОБА_3 .

За договорами поруки фінансові поручителі поручились перед Кредитором за виконання Боржником Зобов`язання та відповідають за його порушення в тому ж обсязі що й Боржник, якщо це матиме місце.

Через порушення Боржником умов Кредитного договору, що полягає у невиконанні Зобов`язання в частині погашення кредиту та сплати відсотків за його користування, Банк звернувся з позовною заявою у відношенні ТОВ «АЗВ» до Господарського суду Луганської області про стягнення заборгованості. Господарський суд Луганської області 18.01.2016 ухвалив рішення у справі № 913/1036/15, яким задовільнив вимоги банку частково, стягнувши з ТОВ «АЗВ» борг в розмірі 817 667,47 гривень.

Також, Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк", було подано позов до Троїцького районного суду Луганської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ТОВ «АЗВ», про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Троїцький районний суд Луганської області 15.03.2016 ухвалив заочне рішення у справі № 433/50/16-ц, яким задовільнив позов у повному обсязі, яке було скасоване за заявою поручителів та перебуває на даний час на розгляді у суді.

Окрім того, Банком 21.07.2020 до Господарського суду Луганської області був поданий позов до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ТОВ «Евейл» (м. Київ, вул. Щербакова, буд. 53) про звернення стягнення на майно, передане в іпотеку відповідно до Іпотечного договору, з розгляду якого у справі № 913/425/20 від 1 жовтня 2020 року було ухвалено рішення про його задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 06.09.2016 та 04.10.2016 внесено зміни:

- в юридичну адресу, змінивши з м. Луганськ, вул. Дніпровська, буд. 51, прим. 2, на м. Київ, вул. Щербакова, буд. 53;

- змінено керівника із ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ;

- внесено зміни у назву з ТОВ «АЗВ» на ТОВ «ЕВЕЙЛ» без зміни коду ЄДРПОУ;

- змінено засновників Боржника.

Засновники ТОВ «АЗВ» (за нинішньою назвою ТОВ «ЕВЕЙЛ», , колишня адреса: 91033, м. Луганськ, вул. Дніпровська, буд. 51, прим. 2, ОСОБА_2 (яка володіла часткою у розмірі 90% в статутному капіталі) та ОСОБА_3 (який володів часткою у розмірі 10% в статутному капіталі) від 14 вересня 2016 року уклали договори купівлі- продажу частки в статутному капіталі з ТОВ «ФЕІР ТАЧ» (), про що було складено відповідні заяви, нотаріально засвідчені та зареєстровані в реєстрі за №2852 та №2855 (копії договорів та заяв додаються).

Так, 14.09.2016 відбулись загальні збори учасників ТОВ «ФЕІР ТАЧ» (), про що було складено протокол №14/09/16, відповідно до якого було надано згоду на вступ ТОВ «ФЕІР ТАЧ» () до складу учасників ТОВ «АЗВ» (, ТОВ «ЕВЕЙЛ»).

Також, 14.09.2016 звільнився з посади за власним бажанням й колишній директор ТОВ «АЗВ» (ТОВ «ЕВЕЙЛ») ОСОБА_1 .

Загальні збори учасників ТОВ «АЗВ» (ТОВ «ЕВЕЙЛ») було проведено 29 вересня 2016 року, про що було складено протокол №2, яким було, зокрема, затверджено:

- передачу часток ОСОБА_2 (яка володіла часткою у розмірі 90% в статутному капіталі та становить 16650,00 грн.) та ОСОБА_3 (який володів часткою у розмірі 10% в статутному капіталі та становить 1850,00 грн.) на користь ТОВ «ФЕІР ТАЧ»;

- змінено склад учасників (затверджено вихід ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та включено ТОВ «ФЕІР ТАЧ») та перерозподіл часток в статутному капіталі (ТОВ «ФЕІР ТАЧ» володіє часткою в розмірі 18500,00 грн., що становить 100% статутного капіталу товариства);

- змінено директора (звільнено з посади директора ОСОБА_1 з 29.09.2016 р. та призначено нового директора товариства ОСОБА_4 з 30.09.2016);

- змінено найменування товариства (змінено повне найменування товариства з ТОВ «АЗВ» на ТОВ «Евейл»);

- затверджено статут товариства в новій редакції.

Зазначені обставини, на переконання ліквідатора, вказують на те, що попередні засновники вчинили дані реєстраційні дії виключно з метою в подальшому ухилитись від виконання грошових зобов`язань перед Кредитором.

При цьмоу, 25.05.2015 в місті Києві реєструється інша юридична особа з назвою Товариство з обмеженою відповідальністю «АЗВ-Київ» (ТОВ «АЗВ-Київ», , адреса: 03110, місто Київ, вулиця Солом`янська, будинок 5, офіс 404), в якому засновниками стали ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (рідні доньки ОСОБА_1 - керівника ТОВ «АЗВ» в місті Луганськ). Керівником даного товариства до 13.11.2018 був ОСОБА_1 (тобто колишній керівник ТОВ «АЗВ»), а вже з 13.11.2018 стала його донька - ОСОБА_6 . Види діяльності за КВЕД ТОВ «АЗВ-Київ» ідентичні з видами діяльності ТОВ «АЗВ» (м. Луганськ) і станом на сьогоднішній день працює та не перебуває в процесі припинення.

Вказані обставини, на думку ліквідатора, дозволяють дійти висновку, що як керівник так й засновники Боржника створили нову юридичну особу для продовження своєї діяльності у сфері бізнесу, що підтверджується аналогічними кодами КВЕД, залишивши ТОВ «ЕВЕЙЛ» з боргами в процедурі банкрутства перед Кредиторами, насамперед без будь-якого майна, а судові рішення про стягнення боргів з Боржника невиконаними.

Ліквідатором було направлено запити у відношенні господарської діяльності ТОВ «ЕВЕЙЛ» до державних органів та установ влади та отримано відповіді, з яких вбачається , що з моменту зміни засновників, керівника, назви та адреси боржника ТОВ «АЗВ» на ТОВ «ЕВЕЙЛ» жодної господарської діяльності фактично не проводилось, звіти не подавались, податки не сплачувались. Вказані обставини, на переконання ліквідатора, свідчать про те, що дії засновників з відчуження часток у статутному капіталі боржника, зміна керівника, зміни місцезнаходження, вчинені у вересні 2016 року, були спрямовані на уникнення відповідальності перед кредитором.

Ліквідатор вказує, що з моменту зміни засновників товариства, назви та юридичної адреси та до прийняття рішення про ліквідацію, фактично жодна господарська діяльність ТОВ «ЕВЕЙЛ» не проводилась, що підтверджується наступними документами, а саме:

- лист ГУ ДПС у м. Києві №37105/Ак/26-15-02-01-21 від 05.08.2020 - відповідно до інформаційних ресурсів станом на дату надання відповіді відсутні баланси та звіти про фінансові результати за 2017-2019 роки, подані ТОВ «ЕВЕЙЛ» - тобто товариство не звітувало;

- лист Київської митниці Держмитслужби №7.8-1/23/11/16015 від 13.08.2020 - станом на 10.08.2020 ТОВ «ЕВЕЙЛ» перебувало на обліку у Київській митниці Держмитслужби, проте інформація щодо митного оформлення товарів ТОВ «ЕВЕЙЛ» за період з 10.08.2017 по 09.08.2020 відсутня;

- лист ГУ ДПС у м. Києві №47815/Ак/26-15-12-08-17 від 05.10.2020 - відповідно до якого ТОВ «ЕВЕЙЛ» за період з вересня 2016 року по дату надання відповіді зареєстровано лише одну податкову накладну №1 від 01.09.2016 р. (реєстраційний номер від 06.09.2016), інформація щодо подання податкової звітності за даний період відсутня;

- лист АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-200925/9113 від 21.10.2020 рахунки ТОВ «Евейл» № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 було закрито 16.08.2020. За період з 01.09.2016 документи на переоформлення рахунків ТОВ «АЗВ» () ОСОБА_4 , ОСОБА_7 до банку не подавались. Копії виписок про рух коштів по зазначеним рахункам за період з 01.09.2016 по дату закриття рахунків 16.08.2020, згідно з якими жодного руху не відбувалось, окрім списання 15.12.2016 суми у розмірі 10 000,00 грн з рахунку № НОМЕР_4 в межах виконавчого провадження на підставі рішення суду у справі №913/1036/15;

- лист Київської митниці Держмитслужби №7.8-1/23/11/20067 від 09.10.2020 -ТОВ «ЕВЕЙЛ» з 16.12.2011 перебуває на обліку в Східній митниці Держмитслужби, проте інформація щодо митного оформлення товарів ТОВ «ЕВЕЙЛ» за період з 01.09.2016 по 05.10.2020 відсутня.

Між тим, ліквідатором було надіслано колишньому засновнику ТОВ «ЕВЕЙЛ» ОСОБА_2 запит про надання інформації стосовно того, чи здійснювалась передача статутних документів, документів фінансово-господарської діяльності, печаток, штампів ТОВ «АЗВ» після купівлі-продажу часток в статутному капіталі покупцю від 14.09.2016.

Зазначений запит було отримано ОСОБА_2 23 вересня 2020 року відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, про що свідчить її особистий підпис. Проте, станом на теперішній час жодної відповіді на значений запит арбітражному керуючому не надано.

ОСОБА_4 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) окрім того, що є з 30.09.2016 керівником ТОВ «ЕВЕЙЛ», також є засновником і керівником ТОВ «Нордбуд» (, м. Київ) починаючи з 12.10.2013, є керівником ТОВ «Шелік» (, м. Київ) починаючи з 18.10.201, є керівником ПП «Аталан» (, м. Запоріжжя); є засновником та керівником ТОВ «Агрострой-Холдинг» (, м. Київ) починаючи з 14.01.2013, є засновником та керівником ТОВ «СТО «Сервіс-Груп» (, м. Київ) - тобто є засновником та/або керівником понад шести юридичних осіб, що підтверджується витягом №81 від 14.09.2020 та відкритими відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, ОСОБА_8 , яка засновником ТОВ «ЕВЕЙЛ» та має реєстрацію за адресою: АДРЕСА_5 , також є засновником та керівником у ТОВ «Альфа Бауменеджмент Київ» (, м. Київ) починаючи з 18.11.2015, ТОВ «Феір Тач» (, м. Київ) починаючи з 02.11.2015, ТОВ «Промторг 16» (, м. Київ) починаючи з 22.07.2016, є керівником ТОВ «Саф Холдинг» (, м. Київ) починаючи з 06.04.2017, є засновником та керівником ТОВ «СТК СКС-Сервіс» (, м. Київ) починаючи з 05.12.2017, ТОВ «Старлайтс» (, м. Одеса) починаючи з 25.07.2017, є керівником ТОВ «Альдарком» (, м. Київ) починаючи з 04.08.2016, є засновником та керівником ТОВ «Елайз Трейд» (, м. Запоріжжя) починаючи з 12.07.2016 - є засновником та/або керівником понад дев`яти юридичних осіб, що підтверджується витягом №21 від 14.09.2020 та відкритими відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Водночас, відповідно ст. 55-1 ГК України, ознаки фіктивності, що дають підстави для звернення до суду про припинення юридичної особи або припинення діяльності фізичною особою - підприємцем, в тому числі визнання реєстраційних документів недійсними:

- зареєстровано (перереєстровано) на недійсні (втрачені, загублені) та підроблені документи;

- не зареєстровано у державних органах, якщо обов`язок реєстрації передбачено законодавством;

- зареєстровано (перереєстровано) у органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження;

- зареєстровано (перереєстровано) та проваджено фінансово-господарську діяльність без відома та згоди його засновників та призначених у законному порядку керівників.

На підставі вищевикладеного, ліквідатором зроблено висновок, що дії ОСОБА_2 (яка володіла часткою у розмірі 90% в статутному капіталі ТОВ «АЗВ») та ОСОБА_3 (який володів часткою у розмірі 10% в статутному капіталі ТОВ «АЗВ») під час укладення договорів купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 14.09.2016 з ТОВ «ФЕІР ТАЧ» () були спрямовані на відчуження корпоративних прав особам, які відповідають ознакам та критеріям номінальних засновників та керівників, що не мають наміру здійснювати реальну фінансово-господарську діяльність товариства та відповідно отримання прибутку від такої діяльності, а лише з метою уникнення відповідальності в межах ліквідаційної процедури у справі про банкрутство ТОВ «ЕВЕЙЛ» по боргах останнього, що свідчить про вчинення таких правочинів з метою заподіяння шкоди кредиторам товариства.

Ліквідатором зазначено, що після зміни складу учасників/керівника/місцезнаходження товариства у вересні 2016 року господарську діяльність боржник фактично припинив, також припинив подання обов`язкової звітності, що є протиправним, та при цьому засновниками, керівництвом не було розпочато процедуру припинення юридичної особи шляхом добровільної ліквідації згідно зі статтями 110 - 112 Цивільного кодексу України, не прийнято рішення про звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, враховуючи показники балансу та існуючу кредиторську заборгованість.

Особами, вимоги до яких заявлені ліквідатором, протягом їх діяльності у ТОВ "АЗВ" (ТОВ «Евейл») та фактичної діяльності ТОВ "Евейл" не скликалися та не проводилися як обов`язкові річні збори з питань розгляду фінансової звітності, розподілу прибутку, так і позачергові збори з нагальних питань Товариства.

При цьому, обов`язок здійснення контролю за діяльністю виконавчих органів та товариства, положеннями Закону та Статуту покладено саме учасників (засновників) цього товариства, з метою запобігання порушень їх прав.

Учасники (засновники) боржника є особами, які мали можливість давати обов`язкові для боржника вказівки чи мали змогу іншим чином визначати його дії.

Так, ліквідатором в ході ліквідаційної процедури визначено суб`єктів відповідальності - керівника та засновників банкрута:

- ОСОБА_1 ;

- ОСОБА_2 ;

- ОСОБА_3 .

Саме за їх перебування на посадах, на думку ліквідатора, виникла заборгованість банкрута перед ініціюючим кредитором та саме вказані особи не зробили жодних належних дій для її погашення.

У ході ліквідаційної процедури ліквідатором арбітражним керуючим Надтокою О.В. виявлено відсутність грошових коштів на рахунках боржника та відсутність активів банкрута, а майнові активи ТОВ «Евейл» були відчужені в результаті рішень та дій колишніх засновників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та керівника ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, на думку позивача, обґрунтованим є висновок про наявності підстав для покладання субсидіарної відповідальності саме на ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у зв`язку із доведенням до банкрутства ТОВ «Евейл».

До керівника (засновника) та засновників ТОВ застосовується субсидіарна відповідальність у зв`язку з їх бездіяльністю в органі управління боржником (зборах засновників) упродовж 2013-2015 років, що мало наслідком стійку неплатоспроможність боржника та відсутність у нього будь-яких активів на час проведення ліквідаційної процедури для задоволення вимог конкурсного кредитора.

Звертаючись до Суду із заявою про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ "Евейл" на його керівника та засновників, ліквідатор товариства-банкрута доводить наявність в бездіяльності зазначених осіб щодо неподання в період з 2016 року фінансової та податкової звітності ТОВ "Евейл" до органів статистики та податкової інспекції вини у доведенні товариства до банкрутства.

Керівник та засновники мають бути притягнені до субсидіарної відповідальності за доведення до банкрутства ТОВ "Евейл" у зв`язку з їх бездіяльністю в органі управління боржником (зборах засновників) упродовж 2014-2016 років, що мало наслідком стійку неплатоспроможність боржника та відсутність у нього будь-яких активів на час проведення ліквідаційної процедури для задоволення вимог конкурсних кредиторів за встановлення відсутності будь-яких активів боржника.

Ліквідатором зазначено про наявність трьох елементів складу правопорушення, а саме:

- протиправна поведінка колишнього керівника ОСОБА_1 та засновників товариства ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - саме ці особи відповідальні за шкоду, яку боржник заподіяв ініціюючому кредитору внаслідок невиконання умов договору кредитної лінії, до того ж вони укладали договори поруки - ці конкретні обставини, що пов`язані з діями цих осіб, їх бездіяльність в органі управління боржником упродовж 2014-2016 років, призвели до порушення справи про банкрутство, така їх поведінка не відповідає нормам діючого законодавства, нормам господарського та цивільного права та саме такі дії завдали шкоди боржнику і стали каталізатором стану стійкої неплатоспроможності боржника, стали підставою припинення господарської діяльності, що в кінцевому рахунку призвело до банкрутства боржника, відсутності у нього будь-яких активів на час проведення ліквідаційної процедури для задоволення вимог конкурсного кредитора та завдало шкоду майновим інтересам кредиторів у справі;

- наявність шкоди у розмірі 2 942 051,77 грн. (за змістом абз. 1 ч. 2 ст. 61 КУзПБ розмір вимог ліквідатора до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства, визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 922/2391/16).

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою колишнього керівника ОСОБА_1 та засновників товариства ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та шкодою - як причини банкрутства та завданою шкодою, оскільки банкрутство боржника стало об`єктивним наслідком поведінки колишнього керівника ОСОБА_1 та засновників товариства ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спричинення шкоди - саме ці особи відкрили кредитну лінію, виступили поручителями, і після того, як кредитор звернувся до Суду з питання стягнення заборгованості і виграв його, розпочали свої дії, спрямовані на вихід зі складу керівництва боржника. Колишній керівник, так і колишні засновники боржника винні у завданні істотної матеріальної шкоди ініціюючому кредитору своєю бездіяльністю, яка полягає у тому, що вони залишили Боржника з боргами перед Кредиторами не намагаючись відновити господарську діяльність, оформивши статутний капітал Боржника на третіх осіб, які мають у власності корпоративні права на аналогічні юридичні особи з боргами, при цьому створивши нову юридичну особу ТОВ «АЗВ - КИЇВ», яка продовжує здійснювати діяльність що здійснював ТОВ «ЕВЕЙЛ» (ТОВ «АЗВ»).

За результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ "Евейл" виявлено ознаки дій з доведення до банкрутства (навмисне погіршення фінансово-господарського стану підприємства, надкритична неплатоспроможність підприємства, тощо), також слід врахувати не передання ліквідатору первинної фінансово-господарської документації боржника.

У зв`язку із викладеним та враховуючи наступні обставини:

- щодо суми визнаних судом у цій справі кредиторських вимог до Боржника двох визнаних кредиторів у справі - 2 942 051,77 грн.;

- виникнення боргу перед ініціюючим кредитором за Договором кредитної лінії саме в період керівництва Боржника ОСОБА_1 при засновниках ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- неможливості сформувати ліквідаційну масу Боржника через відсутність будь-яких його майнових активів;

- укладення договорів купівлі-продажу частки в статутному капіталі Боржника від 14.09.2016 р. з ТОВ «ФЕІР ТАЧ» (), обома засновника та звільнення того ж дня керівника товариства;

- фактичне припинення господарської діяльності підприємства Боржника одразу після зміни учасників/керівника/місцезнаходження боржника;

- встановлені Господарським судом Луганської області в рішенні від 18.01.2016 у справі № 913/1036/15 існування у Боржника заборгованості перед АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» в особі ініціюючого кредитора в сумі 817 667,47 грн, яка залишилась та погашення або списання якої не відбулось, припинення керівником Боржника ведення будь-якої господарської діяльності для можливого погашення цієї заборгованості, що призвело в подальшому підприємство до економічної та фінансової стагнації і як наслідок - до банкрутства. Також, наявність рішення Господарського суду Луганської області про звернення стягнення на майно, передане в іпотеку відповідно до Іпотечного договору від 28.11.2013р. №205/21 у справі № 913/425/20 від 01 жовтня 2020 року про задоволення позову;

- навмисного погіршення фінансово-господарського стану Боржника: через здійснення Боржником протягом 2015 року, 2016 року фінансово-господарської діяльності без отримання прибутку.

Таким чином, ліквідатором зроблено висновок щодо наявності у діях колишнього керівника (директора) банкрута ОСОБА_1 та засновників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 об`єктивної сторони господарського правопорушення у вигляді їх бездіяльності та її причинно-наслідковий зв`язок з наслідками у вигляді доведення до банкрутства через бездіяльність засновників та власників Боржника (до вересня 2016 року) - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , щодо вжиття своєчасних заходів по запобіганню виникненню боргу у Боржника перед Кредитором за Договором кредитної лінії, що не був погашений та став підставою для ініціювання цієї справи про банкрутство із визнанням Боржника банкрутом, а відповідно запобіганню припиненню діяльності та банкрутству Боржника. Так, вимоги ліквідатора Боржника обґрунтовані про покладення на керівника та засновників Боржника - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Боржника перед кредиторами у вигляді обов`язку сплатити на користь Боржника 2 942 051,77 грн., що відповідає сумі грошових вимог двох кредиторів боржника.

Враховуючи зазначене, ліквідатор у поданій заяві просить суд покласти субсидіарну відповідальність на колишніх засновників боржника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також на колишнього керівника боржника ОСОБА_1 субсидіарну відповідальність за доведення Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл» до банкрутства та стягнути солідарно з указаних осіб на користь боржника грошові кошти в розмірі 2 942 051,77 грн.

ОСОБА_1 подав до суду відзив на заяву ліквідатора, у якому відповідач-1 заперечує щодо наявності підстав для покладення субсидіарної відповідальності на колишніх учасників та керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл» за доведення боржника до банкрутства, в обгрунтування чого зазначає наступне.

По-перше, рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 у справі №910/2146/20 (910/19079/20), залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2022, у задоволення позову арбітражного керуючого Надтоки Олени Володимирівни до ТОВ «Евейл», ТОВ «Феір Тач», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недісним договорів купівлі-продажу частки в статутному капіталі та скасування запису відмовлено повністю.

Судом у вказаному рішенні були встановлені наступні обставини.

Так, 14.09.2016 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу частки в Статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВ» (після зміни найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Евейл») з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФЕІР ТАЧ», надалі відповідач 3 та 4 звернулися до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВ» із заявами про вихід із складу учасників та протоколом Загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВ» №2 від 29.09.2016 затвердили таких вихід.

Відступлення учасником товариства з обмеженою відповідальністю частки у статутному капіталі товариства, передбачене статтею 147 ЦК України та статтею 53 Закону України «Про господарські товариства», є відчуженням частки. Таке відчуження потребує волевиявлення особи, яка відчужує частку, й особи, яка приймає частку у власність. Відступлення (відчуження) частки не є самостійним непоіменованим видом договору, оскільки відбувається шляхом укладання договору купівлі-продажу, міни, дарування тощо.

Судом було встановлено, що при відчуженні часток в статутному капіталі ТОВ «АЗВ» (нове найменування (ТОВ «ЕВЕЙЛ») ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мали волевиявлення на їх відчуження, отримали кошти за свої частки, що підтверджується копіями касових ордерів від 14.09.2016, які містять підписи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та відбиток печатки ТОВ «Феір Тач» та підпис директора зазначеного товариства ОСОБА_8 , звернулися до Загальних зборів учасників ТОВ «АЗВ» (нове найменування ТОВ «ЕВЕЙЛ») із заявами про вихід з учасників товариства та відповідне їх рішення затверджено протоколом Загальних зборів учасників ТОВ «АЗВ» (нове найменування ТОВ «ЕВЕЙЛ) №2 від 29.09.2016, тобто здійснили всі дії для відчуження своїх часток відповідно до законодавство України, яке діяло на той час.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про недоведеність та відсутність доказів фіктивності договору від 14.09.2016 купівлі-продажу частки в Статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВ» (після зміни найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Евейл»).

Таким чином, відповідачем-1 зазначено, що судами досліджено докази відчуження та отримання коштів за свої частки, які підтверджені копіями касових ордерів від 14.09.2016, що містять підписи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і відбиток печатки ТОВ «Феір Тач» та підпис директора зазначеного товариства ОСОБА_8 . При цьому, посилання ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл» арбітражного керуючого Надтоки О.В. на фіктивність правочину не підтверджується доказами, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не могли передбачити, що 13.05.2020 (через 3 роки та 6 місяців) буде відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Евейл». Крім того, твердження ліквідатора, що керівник ТОВ «Евейл» та засновник ТОВ «Феір Тач» є номінальними також не знайшли свого підтвердження, а є лише здогадками та припущеннями арбітражного керуючого Надтоки О.В .

По-друге, відповідачем-1 вказано, що ОСОБА_1 29.09.2016 року звільнений з посади керівника ТОВ «АЗВ», що підтверджується протоколом № 2 загальних зборів учасників ТОВ «АЗВ» (ТОВ «Евейл») від 29.09.2016.

Відтак, ОСОБА_1 наголошує, що з моменту звільнення відповідача-1 з посади керівника боржника 29.09.2016 до моменту відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Евейл» ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2020 пройшло чотири роки. За вказаний період відповідач-1 будь-якої участі в управлінні товариством не приймав, а доказів протилежного матеріали справи не містять.

Вказані обставини, на переконання відповідача-1, підтверджують апріорі відсутність будь-якого наміру у ОСОБА_1 довести боржника до банкрутства.

По-третє, відповідачем-1 заявлено позовну давність до вимог ліквідатора, викладених у заяві про покладення субсидіарної відповідальності на колишніх учасників та керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл» за доведення боржника до банкрутства.

ОСОБА_1 вказує, що позовні вимоги до відповідача-1 ліквідатором пред`явлено через 6 років та 5 місяців після звільнення ОСОБА_1 з посади керівника боржника (Протокол № 2 загальних зборів учасників боржника від 29.09.2016), тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України.

По-четверте, відповідач-1 наголошує на тому, що у разі покладення субсидіарної відповідальності на відповідачів за доведення Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл» до банкрутства відбудеться подвійне стягнення за одним і тим же зобов`язанням.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 01.10.2020 по справі № 913/425/20 задоволено у повному обсязі позов АТ «Державний ощадний банк України» в особі Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернено стягнення на майно, передане в іпотеку відповідно до іпотечного договору від 28.11.2013 №205/21, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Троїцьким С.Є., зареєстровано в реєстрі за №1354, а саме: виробничі будівлі, загальною площею 4.65,5 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , що є власністю іпотекодавця; нерухоме майно належить ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» (вул. Енергетиків, буд.36, м. Сєвєродонецьк Луганської області, 93400, ідентифікаційний код 09304612) в рахунок погашення заборгованості за договором кредитної лінії від 28.11.2013 №205, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Евейл» у розмірі 817 667 грн 47 коп., у т.ч.: заборгованість за кредитом у сумі 499 820 грн 87 коп., строкові проценти за кредитом у сумі 4 539 грн 47 коп., прострочені проценти за кредитом у сумі 74 265 грн 15 коп., прострочена комісія за резервування коштів у сумі 02 грн 17 коп., 3% річних за простроченим кредитом у сумі 10 968 грн 36 коп., 3% річних за простроченими процентами в сумі 1 837 грн 45 коп., інфляційні нарахування за простроченим кредитом у сумі 196 919 грн 29 коп., інфляційні нарахування за простроченими процентами в сумі 29 314 грн 71 коп. Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом його реалізації на прилюдних торгах відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

05.12.2020 було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_13 із примусового виконання зазначеного рішення суду.

Відтак, на переконання відповідача-1, ОСОБА_2 виконала в повному обсязі умови договору кредитної лінії №205 від 28.11.2013 р. за ТОВ «АЗВ» (ТОВ «ЕВЕЙЛ») у розмірі 817 667 грн 47 коп., у зв`язку із чим заявлені ліквідатором позовні вимоги в указаній частині задоволенню не підлягають.

По-п`яте, відповідач-1 зазначає, що ним вчинялися дії для вирішення питання заборгованості за кредитним договором, укладеним із Акціонерним товариством «Ощадбанк», у зв`язку з чим ОСОБА_1 неодноразово звертався до кредитора та інших державних установ.

Крім того, відповідачем-1 зазначено, що ОСОБА_1 обіймав посаду директора ТОВ «АЗВ-Київ», з 20.01.2016р. Виконував обов`язки одночасно на двох підприємствах, а саме в ТОВ «АЗВ» він працював за основним місцем роботи, в ТОВ «АЗВ-КИЇВ» - як зовнішній сумісник та звільнений з посади за власним бажанням 08.11.2018 року.

ТОВ ''АЗВ-КИЇВ" було створено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з метою здійснення господарської діяльності, які є засновниками (учасниками) та кінцевими бенефіціарнимй власниками цієї юридичної особи, що володіють частками статутного капіталу в розмірі по 50%.

ОСОБА_1 зазначено, що законом не заборонено здійснення підприємницької діяльності. Крім того, підприємницька діяльність ТОВ «АЗВ-Київ» відмінна від підприємницької діяльності ТОВ «АЗВ» (ТОВ «ЕВЕЙЛ»).

Основним видом діяльності ТОВ «АЗВ» був КВЕД 46.76 Оптова торгівля іншими проміжними продуктами. Зокрема, ТОВ «АЗВ» здійснювало оптову торгівлю продовольчими товарами, напоями, паперовою: продукцією (туалетний папір, рушники, серветки), товарами для прибирання, гігієни та побутових потреб для клієнтів в місті Луганську.

Основним видом діяльності ТОВ «АЗВ-КИЇВ» на момент реєстрації юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань був КВЕД 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами. Станом на день складання відзиву основним видом діяльності ТОВ "АЗВ-КИЇВ" є КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля. Фактично ТОВ "АЗВ-КИЇВ" займається переважно оптовою торгівлею машинами та устаткуванням.

Відповідачем-1 вказано, що він як колишній директор ТОВ «АЗВ», яке було Позичальником по Договору кредитної лінії № 205 від 28.11.2013, ніколи не відмовлявся та підтверджує борг по вказаному договору в розмірі 499 820,87 грн. Переїхавши на територію України, починаючи з липня 2014 року, він докладав занадто багато зусиль для продовження діяльності ТОВ «АЗВ» на території м. Києва та поза його межами з метою стабілізації складного фінансового становища та закриття заборгованості по кредиту та іншим боргам. Однак, компанія з реєстрацією в Луганській області, в окупованому регіоні, не змогла продовжити діяльність з причин небажання та побоювання ризиків при перерахуванні грошових коштів контрагентами ТОВ «АЗВ», навіть на розрахунковий рахунок компанії, відкритий у відділенні AT «Ощадбанк» на території України. Тому, згодом, під впливом обставин, відповідач-1 був вимушений сприяти продажу компанії з метою виживання та матеріального забезпечення родини.

ОСОБА_1 зазначає, що він не мав наміру довести ТОВ «АЗВ» до банкрутства, оскільки не міг передбачити настання надзвичайних, невідворотних та об`єктивних обставин, а саме: збройну агресію Російської Федерації проти України та антитерористичну операцію, що стало причиною вимушеного переїзду на підконтрольну Україні територію та втрати роботи та доходів.

Також, відповідачем-1 вказано, що він неодноразово звертався до державних реєстраторів у місті Києві та приватних нотаріусів щодо зміни місцезнаходження боржника, однак йому було відмовлено у проведенні таких реєстраційних дій у зв`язку з тим, що ТОВ «АЗВ» було зареєстроване на території проведення антитерористичної операції. Лише після внесення змін Законом України від 17.05.2016р. № 1365-VIII до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування, який набрав чинності з 08.06.2016р., яким доповнено статтю 4 частиною п`ятою, з`явилась можливість провести відповідні реєстраційні дії щодо зміни учасників, керівника та місцезнаходження товариства.

Крім того, відповідач-1 наголошує, що активи ТОВ "АЗВ", а саме: обладнання та товари, придбані за рахунок кредитних коштів, отриманих від AT "Ощадбанк", які обліковувались на балансі підприємства, залишилися на непідконтрольній Україні території, де ведуться активні бойові дії. Підприємство під час проведення антитерористичної операції втратило можливість доступу до своїх активів, що насправді означало втрату контролю над активом. Про стан активів, які залишилися на непідконтрольних Україні територіях, відповідач-1 не мав жодної інформації у зв`язку з неможливістю забезпечити безпечний та безперешкодний доступ до них, починаючи з липня 2014 року.

Відтак, ОСОБА_1 зазначено, що його діяльність жодним чином не була пов`язана з доведенням боржника до банкрутства, оскільки все майно товариства залишилось на окупованій території за умови відсутності можливості та фінансових ресурсів для його перевезення на підконтрольну територію.

Будь-яких пояснень/заперечень або відзиву на позовну заяву ліквідатора від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду не надходило.

Відповідно до абзацу 1 ч. 2 ст. 61 КУзПБ, під час здійснення своїх повноважень ліквідатор (а згідно зі змінами, внесеними Законом від 20.03.2023р. №2971-IX, також і кредитор) має право заявити вимоги до третіх осіб, які за законодавством несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства; розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 61 КУзПБ передбачено, що в разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.

Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому КУзПБ.

Суд звертається до висновків Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 19.06.2024 у справі № 906/1155/20 (906/1113/21) відповідно до яких:

- у справі про банкрутство субсидіарна відповідальність має деліктну природу та узгоджується із частиною першою статті 1166 ЦК України, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тобто недостатність майна юридичної особи, яка перебуває в судовій процедурі ліквідації, за умови доведення боржника до банкрутства, поповнюється за рахунок задоволення права вимоги про відшкодування шкоди до осіб, дії / бездіяльність яких кваліфікуються судом як доведення до банкрутства. Потерпілою особою в такому випадку є банкрут, щодо якого відкрито ліквідаційну процедуру;

- елементами складу правопорушення як умови для застосування субсидіарної відповідальності є об`єкт та суб`єкт правопорушення, а також об`єктивна та суб`єктивна сторони правопорушення;

- щодо об`єкта правопорушення, то ним є ті майнові права боржника та кредиторів, вимоги яких визнані у справі про банкрутство, що порушені у зв`язку з доведенням боржника до банкрутства, та відновлення яких відбувається відшкодуванням шкоди у межах покладення субсидіарної відповідальності за правилами частини другої статті 61 КУзПБ;

- суб`єкт (суб`єкти) правопорушення визначені законом, зокрема ними є засновники (учасники, акціонери) або інші особи, у тому числі керівник боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, за умови існування вини цих осіб у банкрутстві боржника;

- об`єктивну сторону правопорушення становлять дії / бездіяльність відповідних суб`єктів, прийняття ними рішень, надання вказівок на вчинення дій або на утримання від них, що призвели до відсутності у боржника майнових активів для задоволення вимог кредиторів або до відсутності інформації про такі активи, що виключає можливість дослідження активу та його оцінки, тобто які окремо або у своїй сукупності спричинили неплатоспроможність боржника та, відповідно, вказують (свідчать) про доведення конкретними особами боржника до банкрутства;

- щодо змісту правопорушення з доведення до банкрутства, то окрім вже визначеного слід виходити зі змісту, визначеного частиною третьою статті 215 ГК України. Водночас такий зміст не обмежується вичерпним переліком дій / бездіяльності суб`єктів правопорушення, а їх характер саме як протиправний оцінюється за відповідними правовими та економічними показниками. Зокрема, доведення до банкрутства можуть спричинити дії з відчуження майна за заниженими цінами, придбання майна за завищеними цінами, надання послуг за цінами, нижчими за ринкові, здійснення невиправдано ризикових чи невигідних операцій тощо. Неправомірні дії чи бездіяльність, завдання ними шкоди боржнику та виявлення її розміру можуть не збігатися у часі. Наприклад, окремі неправомірні дії чи бездіяльність або сукупність таких дій чи бездіяльності можуть мати наслідком втрату ліквідності юридичною особою в майбутньому (див. також mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20) (пункт 66), від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18 (провадження № 12-185гс19, пункт 7.56)). Тобто зміст відповідного делікту становлять умисні і цілеспрямовані дії / бездіяльність, результатом яких є банкрутство юридичної особи та шкода, завдана приватним і суспільним інтересам. За змістом частини другої статті 61 КзПБ вказані умисні дії/бездіяльність та їх результат узагальнено іменуються доведенням до банкрутства, що і дає назву цьому делікту. При цьому винні особи хоча і не є стороною боргових зобов`язань, але їх поведінка перебуває в причинно-наслідковому зв`язку зі шкодою у вигляді непогашених вимог кредиторів;

- щодо суб`єктивної сторони правопорушення, то її становить ставлення особи до вчинюваних нею дій чи бездіяльності (вини суб`єкта правопорушення).

Щодо розміру субсидіарної відповідальності Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 19.06.2024 у справі №906/1155/20(906/1113/21) вказав наступне.

За змістом частини другої статті 61 КУзПБ законодавець визначив розмір субсидіарної відповідальності як різницю між двома показниками (сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою), яка свідчить про недостатність майна боржника для задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство.

Щодо суми вимог кредиторів, то на стадії ліквідації цей показник, як правило, є остаточним та визначається на підставі ухвали, постановленої за результатами попереднього засідання, в якій, зокрема, зазначаються розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів (частина друга статті 47 КУзПБ).

Водночас допускається корегування зазначеного показника в процедурі ліквідації за рахунок визнаних судом вимог поточного кредитора (частини третя, п`ята статті 59 та частина четверта статті 60 КУзПБ), а також вимог кредиторів, які заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, та були розглянуті судом в процедурі ліквідації (частина четверта статті 45 цього Кодексу).

Що ж до такого показника як ліквідаційна маса, то Судова палата зазначила про таке.

Законодавець визначив у положеннях КУзПБ об`єктивні обставини та процеси, за яких ліквідаційна маса боржника змінюється з початку її формування і до отримання коштів від продажу відповідних активів у її складі.

Так, розмір (вартість) ліквідаційної маси в ході процедури ліквідації боржника зазнає змін, враховуючи, що:

- балансова вартість ліквідаційної маси, що визначається за результатами інвентаризації (пункт 5 частини другої статті 12, частина перша статті 61 КУзПБ), оціночна вартість (частина перша статті 63 КУзПБ) та вартість її реалізації / продажу (розділ V КУзПБ) можуть (як правило) відрізняються;

- склад ліквідаційної маси (відповідно, і її розмір) під час здійснення ліквідатором відповідних повноважень і обов`язків у ліквідаційній процедурі може змінюватись за рахунок включення до нього: грошових сум (майна), повернених третіми особами на вимогу ліквідатора щодо сум дебіторської заборгованості, за наслідками визнання недійсними правочинів (договорів) боржника та вжиття заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що перебуває у третіх осіб (частина друга статті 42, частина перша статті 61 КУзПБ); сум, стягнених ліквідатором із суб`єктів субсидіарної відповідальності (абзац третій частини другої статті 61 КУзПБ).

Що ж до вартості ліквідаційної маси з метою визначення розміру субсидіарної відповідальності, то, враховуючи правову природу цієї відповідальності, її розмір має визначатися за правилами встановлення розміру шкоди, заподіяної майну потерпілого незаконними діями, у деліктних правовідносинах: як різниця між сумою вимог до боржника згідно з реєстром вимог кредиторів та сумою коштів, отриманою за фактом продажу майна в процедурі ліквідації. У цьому висновку суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, сформульованої в постанові від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20), відповідно до якої за правовою природою відповідальність третіх осіб, передбачена частиною другою статті 61 КУзПБ, є відповідальністю порушника за збитки, завдані банкруту (стаття 22 ЦК України, пункт 80).

Отже, буквальне прочитання абзаців першого та другого частини другої статті 61 КУзПБ ("розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою", "у разі недостатності майна боржника") є підставою для висновку, що розмір субсидіарної відповідальності, який дає право ініціювати спір про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство та підлягає стягненню із суб`єктів такої відповідальності, визначається в той момент, коли ліквідатор за результатами здійснення судових проваджень у процедурі банкрутства боржника остаточно визначив вартість ліквідаційної маси в грошовому еквіваленті за фактом продажу в процедурі ліквідації включених до її складу активів та здійснив за рахунок отриманих від продажу коштів розрахунок із визнаними у справі кредиторами.

Тож сума вимог кредиторів, яка підлягає погашенню за правилами статті 64 КУзПБ, однак залишилась непогашеною в процедурі банкрутства за правилами цієї статті через недостатність майна банкрута, і є розміром субсидіарної відповідальності.

Таким чином, право ліквідатора подати заяву про покладення субсидіарної відповідальності виникає не раніше ніж після завершення реалізації об`єктів, включених до ліквідаційної маси банкрута, та розрахунків з кредиторами на підставі проведення такої реалізації у ліквідаційній процедурі (п. 9.34. постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 19.06.2024 у справі № 906/1155/20 (906/1113/21)).

Так, за результатами проведення аналізу фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності та становища на ринках Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл» та аналізу ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства на замовлення ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл» фізичною особою-підприємцем Захар`євою Я.В. складено звіт від 23.11.2024.

Для інформаційно-організаційного забезпечення проведення аналізу ФОП Захар`євою Я.В. використано наступні джерела інформації, а саме:

1. бухгалтерська та статистична звітність підприємства: копія балансу підприємства (форма № 1-м) станом на 31.12.2013, 31.12.2014 та 31.12.2025; копія звіту про фінансові результати (форма № 2-м) за 2013, 2014 та 2015 роки.

2. інші документи та інформація.

У поданому звіті від 23.11.2024 зроблено наступні висновки.

Результати аналізу основних показників діяльності підприємства протягом періоду, що аналізується обумовлюють первинну оцінку фінансового стану підприємства як незадовільну. Наявність власного капіталу, власних оборотних засобів та оборотних активів є позитивною тенденцією для підприємства. Однак, фінансовий стан підприємства має тенденцію до погіршення, чистий дохід від реалізації продукції спадає, кількість запасів та необоротних активів також спадає, що свідчить про скорочення господарської діяльності.

Зниження рівня збуту товару, робіт, послуг визначають відсутність фінансової стабільності суб`єкта господарювання на ринку товарів і послуг, зумовлюють фінансову кризу підприємства.

Показник коефіцієнту покриття підприємства протягом періоду, що аналізується відповідає нормативному значенню. При цьому, коефіцієнти поточної ліквідності та абсолютної ліквідності менше нормативного значення, що означає, що грошових і інших ліквідних активів недостатньо для негайного погашення поточних зобов`язань Товариства, тобто воно не має ліквідних оборотних активів.

Результати аналізу коефіцієнтів фінансової стійкості підприємства протягом періоду, що аналізується обумовлюють критичний стан фінансової стійкості підприємства.

Показники не відповідають нормативним значенням протягом всього періоду. Відсутність оптимального співвідношення між внутрішніми та зовнішніми джерелами формування власних фінансових ресурсів визначають недостатність власного капіталу, а отже фінансової рівноваги підприємства. Коефіцієнт забезпечення власними засобами вказує на ознаки критичної неплатоспроможності, що відповідає фінансовому стану потенційного банкрутства.

Більшість показників рентабельності підприємства за період, що аналізується мають низькі значення, що свідчить про низьку економічну ефективність діяльності підприємства.

Таким чином, результати аналізу основних показників, що визначають фінансово- господарський стан характеризується критичним рівнем ліквідності, фінансової стійкості та ділової активності.

За період 2013 - 2015 р.р. відбулось спадання необоротних активів на 36700,0 тис. грн. Згідно статистичної звітності станом на 31.12.2015 р. необоротні активи у ТОВ «ЕВЕЙЛ» становили 53300,0 тис. грн., що на 99% складались з основних засобів.

Оборотні активи ТОВ «ЕВЕЙЛ» станом на кін. 2015 р. становили 4367000 тис. грн та складалась на 73% із запасів та на 27% з дебіторської заборгованості.

Дебіторська заборгованість ТОВ «ЕВЕЙЛ» станом на кінець 2015 р. складала 1161200 тис. грн.

Результат аналізу власних оборотних засобів підприємства виявив їх наявність протягом періоду, що аналізується, що свідчить про те, що підприємство в змозі сплатити свої борги за рахунок оборотних активів, а також здійснювати господарську діяльність.

Загальна сума поточної кредиторської заборгованості ТОВ «ЕВЕЙЛ» станом на 31.12.2015 р. становила 4173600,0 тис. грн. Довгострокові зобов`язання, цільове фінансування та забезпечення складали 0,0 тис. грн. Станом на сьогоднішній день, судом визнано вимоги конкурсних кредиторів у справі про банкрутство ТОВ «ЕВЕЙЛ» в загальному розмірі 2716094,24 грн.

Результат аналізу структури прибутку підприємства протягом періоду, що аналізується свідчить про прибутковий фінансово-господарський результат діяльності протягом 2014 - 2015 р.р. Основним джерелом прибутку за даний період був дохід (виручка) від реалізації продукції. Зменшення доходу (виручки) від реалізації продукції та спадання показників рентабельності, свідчить про погіршення результатів діяльності підприємства.

Найбільшу питому вагу у складі економічних елементів витрат протягом періоду, що аналізується складає собівартість реалізованої продукції.

Протягом періоду, що аналізуються не виявлено ознак дій з приховування чи фіктивного банкрутства. 28 листопада 2013 р. посадовими особами ТОВ «ЕВЕЙЛ» (попередня назва - ТОВ «АЗВ») укладено Договір кредитної лінії № 205 від 28.11.2013 р. та отримано кредитні кошти без наміру їх повернення. Здійснюючи господарську діяльність та маючи дохід, боржником не направлялись отримані кошти на погашення заборгованості перед AT «Ощадбанк».

До липня 2016 року, тобто більше 2 років проведення АТО, посадові особи ТОВ «ЕВЕЙЛ» (попередня назва - ТОВ «АЗВ»), продовжували здійснювати господарську діяльність та отримувати доходи з реалізації товарів на не підконтрольній Україні території.

При цьому маючи доступ до обладнання, запасів та інших активів підприємства, а також бухгалтерської документації, підтверджуючих дебіторську заборгованість, посадовими особами не здійснено заходів щодо вивезення майна ТОВ «АЗВ» в безпечну зону з метою збереження активів підприємства та погашення існуючої кредиторської заборгованості.

З аналізу банківських виписок та податкових накладних, встановлено, що кошти вилучені з продажу запасів боржника спрямовувались не на погашення кредиторської заборгованості перед AT «Ощадбанк», а виводились з ТОВ «АЗВ» на рахунки інших юридичних осіб та ФОП.

Згідно форми № 1 «Баланс» станом на кінець 2015 р. дебіторська заборгованість ТОВ «ЕВЕЙЛ» (попередня назва - ТОВ «АЗВ») складала 1 161 200 тис. грн. За рахунок стягнутої дебіторської заборгованості можливо було б погасити вимоги заявлених кредиторів у справі про банкрутство ТОВ «ЕВЕЙЛ» (попередня назва - ТОВ «АЗВ») у повному обсязі.

При цьому, посадовими особами ТОВ «ЕВЕЙЛ» (попередня назва - ТОВ «АЗВ») не вчинялись дії щодо стягнення дебіторської заборгованості, що спричинило порушення строків позовної давності та перетікання даної заборгованості у безнадійну.

Протягом листопада 2015 - червня 2016 року ТОВ «ЕВЕЙЛ» (колишня назва ТОВ «АЗВ») переводило свої активи на новостворену юридичну особу - ТОВ «АЗВ-Київ», засновниками якої є пов`язані з керівником - ОСОБА_1 особи.

Після доведення до банкрутства ТОВ «ЕВЕЙЛ» (колишня назва ТОВ «АЗВ») та виведення активів з Товариства, 14.09.2016 р. засновники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продали свої частки ТОВ «ФЕІР ТАЧ», а керівник ОСОБА_1 звільнився з своєї посади.

Враховуючи вищевикладене, за результатами проведеного аналізу, вбачається, що протягом 2013 - 2016 р.р. засновниками (станом на даний період: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) та керівником (станом на даний період: ОСОБА_1 ) ТОВ «ЕВЕЙЛ» вчинялись дії з доведення до банкрутства підприємства.

За результатами проведеного аналізу встановлено, що фінансовий стан підприємства характеризується ознаками надкритичної неплатоспроможності що відповідає фінансовому стану потенційного банкрутства, коли задоволення визнаних судом вимог кредиторів можливе шляхом застосування ліквідаційної процедури.

Крім того, за результатом аналізу виписок про рух коштів по банківським рахункам Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл» були встановлені обставини регулярного та періодичного переказу значних сум коштів одним і тим самим контрагентам, а саме:

- ТОВ «Сфера Буд інвест» код 38826868, адреса: 61057, м. Харків, пров. Театральний, буд. 11/13, тел. +38 .

Протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» сплатило ТОВ «Сфера Буд інвест» грошові кошти в розмірі 1084463,33 грн.

При цьому, згідно інформації наданої ГУ ДПС у місті Києві, протягом 2014 - 2015 р.р. жодних податкових накладних, в яких ТОВ «АЗВ» являється покупцем у ТОВ «Сфера Буд інвест» не зареєстровано.

- ТОВ «Спар Луганськ» код 34641889, адреса: 91031, м. Луганськ, вул. Курчатова, буд. 7, тел. 1, +38.

Протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» сплатило ТОВ «Спар Луганськ» грошові кошти в розмірі 1291759,49 грн.

При цьому, згідно інформації наданої ГУ ДПС у місті Києві, протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» не зареєстровано жодних податкових накладних з ТОВ «Спар Луганськ».

- ТОВ «Лаверна» код 19407661, адреса: 08703, Київська обл., м. Обухів, вул. Каштанова, 3б, тел. +38 , +38 .

Протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» сплатило ТОВ «Лаверна» грошові кошти в розмірі 28776,67 грн.

При цьому, згідно інформації наданої ГУ ДПС у місті Києві, протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» не зареєстровано жодних податкових накладних з ТОВ «Лаверна».

- ТОВ «КОМЕРЦІЙНА КОМПАНІЯ «Машпромтрейд» код 38762092, адреса: 02660, м. Київ, вул. ВІСКОЗНА, буд. 11, тел.: .

Протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» сплатило ТОВ «КОМЕРЦІЙНА КОМПАНІЯ «Машпромтрейд» грошові кошти в розмірі 1872315 грн.

При цьому, згідно інформації наданої ГУ ДПС у місті Києві, протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» не зареєстровано жодних податкових накладних з ТОВ «КОМЕРЦІЙНА КОМПАНІЯ «Машпромтрейд».

- ФІЛІЯ «АБСОЛЮТ» ТОВ «Виробничо-комерційної фірми «ЛІА» ЛТД, , адреса: 91050, Луганська обл., м. Луганськ, квартал СОЛНЄЧНИЙ, буд. 4- А, фактичне місцезнаходження: 04205, м. Київ, Оболонський проспект, 32-Б; та 01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 13, офіс 4, тел. НОМЕР_14, +38 , +38 (064) 234- 78-02, +38 , , .

Протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» сплатило ФІЛІЯ «АБСОЛЮТ» ТОВ «Виробничо- комерційної фірми «ЛІА» ЛТД грошові кошти в розмірі 1346615,54 грн.

При цьому, згідно інформації наданої ГУ ДПС у місті Києві, протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» не зареєстровано жодних податкових накладних з ФІЛІЯ «АБСОЛЮТ» ТОВ «Виробничо-комерційної фірми «ЛІА» ЛТД.

- ТОВ «ПРОМИСЛОВА КОМЕРЦІЙНА КОМПАНІЯ «Енергомаштрейд» код 38762108, адреса: 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. ІТАЛІЙСЬКА, буд. 116-А, +24.

Протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» сплатило ТОВ «ПРОМИСЛОВА КОМЕРЦІЙНА КОМПАНІЯ «Енергомаштрейд» грошові кошти в розмірі 3357866,62 грн.

При цьому, згідно інформації наданої ГУ ДПС у місті Києві, протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» не зареєстровано жодних податкових накладних з ТОВ «ПРОМИСЛОВА КОМЕРЦІЙНА КОМПАНІЯ «Енергомаштрейд».

- ПрАТ «Київський КПК» код 05509659, адреса: Київська обл., м. ОБУХІВ, вул. Київська, буд. 130, +38, +38, електронна пошта: .

Протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» сплатило ПрАТ «Київський КПК» грошові кошти в розмірі 158420,3 грн.

При цьому, згідно інформації наданої ГУ ДПС у місті Києві, протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» не зареєстровано жодних податкових накладних з ПрАТ «Київський КПК».

- ПП «Тулліус-Компані» код 36828238, адреса: 91011, Луганська обл., м. Луганськ, вул. 16-ТА Лінія, буд. 48, +91, +17.

Протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» сплатило ПП «Тулліус-Компані» грошові кошти в розмірі 114280,76 грн.

При цьому, згідно інформації наданої ГУ ДПС у місті Києві, протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» не зареєстровано жодних податкових накладних з ПП «Тулліус-Компані».

- ФОП ОСОБА_3 іпн НОМЕР_3 (наразі припинено), адреса: АДРЕСА_6 , тел. НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1

Протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» сплатило ФОП ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 188000 грн.

При цьому, згідно інформації наданої ГУ ДПС у місті Києві, протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» не зареєстровано жодних податкових накладних з ФОП ОСОБА_3.

- ПрАТ «Луганськдрук» код 01190623, адреса: 93400, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Федоренко, 10, тел. +88, електронна пошта: .

Протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» сплатило ПрАТ «Луганськдрук» грошові кошти в розмірі 15324,8 грн.

При цьому, згідно інформації наданої ГУ ДПС у місті Києві, протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» не зареєстровано жодних податкових накладних з ПрАТ «Луганськдрук».

- ПП «Торговий дім «Апекс» код 30995826, адреса: 91017, Луганська обл., м. Луганськ, вул. Краснодонська, буд. 1, тел. 1.

Протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» сплатило ПП «Торговий дім «Апекс» грошові кошти в розмірі 36934,08 грн.

При цьому, згідно інформації наданої ГУ ДПС у місті Києві, протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» не зареєстровано жодних податкових накладних з ПП «Торговий дім «Апекс».

- ПП «Лугмедторг» код 24205281, адреса: 91016, Луганська обл., м. Луганськ, вул. СОВЄТСКАЯ, буд. 60, приміщення 1, тел. +38 .

Протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» сплатило ПП «Лугмедторг» грошові кошти в розмірі 7238,23 грн.

При цьому, згідно інформації наданої ГУ ДПС у місті Києві, протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» не зареєстровано жодних податкових накладних з ПП «Лугмедторг».

- ПП ОСОБА_1 іпн НОМЕР_1 (наразі припинено), адреса: АДРЕСА_7 , тел. НОМЕР_9 , НОМЕР_10 .

Протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» сплатило ПП ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 23000 грн.

При цьому, згідно інформації наданої ГУ ДПС у місті Києві, протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» не зареєстровано жодних податкових накладних з ПП ОСОБА_1.

- ФОП Меренкова Наталія Вікторівна іпн НОМЕР_11 , адреса: АДРЕСА_8 , тел. НОМЕР_12 .

Протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» сплатило ФОП Меренкова Наталія Вікторівна грошові кошти в розмірі 22356 грн.

При цьому, згідно інформації наданої ГУ ДПС у місті Києві, протягом 2014 - 2015 р.р.

ТОВ «АЗВ» не зареєстровано жодних податкових накладних з ФОП Меренкова Наталія Вікторівна .

- ТОВ «Імпел Гріффін Груп» (нова назва "ІМПЕЛ ГРУП") , адреса: 01033, Україна, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 38 Б, кімната 12, тел. +38(063)- 459-32-42.

Протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» сплатило ТОВ «Імпел Гріффін Груп» грошові кошти в розмірі 9496,83 грн.

При цьому, згідно інформації наданої ГУ ДПС у місті Києві, протягом 2014 - 2015 р.р. жодних податкових накладних, в яких ТОВ «АЗВ» являється покупцем у ТОВ «Імпел Гріффін Груп» не зареєстровано.

- ТОВ «Лугпром» (нова назва ТОВ «АГРО-КОМПЛЕКТ Україна») код 24845423, адреса: 01033, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 77 А, оф. 305, тел: 0.

Протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» сплатило ТОВ «Лугпром» грошові кошти в розмірі 33514,92 грн.

При цьому, згідно інформації наданої ГУ ДПС у місті Києві, протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» не зареєстровано жодних податкових накладних з ТОВ «Лугпром».

- ТОВ «Торгівельно-комерційна компанія «Техноком» код 39441434, адреса: 04080, м. Київ, вул. НИЖНЬОЮРКІВСЬКА, буд. 8, тел. НОМЕР_15, НОМЕР_16.

Протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» сплатило ТОВ «Торгівельно-комерційна компанія «Техноком» грошові кошти в розмірі 157000 грн.

При цьому, згідно інформації наданої ГУ ДПС у місті Києві, протягом 2014 - 2015 р.р. ТОВ «АЗВ» не зареєстровано жодних податкових накладних з ТОВ «Торгівельно-комерційна компанія «Техноком».

Одними з отримувачів грошових коштів виступали попередні засновник та керівник ТОВ «АЗВ»: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Таким чином, кошти вилучені з продажу запасів ТОВ «АЗВ» спрямовувались не на погашення кредиторської заборгованості, а виводились з Товариства на рахунки інших юридичних осіб та ФОП.

Суд ухвалами від 18.09.2024 та 24.02.2025 витребував у вищевказаних контрагентів боржника первісну документацію в обгрунтування перерахування коштів (проведення господарських операцій), а також відомості про актуальний стан розрахунків із Товариством з обмеженою відповідальністю «Евейл».

Станом на 20.10.2025 єдиним контрагентом боржника, який надав документи та пояснення на виконання вимог суду, є Товариство з обмеженою відповідальністю «Лаверна», яке у заяві від 27.03.2025 зазначено про відсутність заборгованості як у боржника перед контрагентом, так і у контрагента перед боржником, долучено первісну документацію.

При цьому, будь-яких інших документів на підтвердження обгрунтованості/доцільності вказаних операцій з переведення коштів з рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл» на рахунки третіх осіб/контрагентів матеріали справи не містять та відповідачами до суду не подано.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Будь-яка господарська операція, дія суб`єкта господарювання повинна мати розумне пояснення мети та мотивів її здійснення, які мають відповідати інтересам цієї юридичної особи.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно. Між господарським товариством та його посадовою особою (зокрема директором чи генеральним директором) у процесі діяльності складаються відносини довірчого характеру, у зв`язку з чим протиправна поведінка зазначеної особи може виражатись не лише у невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному чи недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень.

Недодержання принципу добросовісності перетворюється на винну поведінку, оскільки протиправне порушення суб`єктивних цивільних прав особи є прямим наслідком дій зобов`язаної особи, яка, виходячи з конкретних обставин, могла усвідомлювати характер своїх дій як таких, що можуть завдати шкоди.

У постанові 22.04.2021 у справі № 915/1624/16 Верховний Суд звернув увагу, що статтею 61 КУзПБ закріплено правову презумпцію субсидіарної відповідальності осіб, що притягуються до неї, складовими якої є недостатність майна ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів та наявність ознак доведення боржника до банкрутства. Однак зазначена презумпція є спростовною, оскільки передбачає можливість цих осіб довести відсутність своєї вини у банкрутства боржника та уникнути відповідальності. Спростовуючи названу презумпцію, особа, яка притягується до відповідальності має право довести свою добросовісність, підтвердивши, зокрема, оплатне придбання активу боржника на умовах, на яких за порівняних обставин зазвичай укладаються аналогічні правочини та довівши, що вчинені за її участі (впливу) операції приносять дохід, відображені у відповідності з їх дійсним економічним змістом, а отримана боржником вигода обумовлена розумними економічними чинниками.

У вказаній постанові Верховний Суд також наголосив, що відсутність в осіб, які притягуються до субсидіарної відповідальності зацікавленості в наданні документів, що відображають реальний стан справ і дійсний господарський оборот, не повинна знижувати правову захищеність кредиторів під час необґрунтованого порушення їх прав. Тому, якщо ліквідатор із посиланням на ті чи інші докази належно обґрунтував наявність підстав для притягнення особи до субсидіарної відповідальності та неможливість погашення вимог кредиторів внаслідок її дій (бездіяльності), на неї переходить тягар спростування цих тверджень ліквідатора, з урахуванням чого вона має довести, чому письмові документи та інші докази ліквідатора не можуть бути прийняті на підтвердження його доводів, надавши свої докази і пояснення щодо того, як насправді здійснювалася господарська діяльність. Отже якщо дії особи, які мали вплив на економічну (юридичну) долю боржника викликають об`єктивні сумніви в тому, що вона керувалася інтересами боржника, на неї переходить тягар доведення того, що результати зазначених дій стали наслідком звичайного господарського обороту, а не викликані використанням нею своїх можливостей, що стосуються визначення дій боржника, як таких, що вчиненні на шкоду інтересам боржника та його кредиторів. У такому разі небажання особи, яка притягується до субсидіарної відповідальності, надати суду докази має кваліфікуватися згідно із частиною другою статті 74 ГПК України виключно як відмова від спростування фактів, на наявність яких аргументовано з посиланням на конкретні документи вказує процесуальний опонент. В силу статті 13 ГПК України особа, що бере участь у справі, яка не вчинила відповідних процесуальних дій, несе ризик настання наслідків такої свої поведінки.

Судом відхиляються доводи відповідача-1, викладені у відзиві та запереченнях на заяву ліквідатора, з огляду на наступне.

По-перше, посилання ОСОБА_1 на обставини, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 по справі № 910/2146/20 (910/19079/20), жодним чином не спростовують доводи та аргументи ліквідатора стосовно виходу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зі складу учасників боржника, зміни керівника боржника та його місцезнаходження у момент існування непогашеної заборгованості перед ініціюючим кредитором у справі № 910/2146/20, наявність якої у подальшому стала підставою для відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл». При цьому, судом враховано, що з моменту проведення відповідних змін у складі учасників/керівника/місцезнаходження боржника у вересні 2016 року товариство фактично припинило здійснювати господарську діяльність (фінансова та статистична звітність боржником не подавалася, що підтверджується відомостями контролюючих органів, наданих на запити ліквідатора).

По-друге, суд критично ставиться до доводів відповідача-1 стосовно того, що ОСОБА_1 був звільнений з посади керівника боржника 29.09.2016, відтак, це свідчить про відсутність між діями/бездіяльністю відповідача-1 як керівника товариства у період до 29.09.2016 та відкриттям провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл» у 2020 році. Суд звертає увагу ОСОБА_1 , що при вирішенні питання про можливість покладення субсидіарної відповідальності на керівника/учасників боржника за доведення його до банкрутства суд надає оцінку діям/бездіяльності таких осіб, їх добросовісності, а також зв`язку між такими діями та бездіяльністю і банкрутством боржника. У даному випадку темпоральний критерій не є вирішальним, оскільки за встановлених обставин доведення боржника до банкрутства особою, повноваження якої були припинені до відкриття провадження у справі про банкрутство (вихід зі складу учасників, звільнення керівника, тощо), на таку особу покладається субсидіарна відповідальність незалежно від періоду її перебування на певній посаді.

По-третє, щодо заявленої відповідачем-1 позовної давності суд зазначає наступне.

Можливість судового захисту суб`єктивного права особи в разі його порушення, визнання або оспорювання, зокрема обумовлена строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу - позовною давністю (стаття 256 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України законодавець встановлює загальне правило, за яким перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16 це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до приписів частин другої та третьої статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

А тому, беручи до уваги, що за наявності ознак доведення до банкрутства юридичної особи - боржника заява про покладення субсидіарної відповідальності може бути подана виключно тоді, коли за результатами проведення ліквідаційної процедури боржника буде встановлена недостатність майна боржника для повного задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство, що вказуватиме на порушення тих прав, які підлягають захисту через правовий інститут субсидіарної відповідальності (пункт 9.17), Суд доходить висновку, що встановлення недостатності майна боржника для задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство є тією обставиною, з якою закон пов`язує початок перебігу позовної давності за вимогами про субсидіарну відповідальність у справі про банкрутство.

У цьому висновку Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 24.02.2021 у справі № 902/1129/15 (902/579/20).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 19.06.2024 по справі № 906/1155/20 (906/1113/21).

З огляду на викладене, посилання відповідача-1 на дату укладення боржником кредитного договору із ініціюючим кредитором у справі № 910/2146/20, дату звільнення ОСОБА_1 з посади керівника боржника або ж дату відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл» для визначення початку перебігу строку позовної давності для звернення ліквідатора до господарського суду із заявою про покладення субсидіарної відповідальності за доведення боржника до банкрутства є хибними.

Враховуючи, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Евейл» визнано банкрутом постановою Господарського суду міста Києва від 12.04.2021, а заява ліквідатора арбітражного керуючого Надтоки О.В. про покладення субсидіарної відповідальності за доведення боржника до банкрутства надійшла до суду 21.02.2023 (після встановлення ліквідатором недостатності майна боржника для задоволення вимог кредиторів), суд дійшов висновку, що вказана заява подана ліквідатором без пропуску строку позовної давності.

По-четверте, субсидіарна відповідальність учасника за доведення боржника до банкрутства не є тотожною відповідальності учасника боржника перед ініціюючим кредитором у рамках інших судових процесів (у даному випадку йдеться про ОСОБА_2 , яка виступала поручителем за виконання кредитного договору, укладеного між боржником та АТ «Ощадбанк». Судовим рішенням у іншій справі було задоволено позов банку до ОСОБА_2 як до поручителя про звернення стягнення на предмет іпотеки). Відтак, судом відхиляються посилання відповідача-1 на положення ст. 61 Конституції України, якою визначено заборону подвійної відповідальності).

По-п`яте, суд ставиться критично до доводів відповідача-1 стосовно того, що виведення коштів з банківських рахунків боржника на рахунки третіх осіб (детально описано у звіті, складеному за результатами проведення аналізу фінансово-господарського стану боржника) здійснювалося в межах звичайної господарської діяльності товариства. За відсутності у матеріалах справи документів, що підтверджують обгрунтованість/розумність/доцільність таких операцій, які проводилися у період наявності у боржника заборгованості перед кредитором, за заявою якого/існування якої стало підставою для відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл», відповідні доводи ОСОБА_1 є необгрунтованими та не підтвердженими належними та допустимими доказами.

По-шосте, звернення ОСОБА_1 до уповноважених осіб/органів у 2018 - 2019 роках (після звільнення з посади керівника боржника) із відповідними запитами щодо існуючої заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл» перед Акціонерним товариством «Ощадбанк» не спростовує бездіяльності відповідача-1 в частині невжиття відповідних заходів для погашення кредиторської заборгованості товариства перед банком.

По-сьоме, місцезнаходження боржника у період до вересня 2016 року на тимчасово окупованій території не звільняє керівника/учасника боржника від обов`язку контролювати діяльність товариства та виконувати свої обов`язки з управління таким боржником добросовісно, належним чином та не на шкоду кредиторам.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні ЄСПЛ від 19.12.1997 у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("Benderskiy v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Таким чином, дослідивши наявні у матеріалах справи документи, суд дійшов до наступних висновків щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю учасників боржника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також керівника боржника ОСОБА_1 (до вересня 2016 року) та доведенням Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл» до банкрутства, а саме:

1. ОСОБА_1

- здійснював господарські операції з виведення коштів боржника на рахунки третіх осіб без належного обгрунтування такого виведення коштів (не встановлено, на підставі яких правочинів, не наведено взагалі економічної доцільності їх укладення, тощо) за умови існування заборгованості перед АТ «Ощадбанк», непогашення якої у подальшому стало підставою для відкриття провадження у справі № 910/2146/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл»;

- не вчинив будь-які дії для покрашення фінансового стану Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл» (укладення економічно вигідних для боржника правочинів, ініціювання проведення загальних зборів учасників товариства задля вирішення питання доцільності вжиття відповідних заходів для запобігання банкрутству боржника, тощо);

- не вжив заходів зі стягнення дебіторської заборгованості товариства (існування якої відображено у фінансовій звітності боржника за 2015 рік) задля погашення боргу перед АТ «Ощадбанк».

2. ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Обов`язки та правомочності учасника товариства з обмеженою відповідальністю, що покладені на нього та випливають з цієї участі в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про господарські товариства" узагальнено передбачають лише контролюючу функцію учасника стосовно товариства з обмеженою відповідальністю, яка реалізується, зокрема через право брати участь в управлінні товариством боржника відповідно до статуту та закону, вчиняти дії, направлені на отримання інформації стосовно товариства боржника, його діяльності, витребувати річні баланси звіти товариства про його діяльність, протоколів зборів, вживати своєчасних заходів щодо запобігання його банкрутству тощо, що, в свою чергу, обумовлює, що учасник товариства має бути обізнаним стосовно господарської діяльності та фінансового стану товариства.

Отже, перелічена сукупність правомочностей вказує на обов`язок учасника товариства здійснювати контроль за його діяльністю.

Наведене також узгоджується зі змістом Статуту боржника у редакції, чинній на момент перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у складі учасників товариства.

З урахуванням вищезазначених обставин неналежного виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків керівника боржника (його бездіяльності), суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як учасниками боржника до вересня 2016 року допущено бездіяльність, яка полягає у відсутності контролю за діями/бездіяльністю товариства та його керівника, які призвели до неможливості виконання боржником своїх грошових зобов`язань перед кредитором та подальшого відкриття провадження у справі № 910/2146/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл». Станом на 20.10.2025 матеріали справи доказів протилежного не містять.

Таким чином, вчинені дії та бездіяльність керівника та учасників боржника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно (до вересня 2016 року) в сукупності формують склад господарського правопорушення.

Так, об`єктом правопорушення є право кредиторів у справі про банкрутство № 910/2146/20 на задоволення їх грошових вимог до боржника у справі про банкрутство, яке не може бути реалізоване внаслідок відсутності у боржника майна, достатнього для погашення кредиторської заборгованості.

Об`єктивну сторону правопорушення складають:

1. Вчинення дій, які згідно з п. 3.2 Методичних рекомендацій мають ознаки доведення до банкрутства, що полягають у прийнятті нераціональних управлінських рішень, які негативно впливають на виробничу, торговельну, іншу статутну діяльність підприємства, що призводить до фінансових збитків та втрат.

2. Неналежне виконання керівниками боржника своїх обов`язків, визначених законом та статутом боржника.

3. Виведення коштів на рахунки третіх осіб за відсутності належного обгрунтування відповідних операцій.

4. Бездіяльність керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл» в частині вжиття будь-яких заходів для покращення фінансового стану боржника задля погашення існуючої кредиторської заборгованості перед кредитором, наявність якої стала підставою для відкриття провадження у справі № 910/2146/20 про банкрутство боржника.

5. Бездіяльність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка полягає у відсутності контролю за діями/бездіяльністю товариства та його керівника, які призвели до неможливості виконання боржником своїх грошових зобов`язань перед кредитором та подальшого відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл».

Суб`єктами правопорушення є керівник боржника ОСОБА_1 та учасники боржника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (у період до вересня 2016 року).

Суб`єктивною стороною правопорушення є відношення вказаних суб`єктів до виконання своїх обов`язків керівника та учасника боржника, свідоме вчинення дій, а також допущення бездіяльності, наслідком чого стало зменшення активів товариства та подальша його неплатоспроможність.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в діях та бездіяльності керівника боржника ОСОБА_1 та учасників боржника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (у період до вересня 2016 року) наявний повний склад господарського правопорушення, що має наслідком тягар субсидіарного обов`язку за зобов`язаннями боржника.

Банкрутство (неплатоспроможність) не є одномоментним процесом, а суд лише констатує цей стан, до якого призводять дії (бездіяльність) у широкому часовому проміжку.

Суд вкотре акцентує увагу, що статтею 61 КУзПБ закріплено правову презумпцію субсидіарної відповідальності осіб, що притягуються до неї, яка є спростовною, оскільки передбачає можливість цих осіб уникнути відповідальності, довівши відсутність своєї вини у доведенні боржника до банкрутства.

Проте, як свідчать установлені обставини справи, керівник боржника ОСОБА_1 та учасники боржника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (у період до вересня 2016 року) в порушення статті 61 КУзПБ не спростували відсутності своєї вини у доведенні боржника до банкрутства та не довели відсутності причинно-наслідкового зв`язку між їх діями та бездіяльністю і неплатоспроможністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл». Іншого встановлені обставини справи не містять.

Незаявлення ліквідатором арбітражним керуючим Надтокою О.В. вимог про покладення субсидіарної відповідальності за доведення боржника до банкрутства до учасників та керівників Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл», які обіймали відповідні посади після вересня 2016 року, вважається обгрунтованим, оскільки, як вбачається із поданих ліквідатором до суду документів товариство після зміни складу учасників, зміни керівника та зміни місцезнаходження (вересень 2016 року) господарську діяльність не здійснювало, до контролюючих органів не звітувало, тощо. При цьому, заборгованість перед Акціонерним товариством «Ощадбанк» виникла у боржника та не погашалася, а грошові кошти з рахунків товариства виводилися на рахунки третіх осіб без достатнього обгрунтування відповідних дій саме у період, коли учасниками товариства та керівником боржника були ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відповідно.

Вирішуючи питання про визначення розміру субсидіарної відповідальності у даній справі, суд зазначає наступне.

Згідно з реєстром вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл» станом на 20.10.2025 загальний розмір непогашених вимог кредиторів складає 2 942 051,77 грн.

Враховуючи викладене, розмір субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл» становить 2 942 051,77 грн. (загальна сума непогашених кредиторських вимог боржника у справі про банкрутство № 910/2146/20 за умови відсутності у боржника будь-яких активів та майна для задоволення вимог кредиторів).

З урахуванням наведеного, суд вважає правомірними вимоги ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на колишнього керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл» ОСОБА_1 , а також колишніх учасників боржника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у зв`язку з чим заява ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Евелй» про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на колишніх учасників та керівника боржника підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у даній справі, суд зазначає, що заява ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності на особу винну у доведенні до банкрутства боржника судовим збором станом на момент її подання не оплачувалася. Витрати на професійну правничу допомогу сторонами у даній справі не заявлялися.

Керуючись ст.ст. 59, 61 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву задовольнити повністю.

2. Покласти на ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю "Евейл" (04111, м. Київ, вул. Щербакова, 53, ідентифікаційний номер 32371958).

3. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Евейл" (04111, м. Київ, вул. Щербакова, 53, ідентифікаційний номер 32371958) грошові кошти у розмірі 2 942 051 (два мільйони дев`ятсот сорок дві тисячі п`ятдесят одна) грн. 77 коп.

4. Видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18.02.2026

Суддя А.В. Яковенко