ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/806/25

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І. В.

секретар судового засідання Шовтюк І. В.

за участю представників учасників сторін:

- від прокуратури: Ревелюк Т. О., службове посвідчення №071187 від 01.03.2025

- від позивача: Осадчук К. О., згідно з даними з ЄДР

- від відповідача 1): Яроповець Т. С., згідно з даними з ЄДР

- від відповідача 2): не прибув

- від третьої особи: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Заступника керівника Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної військової адміністрації

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Управління культури та туризму Житомирської обласної державної адміністрації

до 1) Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області

2) Словечанської сільської ради

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

У засіданні суду оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення господарського суду та повідомлено дату складення повного рішення відповідно до ст. 238 ГПК України.

Заступник керівника Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської ОВА звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до ГУ Держгеокадатру у Житомирській області та Словечанської сільської ради про:

- визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області №6-3398/14-18-СГ від 27.08.2018 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель" в частині затвердження проекту землеустрою щодо формування земельної ділянки з кадастровим №:04:000:0584, пл. 0,897 га;

- скасування державної реєстрації права власності Словечанської сільської ради на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0584 площею 0,897 га;

- зобов`язання Словечанської сільської ради повернути на користь держави в особі Житомирської ОВА земельну ділянку з кадастр. №:04:000:0584 площею 0,897 га;

- скасування державної реєстрації земельної ділянки з кад.. №:04:000:0584 площею 0,897 га у Державному земельному кадастрі, а також стягнення судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням інтересів держави, яке полягає у незаконній передачі у комунальну власність земельної ділянки історико-культурного призначення.

Крім того, до позовної заяви прокурор додав клопотання про призначення спеціаліста з числа посадових осіб Інституту археології НАН України для консультацій (а.с. 168-177, т.1).

Ухвалою від 24.06.2025 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання для розгляду справи та вказаного клопотання прокурора (а.с. 185 у т.1).

10.07.2025 до суду від відповідача 1) надійшов відзив із запереченнями проти позовних вимог з підстав, зокрема, неналежного позивача та невірного способу захисту, а також недоцільності залучення відповідного спеціаліста у справі (а. с. 189 - 199 у т. 1).

14.07.2025 до суду від Житомирської обласної прокуратури надійшла відповідь на відзив відповідача 1) від 11.07.2025, вих. №15/1-175вих-25 (а. с. 200 - 209 у т. 1).

21.07.2025 до суду від Житомирської ОДА надійшло пояснення у справі щодо, зокрема, підтримання позовних вимог (а. с. 210 - 220 у т. 1).

21.07.2025 до суду від Словечанської сільської ради надійшли пояснення у справі щодо заперечення позовних вимог (а. с. 225 - 229 у т. 1).

Ухвалою від 20.08.2025 господарський суд продовжив підготовче провадження у справі по 19.09.2025; відклав підготовче засідання суду (а. с. 236 - 237 у т. 1).

05.09.2025 до суду від Житомирської обласної прокуратури надійшли клопотання про витребування додаткових доказів в Інституті археології НАН України (вх. г/с №01-44/2647/25) (а. с. 1 - 5 у т. 2) та про поновлення строку на подання додаткових доказів (вх. г/с №01-44/2648/25) щодо визнання поважними причини несвоєчасного подання доказів, поновити строк на долучення доказів, долучити до матеріалів справи CD-R диск з 6 комп`ютерних файлів "A site Gorodec" з координатною прив`язкою орієнтовних контурів складових частин комплексу археологічних пам`яток у відповідному форматі (а. с. 7-11 у т. 2), а також заперечення щодо призначення у справі судової експертизи (а. с. 13 - 17 у т. 2).

10.09.2025 до суду від відповідача 1) надійшло клопотання із зазначенням про відсутність в ГУ Держгеокадастру у Житомирській області документально підтвердженої інформації щодо перебування об`єкту культурної спадщини національного значення - "Городище, посад, поселення і курганні могильники" саме на земельній ділянці з кадастровим номером :04:000:0584 площею 0,897 га (а. с. 24, 25 у т. 2).

Ухвалами від 10.09.2025 господарський суд відклав підготовче засідання для розгляду справи та клопотання прокурора про призначення спеціаліста, витребував у порядку ст. 81 ГПК України у Інституту археології НАН України, серед іншого, документально підтверджену інформацію щодо перебування об`єкту культурної спадщини національного значення - "Городище, посад, поселення і курганні могильники" саме на земельній ділянці з кадастровим номером :04:000:0584 площею 0,897 га. м (а. с. 35 - 37 у т. 2).

09.10.2025 до суду від Інституту археології НАН України надійшов лист від 08.10.2025, вих. №125/01-16-579 з додатками, яким повідомлено, серед іншого, що Інститут не зберігає оригінальні облікові документації на пам`ятку археології національного значення "Городища, посад, поселення і курганні могильники" с. Городець Коростенського району Житомирської області, однак такий примірник охоронного паспорту зберігається, зокрема, в обласному органі охорони культурної спадщини (а. с. 38 - 44 у т. 2).

Ухвалою від 09.10.2025 господарський суд відклав підготовче засідання для розгляду справи, клопотання прокурора про призначення спеціаліста; залучив Управління культури та туризму Житомирської ОДА до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача (а. с. 52, 53 у т. 2).

22.10.2025 до суду від Житомирської обласної прокуратури надійшла заява з доказами направлення третій особі процесуальних документів (а. с. 59 - 62 у т. 2).

29.10.2025 до суду від Управління культури та туризму Житомирської ОДА надійшов лист від 28.10.2025, вих. №2111-1.22/04-25 "Про надання пояснення" з засвідченою копією наявного паспорту на вищевказаний об`єкт культурної спадщини (а. с. 63 - 69 у т. 2).

20.11.2025 до суду від відповідача 1) надійшло клопотання про надання доказів направлення третій особі процесуальних документів (а. с. 78 - 80 у т. 2).

Ухвалою від 20.11.2025 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 02.12.2025 о 15:30 (а. с. 82, 83 у т. 2).

26.11.2025 до суду від ГУ Держгеокадастру у Житомирській області надійшло клопотання з викладеною позицією щодо вищезазначених листів Інституту археології НАН України та Управління культури та туризму Житомирської ОДА (а. с. 86 - 94 у т. 2).

02.12.2025 до суду від Житомирської обласної прокуратури надійшла заява від 02.12.2025, вих. №15/1-907-25 (вх. г/с №01-44/3895/25) про залишення без розгляду клопотання від 24.06.2025 (вх. г/с №01-44/1889/25) про призначення спеціаліста для надання консультацій та технічної допомоги (а. с. 95, 96 у т. 2).

Ухвалою від 02.12.2025 господарський суд залишив без розгляду клопотання Житомирської обласної прокуратури від 24.06.2025 про призначення спеціаліста для надання консультацій за заявою від 02.12.2025; відклав розгляд справи по суті (а. с. 101, 102 у т. 2).

Ухвалою від 16.12.2025 господарський суд відклав розгляд справи по суті на 22.12.2025 о 14:30; витребував у прокуратури Витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки з кадастровим №:04:000:0584, площею 0,897 га (а. с. 109, 110 у т. 2).

17.12.2025 до суду від Житомирської обласної прокуратури надійшли письмові пояснення з копією Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку щодо спірної земельної ділянки (а. с. 112 - 123 у т. 2).

17.12.2025 до суду від Словечанської сільської ради надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи (а. с. 124, 125 у т. 2).

У судовому засіданні прокурор та представник позивача повідомили про незмінність позовних вимог та просили задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача 1) проти задоволення позову заперечила з підстав, викладених у поданих відповідних процесуальних документах.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні прокурора та повноважних представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Із наявного в матеріалах справи паспорта від 05.11.1978 слідує, що за 1,5 км на схід від села Городець Овруцького району Житомирської області була розташована пам`ятка археології - городище, Х-ХІІІ ст. н. е., засноване східнослов`янськими племенами як укріплене общинне поселення (а. с. 79-84 у т. 1).

Постановою Кабінету Міністрів України №1761 від 27.12.2001 "Про занесення пам`яток історії, монументального мистецтва та археології національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України" до Державного реєстру нерухомих пам`яток України занесено пам`ятку археології "Городища (3) та курганний", датування - Київська Русь, місцезнаходження - с. Городець, Овруцький район, Житомирська область (а.с. 156-158 у т. 1).

Постановою Кабінету Міністрів України №928 від 03.09.2009 "Про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України" визнано такою, що втратила чинність, постанову Кабінету Міністрів України

№1761 від 27.12.2001 "Про занесення пам`яток історії, монументального мистецтва та археології національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України", а також затверджено перелік об`єктів культурної спадщини національного значення, які заносяться до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, серед яких - Городище, посад, поселення і курганні могильники (2) (місцезнаходження с. Городець, Овруцький район, Житомирська область, охоронний номер - 060013-Н) (а. с. 159-161 у т. 1).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (відповідач 1) №6-3398/14-18-СГ від 27.08.2018 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Словечанської сільської ОТГ, Овруцького району, Житомирської області з урахуванням Перспективного плану формування територій Житомирської області, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.08.2015 №901 (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України №58-р від 01.02.2017) зі змінами, внесеними згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України №45-р від 31.01.2018 (а. с. 69 у т.1).

Наказом ГУ Держгеокадастру у Житомирській області №6-3852/14-18-СГ від 27.09.2018 передано Словечанській сільській раді (відповідач 2) у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1286,4686 га, за межами населених пунктів на території Словечанської об`єднаної територіальної громади Овруцького району, за актом приймання - передачі (а. с. 70 у т. 1).

Відповідно до акту приймання - передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 27.09.2018, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області передало із державної у комунальну власність Словечанській сільській раді Овруцького району 86 земельних ділянок, зокрема, земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0584 площею 0,897 га (а. с. 72-74 у т. 1).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру від №НВ-025 16.12.2025 та поземельної книги державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0584 площею 0,897 га проведено 27.08.2018, визначено категорію землі сільськогосподарського призначення (а. с. 34-46 у т. 1, 118-123 у т. 2).

Рішенням Словечанської сільської ради №209 від 17.10.2018 прийнято земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 1286,4686 га у комунальну власність Словечанської сільської ради згідно з додатком (а. с. 71 у т. 1).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0584 площею 0,897 га, 22.10.2018 було зареєстровано за відповідачем 2) (а. с. 31 у т. 1).

На підставі поданих Управлінням культури та туризму Житомирської ОДА (лист від 19.06.2024, вих. №995-182/04-24) та Інститутом археології Національної академії України (лист від 10.04.2025, вих. 125/01-16-249) документів прокурором встановлено, що на вказаній земельній ділянці площею 0,897 га, яка знаходиться на території Словечанської ОТГ Коростенського району (раніше с. Городець Овруцького району), знаходиться пам`ятка археології - Городище, посад, поселення і курганні могильники (а. с. 78-84, 90-155 у т. 1).

За доводами прокурора, спірна земельна ділянка відносяться до земель історико -культурного призначення, які належать державі та не можуть передаватись у комунальну власність, що і слугувало підставою позову.

У відзиві від 09.07.2025 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області заперечило щодо задоволення позовних вимог з таких підстав, зокрема (а. с. 189 - 199 у т. 1):

- визначення прокуратурою неналежного позивача у справі, так як компетентним органом, уповноваженим на захист порушених інтересів держави є Управління культури та туризму Житомирської обласної державної (військової) адміністрації;

- під час розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, за якою було сформовано спірну земельну ділянку, в управління були відсутні вихідні дані, які підтверджували цільове призначення частини земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0584 як земель історико-культурного призначення; такі дані відсутні також і у позивача, а також відсутні рішення уповноважених органів виконавчої влади щодо віднесення земельної ділянки, на якій розташована відповідна пам`ятка археології, до земель історико-культурного призначення;

- невірного способу захисту, оскільки задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі позбавить сільську раду можливості виконати вимогу про повернення цієї земельної ділянки на користь держави, так як така земельна ділянка припинить своє існування як об`єкт цивільних прав та набуде статусу архівної, відповідно до норм Земельного кодексу України та Закону України "Про Державний земельний кадастр";

- з посиланням на Порядок обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України №158 від 11.03.2013, відповідач 1) зазначає, що станом на дату розгляду справи в суді межі території відповідної пам`ятки не визначені, у той час як розділом ХІІ вказаного Порядку передбачено проведення постійного (щорічно) та періодичного (не рідше ніж раз на п`ять років) моніторингів нерухомих об`єктів культурної спадщини, під час якого проводиться аналізу відомостей Реєстру, переліків об`єктів культурної спадщини; облікової документації, охоронних договорів, дотримання режимів використання об`єкта культурної спадщини, науково-проєктної документації, архівних матеріалів наукових установ, державних інформаційних систем, матеріалів періодичного моніторингу та інших відомостей, які свідчать про стан об`єкта культурної спадщини, збору, обробки та аналізу інформації про цей об`єкт та територію, що охороняється, з безпосереднім візуальним обстеженням його на місці;

- у матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують факт розміщення пам`ятки археології - Городище, посад, поселення і курганні могильники на спірній земельній ділянці.

У відповіді на відзив від 11.07.2025, вих. №15/1-175вих-25, прокуратур, серед іншого, повторно виклав доводи щодо наявності підстав для визначення Житомирської обласної державної (військової) адміністрації органом, уповноваженим на захист інтересів держави у сфері використання спірної земельної ділянки (а. с. 200 - 209 у т. 1).

У додаткових поясненнях від 18.07.2025 Житомирська обласна державна (військова) адміністрація підтримала позовні вимоги, заявлені прокуратурою (а. с. 210 - 220 у т. 1).

У додаткових поясненнях від 21.07.2025, вих. №1188, Словечанська сільська рада повідомила суд, що станом на 14.07.2025 спірна земельна ділянка у власність, постійне користування та оренду органом місцевого самоврядування не передавалась, не була використана ні за призначенням, ні за будь-яким іншим видом діяльності. Також відповідач 2) зазначає, що не здійснює перешкод у користуванні державою в особі Житомирської ОДА спірною земельною ділянкою. За доводами сільської ради у матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на її неправомірні дії при прийнятті земельної ділянки та під час її користування, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог (а. с. 225-229 у т. 1).

2. Висновок господарського суду щодо представництва прокуратури у справі.

Стаття 53 ГПК встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

За змістом абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №905/1907/21 та від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

У постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому поняття "компетентний орган" у цій постанові вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Також зазначено, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

У даному випадку звернення прокурора з позовом зумовлено тим, що внаслідок незаконного формування Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирської області земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:000:0584 за рахунок земель історико-культурного призначення, на яких розміщена пам`ятка археології, що фактично призвело до зміни її цільового призначення, та подальшої неправомірної передачі цієї землі у комунальну власність територіальної громади, держава в особі Житомирської обласної державної (військової) адміністрації позбавлена можливості повноцінно реалізовувати права власника щодо свого майна.

Другим елементом, який становить невід`ємну частину підстав представництва прокурором інтересів держави, є нездійснення чи неналежне здійснення захисту порушених інтересів відповідним суб`єктом владних повноважень або його відсутність. Таким органом у спірних правовідносинах є Житомирська обласна державна (військова) адміністрація.

Згідно з ч. 5 ст. 122 ЗК України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених ч. 3, 4 і 8 цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

З огляду на те, що спірна земельна ділянка перебуває за межами населеного пункту, а також, за доводами прокурора, належить до земель історико-культурного призначення, повноваженнями на розпорядження нею, а також і на захист інтересів держави наділена Житомирська обласна державна (військова) адміністрація, яка є уповноваженим суб`єктом в розумінні, зокрема, ст. 23 Закону "Про прокуратуру" та ст. 53 ГПК України, від імені якого прокурор може звернутися до суду з позовом в інтересах держави.

Однак, суд зазначає, що не було б помилковим звернення прокурора з даним позовом і в інтересах Управління культури та туризму Житомирської ОДА в силу його повноважень, визначених Законом України "Про охорону культурної спадщини" та Положення про Управлінням культури та туризму Житомирської обласної державної адміністрації, затвердженого відповідним розпорядженням №326 від 19.07.2023.

Проте суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 19.08.2020 у справі № 923/449/18, відповідно до якого при визначенні органу, в інтересах якого пред`являється позов, прокурор не повинен перелічувати усі без винятку органи, уповноважені державою на здійснення повноважень із захисту інтересів держави у відповідному спорі, оскільки згідно зі ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурору достатньо довести, що орган, в інтересах якого заявлено позов, уповноважений на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах.

Тому доводи відповідача 1), викладені у відзиві від 09.07.2025, щодо визначення прокурором неналежного позивача у справі, господарський суд відхиляє.

Листом від 23.12.2024, вих. № 15/1-434вих-24 Житомирська обласна прокуратура повідомила Житомирську обласну військову адміністрацію про встановлення обставин перебування у комунальній власності земельної ділянки історико-культурного призначення, на якій розташована відповідна пам`ятка археології, а також просила вирішити питання щодо звернення з позовом з метою захисту інтересів держави або повідомити про причини, що перешкоджають вжиттю таких заходів (а. с. 162-164 у т. 1).

Натомість листом від 13.01.2025, вих. №222/2-25/31, позивач повідомив про відсутність заперечень щодо пред`явлення вказаного позову обласною прокуратурою (а. с. 165 у т. 1).

З наведеної відповіді позивача вбачається відсутність намірів на здійснення судового захисту порушених інтересів, отже, прокурор дотримався порядку, визначеного ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", при направленні вказаного позову до суду в інтересах держави.

3. Висновок щодо обґрунтованості позовних вимог та застосовані судом норми права.

3.1. Згідно із ст. 13 Конституції України земля та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За ст. 54 Конституції України, культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.

Згідно з абз. 3 ст. 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини" об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Згідно із абз. 2 ч. 2 ст. 2, абз. 4, 6 ст. 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини" археологічні об`єкти культурної спадщини - це рештки життєдіяльності людини (нерухомі об`єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, а також пов`язані з ними рухомі предмети), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації

Нерухомий об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який не може бути перенесений на інше місце без втрати його цінності з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду та збереження своєї автентичності.

Пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (не включення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Отже, городища та залишки стародавніх поселень є нерухомими археологічними об`єктами культурної спадщини, а отже, не можуть бути перенесеними на інше місце без втрати своєї цінності.

Об`єкт культурної спадщини визначається загальною характеристикою об`єктів, які мають цінність, зокрема, з археологічного погляду. Натомість пам`ятка культурної спадщини - це об`єкт культурної спадщини, цінність якого підтверджена у встановленому законом порядку, зокрема, шляхом його реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що пам`ятку археології Городище, посад, поселення і курганні могильники (2) (місцезнаходження с. Городець, Овруцький район, Житомирська область) (зараз - Словечанська ОТГ Коростенського району) внесено до переліку об`єктів культурної спадщини національного значення, які заносяться до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (охоронний номер - 060013-Н), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №928 від 03.09.2009 "Про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України" (а. с. 159-161 у т. 1).

Водночас, вищезазначена пам`ятка археології знаходиться на сформованій земельній ділянці з кадастровим номером :04:000:0584 площею 0,897 га, категорія якої - землі сільськогосподарського призначення та яку на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-3852/14-18-СГ від 27.09.2018 передано Словечанській сільській раді у комунальну власність (а. с. 70 у т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи викопіюваннями, що містять візуальне позначення розташування складових частин комплексу "Городище, посад, поселення і курганні могильники" с. Городець на фоні кадастрового поділу та космічних знімків Google (а. с. 38-44 у т. 2).

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, однією із яких є землі історико-культурного призначення (ст. 19 Земельного кодексу України).

За змістом положень ст. 53, 54 ЗК України до земель історико-культурного призначення належать земельні ділянки, призначені для збереження та обслуговування пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, охоронюваних археологічних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб

Землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, об`єктів культурної всесвітньої спадщини, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, які надані та використовуються для потреб охорони культурної спадщини, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини" землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Згідно ст. 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини" усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю. Землі, на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв.

У п. "г" ч. 4 ст. 84 ЗК України конкретизовано, що землі історико-культурного призначення, які мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом, є виключно державною власністю.

Виходячи з принципу використання земельних ділянок за цільовим призначенням (ст. 96 ЗК України) та враховуючи норму п. "г" ч. 1 ст. 150 ЗК України, за якою землі історико -культурного призначення віднесено до особливо цінних земель, на цих землях забороняється діяльність, яка суперечить їх цільовому призначенню.

Частиною 7 ст. 20 Земельного кодексу України визначено, що зміна цільового призначення земельних ділянок історико - культурного призначення, що перебувають у державній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, землі, на яких розташовані пам`ятки археології, належать до категорії земель історико - культурного призначення, перебувають виключно у державній власності, є обмежено оборотоздатними об`єктами цивільних прав, а відтак не можуть передаватись із державної у іншу форму власності, що в свою чергу унеможливлює виникнення у них нового володільця.

Крім того, у разі формування під час інвентаризації земель земельних ділянок за рахунок земель історико - культурного призначення, така технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель підлягає обов`язковій державній експертизі, а будь -яка зміна цільового призначення цієї категорії земель можлива лише за погодження з Кабінетом Міністрів України.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 28.07.2022 у справі №520/11866/19.

Статтею 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини" гарантовано право державної власності на пам`ятки археології. Відчуження з державної власності земельної ділянки, на якій розташовані пам`ятки археології, фактично унеможливлює здійснення державою права користування та розпорядження цими пам`ятками археології, у зв`язку з невіддільністю пам`ятки археології від земельної ділянки, на якій вона розташована.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2024 у справі №927/1206/21.

З огляду на встановлені у даній справі обставини, земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0584 є такою, на якій розташована пам`ятка археології. Як результат, ця земельна ділянка передана з державної власності протиправно.

У постанові Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №557/303/21 зазначено, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями, на яких розташовані пам`ятки археології (перехід до них права володіння цими землями), є неможливим. Розташування таких земель вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця. Відтак зайняття земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка археології, слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки.

Таким висновком Верховного Суду спростовуються аргументи відповідача 1) щодо неналежного способу захисту, обраного прокурором.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, можуть бути, в тому числі, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ч. 1 ст. 393 цього Кодексу правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

При зверненні до суду з цим позовом прокурор посилався на те, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-3398/14-18-СГ від 27.08.2018 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель" в частині затвердження проєкту землеустрою щодо формування земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0584 площею 0,897 га суперечить вимогам земельного законодавства, оскільки зазначена земельна ділянка має категорію - землі сільськогосподарського призначення, однак на ній розташована пам`ятка археології, що свідчить про їх належність до земель історико-культурного призначення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 07.04.2020 року у справі № 372/1684/14-ц).

З огляду на особливості правового регулювання земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка археології, та неможливість їх передання у комунальну чи приватну власність, а також з урахуванням того, що спірна земельна ділянка була сформована як земля сільськогосподарського призначення, суд констатує, що позов з вимогою про визнання незаконним і скасування відповідного наказу Головного управління Держгеокадастру за встановлених конкретних обставин цієї справи відповідає критерію правомірності та ефективності вибраного позивачем способу захисту порушеного права, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки.

3.2. Щодо скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки та державної реєстрації всіх речових прав на неї.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру від №НВ-025 16.12.2025 та поземельної книги державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0584 площею 0,897 га проведено 27.08.2018, визначено категорію землі сільськогосподарського призначення (а. с. 34-46 у т. 1, 118-123 у т. 2).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0584 площею 0,897 га, 22.10.2018 було зареєстровано за Словечанською сільською радою на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області №6-3852/14-18-СГ від 27.09.2018 "Про передачу земельної ділянки державної власності у комунальну власність" та рішення Словечанської сільської ради №209 від 17.10.2018 (а. с. 70-74 у т. 1).

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, тобто визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Кадастровий номер є ідентифікатором земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, присвоюється їй при здійсненні державної реєстрації та скасовується у разі скасування такої державної реєстрації земельної ділянки (ч. 1, 2, 6 ст. 16, ч. 9 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку, у тому числі щодо її цільового призначення (категорія земель, вид використання в межах певної категорії земель) та обмежень у її використанні. Однак, у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки Поземельна книга на неї закривається (ч. 1 ст. 24, ч. 4 ст. 25 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, зокрема, у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації (ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України).

При цьому, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки.

Разом з тим, державна реєстрація речових прав на земельні ділянки, у відповідності до ч. 10 ст. 79-1 ЗК України, здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до ст. 2, ч. 4 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав на земельну ділянку проводиться виключно за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку.

Згідно з абз. 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції на дату звернення з позовом) у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому п. 1 ч. 7 ст. 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому п. 1 ч. 7 ст. 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України.

Цією нормою допускаються такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи, які не є негаторним позовом, а саме, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; скасування державної реєстрації прав, тоді як правовими наслідками застосування таких способів захисту є припинення речового права, зареєстрованого за останнім набувачем на підставі скасованого судом незаконного рішення держреєстратора про державну реєстрацію прав, та подальше повернення речових прав у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, скасованої в судовому порядку.

Суд зауважує, що положення абз. 2, 3 ч. 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" послідовно узгоджуються з нормами п. 4, 5 ч. 1 ст. 14 цього Закону, відповідно до яких розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі: скасування державної реєстрації земельної ділянки; набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ.

3 метою відновлення порушених прав дійсного власника, забезпечення витребування спірної земельної ділянки та реєстрації права власності на таку земельну ділянку за належним власником, суд вважає, що належним способом судового захисту порушених прав та інтересів держави є судове рішення про скасування права власності Словечанської сільської ради на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0584, площею 0,897 га, а також скасування її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Крім того, прокурор просить зобов`язати Словечанську сільську раду повернути на користь держави в особі Житомирської ОДА земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0584, площею 0,897 га, під пам`яткою археології.

Як зазначалося вище, за ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно правових позицій викладених у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №557/303/21, від 17.05.2023 у справі №748/1335/20 зайняття земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка археології, потрібно розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави; у такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку доцільно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки.

Приписами ч. 4 ст. 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на те, що право власності на спірну земельну ділянку у відповідача 2) в силу законодавчо встановлених обмежень на оборот земель історико - культурного призначення не виникло, тому заявлена прокурором вимога про зобов`язання повернути спірну земельну ділянку на користь держави в особі Житомирської обласної державної (військової) адміністрації є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

4. Розподіл судового збору між сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Розподіл судових витрат врегульовано ст. 129 ГПК України, за п. 2 ч. 1 якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на задоволення позовних вимог, сплачений Житомирською обласною прокуратурою судовий збір у розмірі 12112,00 грн покладається на відповідачів рівними частинами.

Керуючись ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-3398/14-18-СГ від 27.08.2018 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель" в частині затвердження проєкту землеустрою щодо формування земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0584, площею 0,897 га.

3. Скасувати державну реєстрацію права власності Словечанської сільської ради на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0584, площею 0,897 га.

4. Зобов`язати Словечанську сільську раду (11122, Житомирська область, Коростенський район, с. Словечне, вул. Поліська, буд. 9; ) повернути на користь держави в особі Житомирської обласної державної (військової) адміністрації (10014, м. Житомир, майдан ім. С. П. Корольова, буд. 1; ) земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0584, площею 0,897 га.

5. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0584, площею 0,897 га, у Державному земельному кадастрі.

6. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (10002, Житомирська область, м. Житомир, вул. Довженка, буд. 45) на користь Житомирської обласної прокуратури (10002, м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 11, ) 6056,00 грн судового збору.

7. Стягнути з Словечанської сільської ради (11122, Житомирська область, Коростенський район, с. Словечне, вул. Поліська, буд. 9; ) на користь Житомирської обласної прокуратури (10002, м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 11, ) 6056,00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 31.12.25

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - Житомирській обласній прокуратурі через Електронний суд

3 - позивачу через Електронний суд

4, 5 - відповідачам через Електронний суд

6 - Управлінню культури та туризму Житомирської обласної державної адміністрації

на електронну адресу: