ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2025 р. Справа№ 910/11179/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Нечасний О.Л.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 22.12.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2025

у справі № 910/11179/24 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промисловий холдинг»

про стягнення 834 233,84 грн,

ВСТАНОВИВ:

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 13.01.2025 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Промисловий холдинг на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва 40 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із прийнятим додатковим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Промисловий холдинг звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2025 у справі № 910/11179/24 та постановити нове рішення, яким Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва у задоволенні заяви про розподіл 40 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що додаткове рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене при неправильному установлені обставин, які мають значення для справи, неправильно досліджено та надано оцінку наявним у справі доказам, додаткове рішення винесене при неправильному застосування норм матеріального права з порушенням норм процесуального права.

Зокрема скаржник вважає, що акт виконаних робіт № 11179 здачі-приймання послуг від 10.12.2024 на суму 40 000, 00 грн не є належним доказом понесених витрат на правову допомогу, а розмір витрат на професійну правничу допомогу є надмірним та необґрунтованим, штучно завищеним з метою надмірного збагачення. Відповідач зазначає, що відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, зокрема із зазначенням витраченого адвокатом часу на відповідні види робіт, ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. Й наостанок скаржник зазначає, що предмет спору у цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, справа є малозначною та розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а тому вартість правничої допомоги у розмірі 40 000, 00 грн є не обґрунтованою, не доведеною та безпідставно завищеною до предмета спору.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2025, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Промисловий холдинг на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2025 у справі № 910/11179/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/11179/24.

До Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/11179/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Промисловий холдинг на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2025 у справі № 910/11179/24. Зупинено дію додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2025 у справі № 910/11179/24 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги. Розгляд справи призначено на 07.05.2025.

23.04.2025 від позивача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2025 виправлено описку, допущену в резолютивній частині ухвали Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 а саме: замість слів "Повідомити учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 07.05.2025 о 11 год. 20 хв.", правильно читати: "Повідомити учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 28.05.2025 о 15 год. 00 хв."

28.05.2025 судове засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Іоннікової І.А. у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2025 розгляд справи призначено на 16.07.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2025 розгляд справи відкладено на 10.09.2025.

Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 20.08.2025 у зв`язку зі звільненням судді Іоннікової І.А. у відставку апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Скрипки І.М., суддів: Мальченко А.О., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2025 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2025 у справі № 910/11179/24, розгляд справи призначено на 27.10.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 в судовому засіданні оголошено перерву до 22.12.2025.

В судовому засіданні 22.12.2025 представники позивача надали усні пояснення по справі, відповіли на запитання суду, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представники відповідача в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 22.12.2025 оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 позовні вимоги повністю задоволено. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва" 834 233, 84 грн боргу, 10 010, 81 грн судового збору.

10.12.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва подало заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл 40000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 13.01.2025 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Промисловий холдинг на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва 40 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач подав належні докази понесення 40 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, а відповідач не довів неспівмірність цих витрат.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до чч. 1-3 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в позовній заяві вказано, що попередній орієнтовний витрат, які він очікує понести на правничу (правову) допомогу адвоката в суді першої інстанції складає 40 000, 00 грн, розмір якої буде деталізовано та уточнено в передбаченому процесуальним законодавством порядку.

Згідно з абз 2, ч. 8, ст. 128 Господарського процесуального кодексу України докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Заява позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відправлена до суду першої інстанції 10.12.2024.

Як вже було зазначено, рішення у даній справі ухвалене 09.12.2024.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що докази, які підтверджують витрати на професійну правничу допомогу позивача надані в межах строків встановлених Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.11.2021 у справі 910/7520/20).

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (такий висновок міститься в п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та в п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West" проти України").

Як вбачається з матеріалів справи, в якості доказів витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивач надав:

- копію договору № 22/05/24-01 про надання професійної правової (правничої) допомоги адвоката та юридичних послуг від 22.05.2024,

- додаткову угоду № 01 від 22.05.2024;

- платіжну інструкцію від 25.11.2024;

- акт № 11179 здачі-приймання послуг від 10.12.2024;

- ордер

- свідоцтво.

Відповідно до п. 1.1. договору виконавець зобов`язується здійснити захист, представництво та надати інші види правової (правничої) допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової (правничої) допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

Згідно з п. 4.1. договору за надані послуги з правової (правничої) допомоги (юридичні послуги) клієнт сплачує виконавцю гонорар (ціну послуги).

Розмір ціни послуг за правову (правничу) допомогу виконавця, в тому числі гонорару адвокатів за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану із наданням послуг за цим договором, включаючи підготовку до розгляду справи, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічників адвоката та інших залучених виконавцем спеціалістів, та порядок розрахунків визначаються згідно з умовами відповідної додаткової угоди. (п.4.2. Договору).

Відповідно до п. 1.4 додаткової угоди ціна послуг за дорученням (основний гонорар) в суді першої інстанції складає 40 000, 00 грн (сорок тисяч) без ПДВ. Вартість однієї години складає 5 000, 00 грн без ПДВ.

Пунктом 4.4. договору передбачено, що за кожним фактом надання послуг за домовленістю сторін виконавцем складається відповідний акт наданих послуг у двох примірниках, які направляються для підписання клієнту. Протягом п`яти календарних днів з дня направлення акту наданих послуг клієнт зобов`язаний підписати обидва примірника акту та повернути виконавцю один підписаний примірник акту наданих послуг або, у цей же строк, направити виконавцю мотивовану письмову відмову від підписання акту наданих послуг.

Також згідно з п. 1.5. додаткової угоди спосіб підтвердження виконання доручення: погоджений (затверджений) сторонами акт здачі-приймання послуг.

Між позивачем та адвокатом Лук`яненко В.О. складено акт № 11179 здачі-приймання послуг з правової (правничої) допомоги адвоката за договором № 22/05/24-01 про надання професійної правової (правничої) допомоги адвоката та юридичних послуг від 10.12.2024.

Відповідно п. 1 акту виконавець здав, а клієнт прийняв наступні послуги:

«- Аналіз, відбір та формування необхідних для справи доказів (бухгалтерської, договірної та іншої документації наданої клієнтом) для стягнення заборгованості; аналіз нормативно-правової бази та судової практики з питань стягнення заборгованості; узгодження з клієнтом правової позиції; підготовка та подача позовної заяви від 11.09.2024 про стягнення заборгованості за договором № 25/10 про надання послуг від 25.10.2007 до Господарського суду міста Києва 6 годин.

- підготовка та подача клопотання від 22.10.2024 про долучення доказів 2 години.

Загальна кількість витраченого часу становить 8 годин.

Вартість однієї години становить 5 000, 00 грн.

Загальна вартість наданих послуг становить 40 000, 00 грн.»

Згідно з п. 1.6. додаткової угоди порядок оплати доручення: на основі виставленого виконавцем рахунку на оплату протягом 5 (п`яти) банківських днів.

Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ ВЕРІТІ» виставлено позивачу рахунок № 11179 від 25.11.2024 на підставі договору № 22/05/24-01 від 22.05.2024 на оплату послуг з правової допомоги адвоката відповідно до додаткової угоди № 1 від 22.05.2024, господарська справа № 910/11179/24 вартістю 40 000, 00 грн.

Позивачем сплачено 40 000, 00 грн на користь Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ ВЕРІТІ» відповідно до платіжної інструкції № 2809 від 25.11.2024 з призначенням платежу: «оплата послуг з правової допомоги відповідно до доп.угоди № 01від 22.05.2024р госп. Справа 910/11179/24 без ПДВ».

Колегія суддів зазначає, що позовна заява та клопотання про долучення доказів складені адвокатом Лук`яненко В.О.

Отже, колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про, що вже колегією суддів зазначалось вище. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до ч. 1, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів, дослідивши надані позивачем докази понесення витрат на правову допомогу, погоджується з місцевим господарським судом, що витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 40 000, 00 грн. є співмірними із складністю предмету спору, у зв`язку з чим витрачання часу на надання послуг є виправданим, з огляду на що місцевий господарський суд обґрунтовано дійшов висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 40 000, 00 грн.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо).

Щодо доводів скаржника про відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, зокрема із зазначенням витраченого адвокатом часу на відповідні види робіт, колегія суддів зазначає, що вказане спростовується викладеним вище, а саме тим, що в акті № 11179 детально вказано найменування послуги із зазначенням витраченого адвокатом часу.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Як вже було зазначено вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 позовні вимоги повністю задоволено.

При цьому, постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 у справі № 910/11179/24 залишено без змін.

Отже, адвокат позивач в повній мірі виконав свої зобов`язання та досяг мети, на яку очікував позивач, а саме стягнення на його користь з відповідача заборгованості.

Стосовно доводів скаржника, що дана справа не є складною, колегія суддів наголошує, що розмір гонорару в сумі 40 000, 00 грн є цілком співмірним із предметом спору, а саме суми стягнення в розмірі 834 233, 84 грн.

Відтак, місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване додаткове рішення, правомірно врахував даний факт, та цілком обґрунтовано дійшов висновку, що розмір заявленої позивачем суми витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі ступенем складності справи, ціною позову та значенням справи для сторін, обсягом виконаних адвокатом робіт для надання правничої допомоги.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2025 у справі № 910/11179/24.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2025 у справі №910/11179/24 залишити без задоволення.

2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2025 у справі №910/11179/24 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/11179/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 06.02.2026.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

А.О. Мальченко