ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року м. Миколаїв Справа № 915/1097/25

Господарський суд Миколаївської області у складі:

судді Л.М. Ільєвої

при секретарі судового засідання І.С. Степановій

за участю представників:

від прокуратури - Яценко В.А.,

від позивача - не з`явився;

від відповідачів:

1) КУ "Казанківський навчально-виробничий комбінат" Казанківської селищної ради - не з`явився,

2) СТОВ "Відродження" - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом керівника Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області (56101, Миколаївська область, м. Баштанка, пров. Пожежний, 3, e-mail: ; ) в інтересах держави в особі Казанківської селищної ради (56002, Миколаївська область, Баштанський район, смт. Казанка, вул. Миру, 208; e-mail: ; ) до Комунальної установи "Казанківський навчально-виробничий комбінат" Казанківської селищної ради (56009, Миколаївська область, Казанківський район, с. Миколаївка, вул. Андрія Горбаня, 103; ) та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" (56000, Миколаївська область, Казанківський район, смт. Казанка, вул. Леніна, 22; ) про визнання недійсним договору про спільну діяльність, -

ВСТАНОВИВ:

Керівник Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Казанківської селищної ради до Комунальної установа "Казанківський навчально-виробничий комбінат" Казанківської селищної ради та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" про визнання недійсним договору від 12.02.2025 про спільний обробіток земельної ділянки (про спільну діяльність) та зобов`язання Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" повернути земельні ділянки з кадастровими номерами:01:000:0205 площею 20 га та :04:000:0902 площею 83,7268 га, володільцю - Казанківській селищній раді.

В обґрунтування позову прокурор посилається на таке.

Так, розпорядженням Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області від 26.05.1997 № 201-р Казанківському учбово-виробничому комбінату Казанківського району передано в постійне користування земельну ділянку площею 120 га, в межах території Казанківської селищної ради Миколаївської області для ведення дослідних і навчальних цілей. Право постійного користування засвідчено, виданим 11.07.1997 Казанківським районним відділом земельних ресурсів, Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії МК № 27, який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 8 у межах території Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області. Як вказує прокурор, в подальшому на підставі рішення Казанківської селищної ради №146/5 від 25.02.2021 здійснено зміну назви Казанківський учбово-виробничий комбінат Казанківського району на Комунальна установа «Казанківський навчально-виробничий комбінат». Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що за навчальним закладом Казанківський НВК зареєстроване право постійного користування земельними ділянками з кадастровими номерами :01:000:0205 (20 га) та :04:000:0902 (83,7268 га), які перебувають у комунальній власності на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин".

Як вказує прокурор, відповідно до п. п. 1.1, 1.4, 1.7. статуту Казанківського НВК, затвердженого рішенням Казанківської селищної ради від 25.02.2021 за № 146/5, заклад є юридичною особою, має печатку, штамп, ідентифікаційний код. Основною метою діяльності Казанківського НВК, згідно з п. 1.5. Статуту є забезпечення реалізації потреб людини у здобутті професійної освіти, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до її інтересів, здібностей, стану здоров`я та соціального замовлення суспільства і держави. З метою забезпечення належних умов для отримання дітьми освіти, заклад має у користуванні нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби тощо. Відповідно до п. 5.3 Статуту майно, що перебуває у користуванні Казанківського НВК, не підлягає вилученню, передачі іншим організаціям або використанню для цілей, що суперечать основним завданням навчально-виховного закладу. Відповідно до пункту 5.3 Статуту Казанківський НВК фінансується на нормативній основі за рахунок коштів місцевого бюджету, підприємств, а також джерел не заборонених чинним законодавством. Так, прокурор зазначає, що відповідно до Розпорядження Казанківської районної державної адміністрації від 11.07.1997 № 8 Казанківський НВК користується землею і несе відповідальність за дотримання вимог та норм з їх охорони.

За ствердженням прокурора, 12.02.2025 між Казанківським НВК та СТОВ «Відродження» укладено договір про спільний обробіток земельної ділянки (про спільну діяльність) (далі - Договір), яким фактично надано для обробітку строком до 12.02.2026, земельні ділянки з кадастровими номерами :01:000:0205 (20 га) та :04:000:0902 (83,7268 га), розташованих в межах території Казанківської селищної ради, які перебувають в постійному користуванні Казанківського НВК, відповідно до державного акту МК № 27.

Прокурор, із посиланням на ст. 92, 95 Земельного кодексу України, вважає, що вказаний договір не відповідає вимогам закону, суперечить інтересам держави та підлягає визнанню недійсним у судовому порядку, оскільки у постійного користувача відсутні повноваження на розпорядження земельною ділянкою, у вигляді її продажу або надання її в оренду.

Так, прокурор, посилаючись на норми ст. 1130 ЦК України та ст. 3 ГК України, вказує, що сторонами договору про спільну діяльність можуть бути тільки суб`єкти підприємництва - фізичні особи та/або комерційні організації. Некомерційна організація може бути учасником такого договору, якщо ця діяльність не суперечить її статутній меті.

Прокурор зауважує, що в даному випадку освітній заклад не може бути учасником спільної діяльності, метою якої є отримання прибутку.

Прокурор зауважує, що відповідно до п. 133.4.6 Податкового кодексу України, бюджетні заклади не є платниками податку оскільки є неприбутковими. Відповідно до Статуту Казанківського НВК (п. 5.1) фінансується на нормативній основі за рахунок коштів місцевого бюджету, підприємств, а також джерел не заборонених чинним законодавством. Казанківський НВК є неприбутковою організацією. Кошти Казанківського НВК, одержані від здійснення або на здійснення діяльності, передбаченої цим Статутом, не вважаються прибутком і не оподатковуються. За вказаних обставин Казанківський НВК не може бути учасником спільної діяльності з метою отримання прибутку.

Так, посилаючись на ст. 317, ст. 1132, ч. 1 ст. 1133 ЦК України, прокурор зауважує, що вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність. За домовленістю сторін у договорі про спільну діяльність визначається досягнута домовленість сторін діяти спільно з метою отримання прибутку, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, вклади сторін, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови. Відтак, прокурор зробив висновок, що спільний обробіток земельної ділянки передбачає наявність у сторін певної матеріально-технічної бази (сільськогосподарської техніки, паливно-мастильних матеріалів, добрива, робочої сили тощо) та спільні дії з метою отримання прибутку.

Як вказує прокурор, п. 1 договору визначено, що сторони зобов`язуються шляхом об`єднання зусиль та наявних матеріально-технічних ресурсів, у рамках чинного законодавства України уклали цей договір з метою спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення наступних спільних господарських цілей: виробництва (вирощування), переробки, споживання та реалізації сільськогосподарської продукції, в т.ч. вирощування зернових культур; вирощування олійних культур на земельних ділянках загальною площею 103, 7268 га, яка знаходиться в постійному користуванні Казанківського НВК. Відповідно до п. 3.1.1 договору Казанківський НВК у термін протягом 15 (п`ятнадцяти) днів із моменту підписання договору зобов`язався надати СТОВ «Відродження» земельну ділянку, яка підлягає спільному обробітку площею 103,7268 га, яка знаходиться в постійному користуванні Казанківського НВК. Розділом 4 договору сторони узгодили зобов`язання СТОВ «Відродження». Так, в п. 4.1.1 договору передбачено обов`язок СТОВ «Відродження» протягом 15 (п`ятнадцяти) днів після підписання цього договору приступити до здійснення цілей та мети, визначених умовами договору. Наступними пунктами цього розділу, а саме 4.1.2 - 4.1.10 визначено зобов`язання підприємства щодо забезпечення обробітку переданих за договором земельних ділянок загальною площею 103,7268 га.

На думку прокурора, вищевикладені обставини свідчать про виникнення між Казанківським НВК та СТОВ «Відродження» правовідносин в яких сторони фактично виконують узгоджені зобов`язання, незважаючи на наявність порушень, допущених при виникненні цих зобов`язань.

Прокурор вказує, що відповідно до Розділу 3 Положення про учнівські навчально-дослідні земельні ділянки, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 30.01.2015 № 68, основними напрямами діяльності учнів на ділянці є вирощування рослин і тварин, спостереження за їхнім ростом і розвитком, проведення практичних занять, дослідів згідно з відповідними навчальними програмами. Згідно розділу 3 вищезазначеного Положення, дослідна та практична робота учнів на ділянці проводиться на основі знань, яких вони набули в процесі вивчення основ наук, з використанням досягнень сучасної науки, досвіду вирощування якісної сільськогосподарської продукції. Для ефективної роботи на ділянці учні організовуються в гуртки, клуби, ланки, групи тощо. Разом із тим прокурор з посиланням на відповідь Казанківського НВК від 14.03.2025 зазначає, про недостатність у Казанківського НВК придатної техніки для здійснення обробітку переданих в користування земельних ділянок та те що здобувачі освіти та вчителі Казанківського НВК протягом 2024-2025 років не залучались до обробітку вказаних земельних ділянок, тобто в розумінні спільної діяльності, вклад Казанківський НВК фактично зведений до передачі СТОВ «Відродження» в користування зазначених земельних ділянок, які самому Казанківському НВК не належить, та перебувають в його користуванні. Відтак, прокурор стверджує, що Казанківський НВК фактично передав СТОВ «Відродження» на платній основі земельні ділянки, що перебувають у постійному користуванні навчального закладу. Тому, положення договору повинні відповідати законодавству, що регулює правовідносини у сфері оренди землі.

Прокурор, посилаючись на ст. ст. 317, 1137, 1138, 1139 ЦК України, вказує, що визначальним при розподілі прибутку, спільних витрат, збитків та відповідальності за спільними зобов`язаннями є визначені вклади сторін (їх частки), які вони об`єднують для здійснення спільної діяльності. Разом з тим, за ствердженням прокурора, хоча розділом 2 договору про спільний обробіток земельної ділянки (про спільну діяльність) вклади сторін передбачені, проте спірний правочин про спільну діяльність, який укладено між Казанківським НВК та СТОВ «Відродження», містить істотні умови договору оренди землі, а саме: об`єкт оренди (п. 3.1.1 договору), строк дії договору оренди (п. 9.1 договору), орендна плата із зазначенням її розміру, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення (розділ 8 договору).

Із посиланням на ст. 13 Закону України "Про оренду землі", прокурор зазначає, що правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане в користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки).

Як вважає прокурор, укладаючи договір про спільну діяльність, Казанківський НВК та СТОВ «Відродження» мали намір приховати правовідносини оренди землі, оскільки умовами договору передбачено фактичну передачу права користування земельними ділянками з метою здійснення господарської діяльності (виробництво сільськогосподарської продукції). Прокурор зазначає, що договір формально містить мету використання земельних ділянок в цілях практичної підготовки учнів однак, як зазначено вище, учні та вчителі Казанківського НВК протягом 2024-2025 навчальних років до обробітку вказаних земельних ділянок не залучались.

За ствердженням прокурора, враховуючи те, що договір про спільний обробіток земельної ділянки (про спільну діяльність) укладено між Казанківський НВК та СТОВ «Відродження» з метою приховання іншого правочину - договору оренди землі, оскільки вказаний договір містить всі істотні умови характерні для оренди, відтак вказаний правочин відповідно до ч. 1 ст. 235, ст. 317 ЦК України є удаваним.

Як зазначає прокурор із посиланням на ст. 122, 124 ЗК України, земельним законодавством не передбачено право постійного користувача розпоряджатись земельною ділянкою шляхом передачі її іншим особам у платне користування. Відтак, сторонами не дотримано встановлений нормами земельного законодавства порядок щодо передачі в оренду спірної земельної ділянки.

За ствердженням прокурора, відсутність акту обміру земель є неналежним оформленням відносин оренди земельної ділянки і є тим способом, завдяки якому досягається прихована мета передачі в користування земельної ділянки. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду Касаційного господарського суду від 10.05.2018 у справі № 924/263/17.

Прокурор вказує, що згідно з Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії МК 27 зазначена земельна ділянка надана для навчальних цілей і ведення сільського господарства. Натомість, як вказує прокурор, підприємство використовує земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тобто для здійснення підприємницької діяльності з метою отримання прибутку, чим порушено принцип цільового використання землі, передбачений ст. 96 ЗК України та згідно з вимогами ст. 21 ЗК України є підставою для визнання недійсною угоди щодо даної земельної ділянки.

Також прокурор із посиланням на ст. 20 та 96 ЗК України вказує, що спірна земельна ділянка повинна використовуватися навчальним закладом виключно для вказаних цілей, адже самостійна зміна виду використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення її користувачем не допускається. Відтак, прокурор стверджує, що оскільки зазначений договір не є договором про спільну діяльність, а є прихованим договором оренди землі, його зміст суперечить вимогам ЦК України, ЗК України, Закону України «Про оренду землі», не відповідає статутній меті діяльності Казанківськго НВК, не спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним та укладений з порушенням вимог нормативно-правових актів до такого виду договорів, тому наявні підстави для визнання цього договору недійсним.

Прокурор зазначає, що права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 317, 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. За ствердженням прокурора, спірна земельна ділянка знаходиться в постійному користуванні Казанківського НВК і відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України перебуває у комунальній власності, що підтверджується також наказом ГУ ДГК у Миколаївській області та актом приймання-передачі земельних ділянок від 01.04.2025.

Як зазначає прокурор, рішенням Казанківської селищної ради № 857/24 від 29 вересня 2023 року затверджено Порядок здійснення державного контролю за порушенням земельного законодавства та відшкодування безпідставно збережених коштів за використання земель комунальної власності територіальної громади Казанківської селищної ради. Відтак, прокурор стверджує, що Казанківська селищна рада має право звернутися до суду за захистом порушеного права як власник та розпорядник земель сільськогосподарського призначення комунальної власності.

Прокурор вказує, що про зазначені порушення вимог законодавства України Баштанською окружною прокуратурою 02.04.2025 проінформовано Казанківську селищну раду запитом за вих. № 52/2-2040 вих.-25. Згідно відповіді Казанківської селищної ради № 02.03-7/4/3/273 від 30.04.2025 зазначений орган місцевого самоврядування не звертався до суду з позовом про визнання недійсним договору про спільний обробіток земельної ділянки (про спільну діяльність), укладеним між СТОВ «Відродження» та Казанківським НВК, та щодо повернення земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0205 (20 га) та :04:000:0902 (83,7268 га), також протягом найближчого часу не планує звертатися до суду з цих питань у зв`язку з направленням бюджетних коштів на пріоритетні та невідкладні заходи в умовах воєнного стану. Відтак, на думку прокурора, незважаючи на факт незаконної передачі навчальним закладом земельних ділянок комунальної форми власності у користування СТОВ «Відродження», Казанківською селищною радою чи самим Казанківським НВК не вжито дієвих заходів реагування, у зв`язку із чим прокурор з метою захисту інтересів держави звертається до суду з позовом в інтересах держави в особі Казанківської селищної ради про визнання спірного правочину недійсним та повернення земельних ділянок у розпорядження Казанківської селищної ради.

При цьому прокурор зауважує, що враховуючи, що Казанківська селищна рада не є стороною договору про спільну діяльність з СТОВ «Відродження», а земельні ділянки знаходяться на праві постійного користування в Казанківському НВК, належним способом захисту є зобов`язання СТОВ «Відродження» повернути земельні ділянки Казанківській селищній раді з використанням правового механізму передбаченого ст. ст. 391, 1212 ЦК України.

Щодо представництва прокурором інтересів держави суді заявник зазначає наступне.

Згідно із ст. 131-1 Конституції України, на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Право звернення прокурора до суду в інтересах держави передбачено також ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 53 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч.3 ст.23 зазначеного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Частиною 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Як вказує прокурор, поняття "інтереси держави" на даний час в законі не закріплене, проте таке визначення міститься в рішенні Конституційного суду України від 08.04.1999 № 3- рп/99, згідно з яким поняття "інтереси держави" є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор або його заступник самостійно визначає, з посиланням на законодавство, підстави подання позову, вказує в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Так, п. 3 вказаного Рішення суд в загальному, не пов`язуючи поняття з конкретними нормами, які підлягають тлумаченню, вказує, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих за захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

За ствердженням прокурора, використання СТОВ «Відродження» земельних ділянок комунальної власності порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, втраті з боку держави контролю над процесами оренди земельних угідь і виробництва сільгосппродукції в країні, суперечить державній політиці у сфері земельних відносин. Використання земель із порушенням вимог чинного законодавства не може відповідати суспільному інтересу та порушує інтереси держави, як гаранта дотримання принципу верховенства права у країні. Прокурор зазначає, що законність відчуження прав на землю та її раціональне використання становлять посилений суспільний інтерес. Додержання законності при набутті прав користування земельними ділянками є невід`ємними складовими земельної реформи. Протидія незаконному заволодінню правами на землі державної власності має важливе значення для економіки та безпеки держави. Передача земель державної форми власності за відсутності надання відповідного дозволу та зареєстрованого договору оренди землі з одночасною незаконною зміною її цільового призначення призводить до необлікованого використання земель, їх псування та втрати корисних властивостей. Наведене, у свою чергу, сприяє тінізації аграрного сектору економіки та втраті з боку держави загалом контролю над процесами оренди земельних угідь і виробництва сільськогосподарської продукції в країні, може негативно позначитись на родючості землі.

Прокурор стверджує, що якби Казанківський НВК використовував земельні ділянки самостійно, 100% валового збору урожаю належало б освітній установі. Порушення інтересів держави у даному випадку полягає у тривалому, без законних підстав користуванні СТОВ «Відродження» земельними ділянками сільськогосподарського призначення, що призводить до ненадходження плати за землю, яка перебуває в комунальній власності, в обсягах і порядку, визначеному законом, що, в свою чергу, має наслідком невиконання прибуткової частини місцевого бюджету таким чином і в такий спосіб, як це унормовано законодавцем. Відтак, на думку прокурора, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 23.07.2025 р. вказану позовну заяву керівника Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Казанківської селищної ради прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1097/25, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, при цьому підготовче засідання призначено на 15.08.2025 о 09:30.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 15.08.2025 р. по справі № 915/1097/25 підготовче засідання відкладено на 08.09.2025 р. о 14:00 з огляду на неявку сторін в підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08.09.2025 р. у справі № 915/1097/25 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, та підготовче засідання відкладено на 06.10.2025 р. о 15:30.

26.09.2025 р. від відповідача-1 КП "Казанківський навчально-виробничий комбінат" Казанківської селищної ради до господарського суду поштою надійшла заява про закриття провадження у справі в частині (вх. № 12739/25), згідно з якою заявник просить закрити провадження у справі в частині щодо повернення земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0205 (20 га) та :04:000:0902 (83,7268 га). Так, відповідач-1 вказує, що 07.08.2025 між ним та СТОВ "Відродження" укладено акт про повернення спірних земельних ділянок постійному користувачу. На думку відповідача-1, повернення земельної ділянки, яка перебуває на праві постійного користування у відповідача-1, свідчить про відсутність предмету спору. Також відповідач-1 просить справу розглядати без його участі та зазначає, що інші позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

06.10.2025 р. від Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла заява ( вх. № 14072/25), згідно з якою прокурор з метою приведення позовних вимог у відповідність з діючим законодавством уточнив формулювання заявлених позовних вимог, виклавши їх в наступній редакції:

- визнати недійсним договір про спільний обробіток земельної ділянки (про спільну діяльність), укладений 12.02.2025 між Казанківським НВК () та СТОВ "Відродження" ();

- зобов`язати СТОВ "Відродження" () повернути земельні ділянки з кадастровими номерами :01:000:0205 площею 20 га та :04:000:0902 площею 83,7268 га власнику - Казанківській селищній раді ();

- стягнути пропорційно з Казанківського НВК () та СТОВ "Відродження" () на користь Миколаївської обласної прокуратури судовий збір за подання до суду позовної заяви.

В підготовчому засідання 06.10.2025 р. судом було розглянуто заяву прокурора про уточнення позовних вимог (вх. № 14072/25 від 06.10.2025 р.), за результатами розгляду якої судом протокольною ухвалою прийнято вказану заяву до розгляду та вирішено розгляд позовних вимог здійснювати з урахуванням вказаної заяви.

Разом з цим, у підготовчому засіданні 06.10.2025 р. судом було встановлено, що з огляду на подання заяви про закриття провадження до суду відповідачем-1, який не здійснив реєстрацію електронного кабінету, така заява згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 170 ГПК України не може бути прийнята судом до розгляду та підлягає поверненню.

Так, у підготовчому засіданні господарського суду 06 жовтня 2025 року по справі №915/1097/25 за участю прокурора судом було протокольно оголошено перерву до 22 жовтня 2025 року о 14 год. 00 хв. в порядку ч. 5 ст. 183 ГПК України, про що під розписку повідомлено прокурора, та ухвалою суду від 06.10.2025 повідомлено позивача та відповідачів.

09.10.2025 р. від відповідача-1 КП "Казанківський навчально-виробничий комбінат" Казанківської селищної ради до господарського суду поштою надійшла заява про закриття провадження у справі в частині (вх. № 14277/25), згідно з якою заявник просив закрити провадження у справі в частині щодо повернення земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0205 (20 га) та :04:000:0902 (83,7268 га). Так, відповідач-1 вказує, що 07.08.2025 між ним та СТОВ "Відродження" укладено акт про повернення спірних земельних ділянок постійному користувачу. На думку відповідача-1, повернення земельної ділянки, яка перебуває на праві постійного користування у відповідача-1, свідчить про відсутність предмету спору. Також відповідач-1 просив справу розглядати без його участі та зазначає, що інші позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

У підготовчому засіданні за результатами розгляду заяв відповідача про закриття провадження у справі судом постановлено ухвалу про повернення вказаних заяв на підставі абз. 2 ч. 4 ст. 170 ГПК України.

Наразі у підготовчому засіданні прокурор зазначив про повернення спірної земельної ділянки та повідомив про наявність підстав для закриття провадження в частині позовної вимоги щодо повернення земельної ділянки та просив надати час для подання до суду відповідних доказів.

Так, у підготовчому засіданні господарського суду 22 жовтня 2025 року по справі №915/1097/25 за участю прокурора судом було протокольно оголошено перерву до 31 жовтня 2025 року об 11 год. 00 хв. в порядку ч. 5 ст. 183 ГПК України, про що під розписку повідомлено прокурора, а також ухвалою суду від 22.10.2025 в порядку ст. 120 ГПК України повідомлено сторін.

30.10.2025 р. від Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла заява про закриття провадження в частині позовних вимог щодо повернення земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0205 площею 20 га та :04:000:0902 площею 83,7268 га (вх. № 15209/25), оскільки від представника відповідача - Казанківського НВК 18.08.2025 до Баштанської окружної прокуратури надійшов акт від 07.08.2025 про повернення вказаних земельних ділянок постійному користувачу. Крім того прокурор вказав, що 28.10.2025 від Казанківської селищної ради надійшов лист, відповідно до якого селищна рада як власник вказаних земельних ділянок не заперечує щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо повернення земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0205 площею 20 га та :04:000:0902 площею 83,7268 га. Водночас, прокурор підтримав позовні вимоги про визнання недійсним договору від 12.02.2025, що був укладений між Казанківським НВК та СТОВ "Відродження" про спільний обробіток земельної ділянки (про спільну діяльність).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 31.10.2025 р. провадження у справі № 915/1097/25 в частині позовних вимог керівника Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Казанківської селищної ради до Комунальної установи "Казанківський навчально-виробничий комбінат" Казанківської селищної ради та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" про зобов`язання Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" повернути земельні ділянки з кадастровими номерами :01:000:0205 площею 20 га та :04:000:0902 площею 83,7268 га, володільцю - Казанківській селищній раді закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору. Також вказаною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі № 915/1097/25 в частині вимог керівника Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Казанківської селищної ради до Комунальної установи "Казанківський навчально-виробничий комбінат" Казанківської селищної ради та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" про визнання недійсним договору про спільну діяльність, та справу у вказаній частині призначено до судового розгляду по суті в засіданні суду на 24 листопада 2025 року о 11:30.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 24.11.2025 розгляд справи № 915/1097/25 відкладено на 15 грудня 2025 року о 14:30.

Відповідачі - Комунальна установа "Казанківський навчально-виробничий комбінат" Казанківської селищної ради та Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Відродження" відзив на позов у встановлений судом строк не надали, в засідання суду не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідачі повідомлялись судом належним чином шляхом надсилання ухвал суду на адреси відповідачів.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Так, згідно наявних в матеріалах справи поштових повідомлень ухвала суду від 23.07.2025 про відкриття провадження була вручена відповідачу Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Відродження" 06.08.2025, ухвала суду від 15.08.2025 про відкладення підготовчого провадження була вручена відповідачу Комунальній установі "Казанківський навчально-виробничий комбінат" Казанківської селищної ради 01.09.2025.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.

Виходячи з вищевикладених положень ГПК України та встановлених обставин щодо порядку викликів і повідомлень відповідача, суд вважає, що відповідачі є належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду, що наділяє суд правом розглядати справу без їх участі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З огляду на ненадання відповідачами відзиву, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи по суті в судовому засіданні 15.12.2025 р. прокурор підтримав позовні вимоги про визнання недійсним договору та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі.

В судовому засіданні 15.12.2025 судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення.

Заслухавши пояснення прокурора, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд встановив наступне.

На підставі розпорядження Казанківської районної ради народних депутатів від 26.05.1997 р. №201-р Казанківському учбово-виробничому комбінату Казанківського району видано Державний акт на право постійного користування землею серії МК №27, який за реєстрова в книзі записів державних актів на право постійного користування за №8 від 11.07.1997 р. Відповідно до акту Казанківському учбово-виробничому комбінату Казанківського району надається у постійне користування 120,0 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування; землю надано у постійне користування для навчальних цілей і ведення сільського господарства. Матеріали справи містять план зовнішніх меж землекористування та акт про встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0205 площею 20 га, що розташована за адресою Миколаївська область, Баштанський район, Казанківська селищна рада, з цільовим призначенням 01.13 для іншого сільськогосподарського призначення, категорії земель: землі сільськогосподарського призначення належить Казанківській селищній раді, право постійного користування земельною ділянкою належить Комунальній установі «Казанківський навчально-виробничий комбінат» Казанківської селищної ради.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав (довідка №417922349 від 14.03.2025) у реєстрі міститься запис 55899544 від 12.07.2024, згідно якого Комунальна установа «Казанківський навчально-виробничий комбінат» Казанківської селищної ради наділена правом постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:000:0205 площею 20 га, яка на праві власності належить Казанківській селищній раді (номер відомостей про речове право 54153636).

Відповідно до витягу №НВ-025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0205 становить 608650,4 грн.

Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0902 площею 83,7268 га, що розташована за адресою Миколаївська область, Баштанський район, Казанківська селищна рада, з цільовим призначенням 01.13 для іншого сільськогосподарського призначення, категорії земель: землі сільськогосподарського призначення належить Казанківській селищній раді.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав (довідка №417922599 від 14.03.2025) право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0:04:000:0902 площею 83,7268 га належить Казанківській селищній раді (номер відомостей про речове право 54153636).

Відповідно до витягу №НВ-025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0902 становить 2832131,45 грн.

Відповідно до п. 1.1., 1.4., 1.5. статуту Комунальної установи «Казанківський навчально-виробничий комбінат» Казанківської селищної ради Миколаївської області, затвердженого рішенням Казанківської селищної ради 25.02.2021 № 146/5 (далі Статут гімназії), Комунальна установа «Казанківський навчально-виробничий комбінат» Казанківської селищної ради є правонаступником Казанківського міжшкільного навчально-виробничого комбінату Казанківської районної ради Миколаївської області. Заклад освіти є юридичною особою, може мати свої печатку і штамп встановленого зразка, бланки з власними реквізитами. Головною метою функціонування навчального закладу є забезпечення реалізації потреб людини у здобутті професійної освіти, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до її інтересів, здібностей, стану здоров`я та соціального замовлення суспільства і держави. Згідно з п. 1.7. Статуту навчальний заклад самостійно приймає рішення і здійснює діяльність в межах своєї компетенції, передбаченої законодавством України та власним Статутом. Відповідно до п. 5.1. Статуту КНВК фінансується на нормативній основі за рахунок коштів місцевого бюджету, підприємств, а також джерел не заборонених чинним законодавством. Згідно з п. 5.3. Статуту майно, що перебуває у користуванні КНВК, не підлягає вилученню, передачі іншим організаціям або використанню для цілей, що суперечать основним завданням навчально-виховного закладу.

12.02.2025 р. між Казанківським міжшкільним навчально-виробничим комбінатом (сторона-1) та СТОВ «Відродження» (сторона-2) укладено договір про спільний обробіток ділянки (про спільну діяльність), згідно з розділом 1 якого сторони за даним договором зобов`язуються шляхом об`єднання зусиль (без об`єднання вкладів сторін) та наявних матеріально-технічних ресурсів, у рамках чинного законодавства України та у відповідності до положень ст. ст. 1130-1143 Цивільного кодексу України, ст. ст. 19, 22, 23, 33, 92 Земельного кодексу України, інших нормативно-правових актів, уклали цей договір з метою спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення наступних спільних господарських цілей: виробництва (вирощування), переробки, споживання та реалізації сільськогосподарської продукції, в т.ч.: вирощування зернових культур; вирощування олійних культур на земельній ділянці 103,7268 га, яка знаходиться в постійному користуванні Казанківського НВК, в повній відповідності до цільового призначення земельної ділянки, визначеної правоустановлюючим документом (Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою) та відповідними правовими нормами Земельного кодексу України - ведення підсобного сільського господарства (ведення товарного сільського господарства).

Згідно з п. 2.1.1. - 2.1.3 договору для швидкого досягнення цілей за даним договором сторони зобов`язуються: обмінюватися наявною у їхньому розпорядженні інформацією з аспектів взаємного інтересу; проводити спільні консультації з узгодженої тематики для обговорення питань пов`язаних з виконанням даного договору; у випадку необхідності здійснювати взаємне кредитування та фінансування на безвідсотковій основі у відповідності до угод, що укладаються.

Пунктом 3.1.1 договору передбачено, що сторона-1 за даною угодою зобов`язується: у термін протягом 15 (п`ятнадцяти) днів із моменту підписання цього договору надати земельну ділянку, яка підлягає спільному обробітку згідно додатку № 1, що є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 4.1.1. - 4.1.11 договору сторона-2 зобов`язується:

- у термін протягом 15 (п`ятнадцять) днів після підписання цього договору приступити до здійснення цілей та мети, визначених умовами даного договору;

- проводити спільний обробіток землі, вирощування, збирання та переробку сільськогосподарської продукції, проводити в терміни та строки визначені учбовим закладом учбові, навчальні, ознайомчі, екскурсійні заходи (в т. ч. не виключено практичні та лабораторні заняття) на вище означеному масиві землі із залученням висококваліфікованих спеціалістів, фахівців, новітніх технологій та сучасної техніки;

- власним коштом проводити необхідний комплекс заходів, спрямованих на забезпечення повного сільськогосподарського циклу агрономічних робіт, пов`язаних з вирощуванням сільськогосподарської продукції, веденням підсобного господарства (товарного сільськогосподарського виробництва).

- здійснювати виробничий процес із залученням власного машино-тракторного парку, відповідним технічним обладнанням та агрегатами, інвентарем, паливно-мастильним, насіннєвим матеріалом, добривами та іншими спеціалізованими хімічними засобами;

- своєчасно та в повному обсязі проводити всі необхідні операції по обробітку землі у відповідності до агрономічних вимог, технологій та їх термінів, інших вимог природоохоронного та екологічного законодавства;

- проводити всі необхідні заходи по захисту рослин у боротьбі із шкідниками та хворобами рослин;

- забезпечувати додержання встановлених відповідно до агротехнічних вимог сівозміну сільськогосподарських культур на вище означеній земельній ділянці;

- надавати стороні-1 інформацію про перебіг виконання спільних проектів;

- у встановленому порядку вирішувати питання фінансування виробництва (вирощування, переробки, зберігання, транспортування та реалізації сільськогосподарської продукції);

- проводити поставку необхідних матеріально-технічних ресурсів та основних засобів для виконання визначених робіт;

- зареєструвати даний договір у встановленому законом порядку.

Згідно з п. 5.1. договору ведення спільних справ за даним договором здійснюється за взаємною угодою сторонами, яка приймається на зборах представників сторін.

Відповідно до п. 6.1.1 - 6.1.3 договору внесок сторони-1:

- земельна ділянка, згідно додатку № 1, надана стороні-2 в період дії даного договору, що належить стороні-1 на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії МК № 27 і не передається стороні-2.

- порядок і терміни подачі внесків: протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з моменту підписання даного договору;

- земельна ділянка сторони-1 є державною власністю, знаходиться постійному користуванні останнього і підлягають використанню за цільовим призначенням, передбаченим земельним Законодавством та іншими нормативними актами, зокрема вимогами Земельного кодексу України, цим договором. Правовий статус земельної ділянки залишається незмінним на весь період дії договору.

Пунктом 6.2.1. договору передбачено, що внесок сторони-2: - особиста трудова участь, майно (складські приміщення, сільськогосподарська техніка та обладнання, грошові кошти.

Згідно з п. 6.2.2. договору порядок і терміни подачі внесків: по мірі необхідності виконання робіт, пов`язаних з виконанням умов договору, в т.ч. й проведення фінансування цих робіт.

Відповідно до п. 7.1. договору майно, та інші товаро-матеріальні цінності, набуті сторонами внаслідок здійснення спільної діяльності, складають їх спільну часткову власність.

Згідно з п. 7.3. договору кошти, отримані за цим договором у результаті спільної діяльності, використовуються в першу чергу на відшкодування матеріальних затрат.

Відповідно до п. 8.1. договору оподаткування результатів діяльності по спільному обробітку земельних ділянок здійснюється стороною-2, в порядку передбаченому чинним законодавством України (відповідними нормами Податкового кодексу України).

Пунктом 8.2. договору передбачено, що фактичний розподіл результатів спільної діяльності здійснюється шляхом перерахування відповідних грошових коштів стороні-1 та утримання відповідної частки стороною-2.

Відповідно до п. 8.3. договору сторони досягли згоди, що частка сторони-1 результатів від спільної діяльності є фіксованою, незалежно від фінансових результатів спільної діяльності та вноситься стороні-1 виключно в грошовій формі.

Згідно з п. 8.5.1., 8.5.2. договору кошти отримані від спільного обробітку земельних ділянок розподіляються між сторонами в таких розмірах:

- стороні-1: не менше 5500,00 грн. за 1 га. Щорічно ця сума уточнюється додатковою угодою з урахуванням індексу інфляції (за даними Держкомстату) та у інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

- стороні-2: залишок від результатів спільного обробітку земельних ділянок, після внесення фіксованої частки стороні-1, покриття відповідних збитків, витрат та сплати податків.

Відповідно до п. 9.1. договору договір укладено строком на один рік та діє з моменту його підписання сторонами (набуття чинності) до закінчення с/г робіт.

Згідно з п. 10.2. договору даний договір може бути розірваний за заявою однієї із сторін при невиконанні другою стороною своїх зобов`язань. У цьому випадку всі наслідки розірвання покладаються на винну сторону.

Пунктом 13.1. договору передбачено, що договір може бути розірваний у разі прийняття органами державної виконавчої влади урядових рішень стосовно зміни статусу сільськогосподарських земель, вилучення земельної ділянки та передачі їх іншому користувачу або власнику, втрати права постійного користування землею.

Договір підписано сторонами та скріплено печатками сторін.

В подальшому, як встановлено судом, СТОВ «Відродження» було повернуто земельну ділянку площею 103,7268 га Казанківському НВК, про що сторонами було складено акт повернення земельної ділянки від 07.08.2025 р.

Відповідно до листа інформації Казанківського навчально-виробничого комбінату №1 від 14.03.2025 в 2024-2025 н.р. навчальний процес в КНВК призупинено, вчителі та учні до обробітку земельної ділянки не залучалися, с/г техніки та людей для повного циклу обробітку земельної ділянки в КНВК недостатньо. Також у листі зазначено, що акт про передачу земельної ділянки СТОВ «Відродження» не складався, так як земельна ділянка не передається, а надається для обробітку на один рік до закінчення с/г робіт, кошти згідно договору СТОВ «Відродження» за 2024 рік сплатили в повному обсязі.

У листі від 02.04.2025 №52/2-2040вих-25 прокурор повідомив Казанківську селищну раду про те, що Баштанською окружною прокуратурою під час вивчення стану додержання вимог законодавства при використанні земель сільськогосподарського призначення установлено, що Комунальна установа «Казанківський навчально-виробничий комбінат» Казанківської селищної ради Миколаївської області незаконно розпорядився земельною ділянкою комунальної форми власності та просив надати інформацію про вжиття відповідних заходів для усунення встановлених порушень, а у разі невжиття таких заходів повідомити про причини, та чи планується їх вжиття у подальшому.

Згідно відповіді Казанківської селищної ради № 02.03-7/4/3/273 від 30.04.2025 зазначений орган місцевого самоврядування не звертався до суду з позовом про визнання недійсним договору про спільну діяльність, укладеним між ТОВ «Відродження» та Казаківським НВК щодо повернення земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0205 площею 20 га, :04:000:0902 площею 87,7268 га, та протягом найближчого часу не планує звертатися до суду з цих питань у зв`язку з направленням бюджетних коштів на пріоритетні та невідкладні заходи в умовах воєнного стану.

У листі від 27.06.2025 №52/2-3738вих-25 прокурор повідомив Казанківську селищну раду в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру, що Баштанською окружною прокуратурою в порядку господарського судочинства буде скеровано до суду позовну заяву на захист інтересів держави в особі Казанківської селищної ради Миколаївської області до Казанківського НВК та СТОВ «Відродження» про визнання недійсним договору про спільну діяльність та зобов`язання повернути земельну ділянку.

Вважаючи, що договір від 12.02.2025 р. про спільну діяльність є удаваним та вчинений сторонами для приховування іншого правочину - договору оренди земельної ділянки, прокурор в інтересах держави в особі Казанківської селищної ради Миколаївської області звернувся до господарського суду з даним позовом про визнання вказаного договору недійсним.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною 3 ст. 53 ГПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Відтак, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічні висновки викладено у пунктах 38-40, 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі N 912/2385/18).

Отже, прокурор звертаючись до суду в інтересах держави, має визначити компетентний орган та довести у чому полягає невжиття компетентним органом заходів для захисту порушених прав, які підлягають захисту у спосіб, який обрав прокурор, і зокрема, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Як вказує прокурор, звернення з даним позовом зумовлено потребою у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності використання земельної ділянки, що перебувають під особливою охороною держави і дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора. Окрім того, за твердженнями прокурора, інтересам держави заподіяного шкоду у вигляді не надходження коштів за фактичне користування земельною ділянкою з цільовим призначенням для дослідних і навчальних цілей, а також не отримання освітнім закладом, якому земельні ділянки належать на праві постійного користування у повному обсязі (100 %) урожаю та доходу від використання таких земельних ділянок, які міг би отримати Казанківський НВК, тоді як на даний час земельна ділянка використовується СТОВ «Відродження» з порушенням вимог земельного та цивільного законодавства, з порушенням її цільового призначення без належних правових підстав.

Як вказує прокурор, враховуючи вимоги ст. 145 Конституції України та ст. 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Казанківська селищна рада Миколаївської області є органом, уповноваженими здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, і є належним позивачем поданій справі.

В подальшому, прокурор звернувся до позивача з повідомленням від 27.06.2025 №52/2-3738вих-25 в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" про намір звернутися до суду із відповідним позовом.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про дотримання прокурором вимог, передбачених ст. 23 Закону України Про прокуратуру для представництва прокурором інтересів держави в суді та можливості розгляду позовних вимог по суті.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Верховним Судом України в постанові від 07.09.2016 по справі N 6-1026цс16 було зазначено, що за удаваним правочином сторони умисно оформлюють однин правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.

За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин (постанова КГС ВС від 25.04.2023 у справі № 915/857/20).

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, заявник має довести: 1) факт укладання правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків ніж ті, що передбачені удаваним правочином (постанова ОП КГС ВС від 15.11.2024 у справі № 905/20/23).

Верховний Суд неодноразово зазначав, що за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Отже, удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин.

Отже, вирішуючи питання щодо наявності підстав для визнання спірного договору недійсним, суд, перш за все, вважає за необхідне надати оцінку правовій природі спірного договору.

Прокурор наголошує, що укладений між сторонами договір від 12.02.2025 р. про спільну діяльність є удаваним та вчинений сторонами для приховування іншого правочину - договору оренди земельної ділянки, який вони насправді вчинили.

Частиною 1 ст. 792 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно з ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Положеннями статті 25 Закону України "Про оренду землі" унормовано, що орендар земельної ділянки має право отримувати продукцію і доходи, що кореспондується з положеннями ст. 775 ЦК України, наймачеві належить право власності на плоди, продукцію, доходи, одержані в результатів користування річчю, переданою у найм.

За ч. ч. 1, 2 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема, заклади освіти незалежно від форми власності.

Конституційний Суд України у пункті 5.6 рішення від 22.09.2005 №5-рп/2005 у справі № 1-17/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) наголосив, що суб`єктивне право постійного користування земельною ділянкою суттєво відрізняється від суб`єктивного права власності на землю та суб`єктивного права оренди. Зокрема, власники землі та орендарі поряд із повноваженнями щодо володіння та користування наділяються і повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками (орендарі - в частині передачі земель у суборенду за згодою власника), а постійні користувачі такої можливості позбавлені.

Право постійного землекористування - це безстрокове речове право з внесенням плати в розмірі земельного податку. Таке право може виникати стосовно будь-яких земельних ділянок державної та комунальної власності. Воно не включає правомочності розпорядження земельною ділянкою або правом на неї. Постійний землекористувач отримує права володіння та користування земельною ділянкою, тобто можливість виключного і відокремленого від інших осіб землекористування.

З урахуванням наведеного Об`єднана палата КГС зазначає, що наявна у постійного землекористувача правомочність користування земельною ділянкою є обмеженою порівняно з правомочністю власника цієї земельної ділянки, який наділений не лише правом володіння та користування, а й правом на розпорядження землею, у тому числі шляхом її передачі в користування як з оформленням відповідного речового права (права оренди або права постійного користування), так і шляхом надання земельної ділянки у користування на підставі зобов`язального правочину, за яким право тимчасового користування земельною ділянкою не підлягає державній реєстрації.

Водночас постійний землекористувач такими правами не наділений, оскільки право постійного землекористування передбачає використання земельної ділянки за її цільовим призначенням безпосередньо та виключно землекористувачем без можливості передання такого права третім особам, у тому числі на підставі правочинів, за якими речові права на земельну ділянку іншій особі не передаються (п. 8.107 - п. 8.109 постанови ОП КГС ВС від 15.11.2024 у справі № 905/20/23).

Положення земельного законодавства не надають постійному землекористувачу права розпоряджатися відповідною земельною ділянкою, в тому числі шляхом надання її в оплатне користування (оренду), оскільки цим правом наділений саме відповідний орган, уповноважений державою на здійснення таких функцій.

Правовий статус постійних землекористувачів, що визначається статтями 92, 95, 96 Земельного кодексу України, не передбачає права постійного землекористувача передавати земельну ділянку у вторинне користування (постанова ОП КГС ВС від 15.11.2024 у справі № 905/20/23).

Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 28.03.2018 у справі № 915/166/17, від 17.01.2019 у справі № 923/241/18, від 21.05.2019 у справі № 925/550/18, від 21.06.2019 у справі № 910/22880/17, від 06.11.2019 у справі № 9І6/1424/18, від 07.07.2021 у справі № 903/601/20, від 03.11.2021 у справі № 918/1226/20, від 02.02.2022 у справі № 927/1099/20, від 29.09.2022 у справі № 918/351/21 (918/672/21).

Державний акт на право постійного користування не є тим документом, який надає право користувачу земельної ділянки надавати третім особам земельну ділянку, тобто розпоряджатися нею, в тому числі шляхом надання в оренду чи в спільну діяльність, оскільки цим правом наділений відповідний орган, уповноважений державою на здійснення цих функцій (постанови КГС ВС від 28.03.2018 у справі № 915/166/17, від 17.01.2019 у справі № 923/241/18, від 21.05.2019 у справі № 925/550/18, від 06.11.2019 у справі № 916/1424/18).

Відповідно до ст. ст. 1130, 1131 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників. Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Згідно з ст. 1133 ЦК України вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

У відповідності до ч. ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Як встановлено судом, між відповідачами укладено договір, який має назву про спільний обробіток ділянки (про спільну діяльність) № б/н від 12.02.2025 р.

Господарський суд зазначає, що сторонами договору від 12.02.2025 не здійснювалися спільні дії для досягнення спільної мети, не здійснювалася координація дій сторін, будь-яка участь сторін у досягненні спільної мети не приймалася. За умовами оспорюваного договору всі дії відповідача-1 зводяться до надання земельної ділянки у користування відповідача-2, який здійснює на ній повний послідовний цикл обробітку, посіву сільськогосподарських культур, догляду за ними, вирощування сільськогосподарської продукції та отримує у власність увесь вирощений на цій земельній ділянці врожай.

За таких обставин господарський суд вбачає, що між сторонами існують фактичні відносини з передання в користування земельної ділянки, метою яких є вирощування та отримання у власність врожаю сільськогосподарських культур, які там вирощуються, а умови укладеного між відповідачами договору про спільний обробіток ділянки (про спільну діяльність) свідчать про те, що останні фактично уклали договір оренди земельної ділянки, а відтак, до спірних правочинів слід застосовувати правила, передбачені для договору оренди земельної ділянки.

У свою чергу відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються, зокрема, Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", норми яких були наведені судом вище.

З огляду на викладене, відбулась передача земельної ділянки в оренду та фактично між відповідачами укладено договір оренди землі, оскільки за цим договором відповідачем-1 передано суб`єкту господарювання (відповідачу-2) у користування земельну ділянку загальною площею 10 га на певний строк за визначену плату.

Зі змісту наведених вище правових положень вбачається, що на відміну від договору про спільну діяльність, за яким сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить закону, договір оренди землі укладається саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою з використанням її властивостей та, як наслідок такого користування, має на меті отримання продукції/доходів від такої діяльності. До того ж, відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі N 920/22/18 від 19.06.2019 на відміну від договору про спільну діяльність, договір оренди землі укладається саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою та вилучення внаслідок такого користування корисних властивостей землі. Водночас правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане у користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки).

Отже, у договорі від 12.02.2025 р., укладеному між Казанківським міжшкільним навчально-виробничим комбінатом (сторона-1) та СТОВ «Відродження», наявні відповідні ознаки договору оренди земельної ділянки.

Господарський суд зауважує, що відповідач-2 є набувачем урожаю, отриманого із земельної ділянки, на якій здійснюється спільна діяльність, що відповідно до положень Земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі" характеризує відповідача-2 саме як орендаря. Земельна ділянка, яку використовує відповідач-2 згідно з договором про спільну діяльність, не належать йому на жодному з передбачених чинним законодавством титулів - праві власності чи праві оренди, отже, землекористування здійснюється ним за відсутності законодавчо визначеної правової підстави.

Проаналізувавши наявні матеріали справи, встановлені судом обставини щодо правової природи спірного договору, господарський суд дійшов висновку про те, що аналіз договору про спільну діяльність свідчить про його недійсність як удаваного правочину, направленого на приховування фактично вчиненого сторонами договору оренди землі, який містить всі основні умови договору оренди, а саме: об`єкт оренди, його загальну площу, строк договору, плату за користування, за таких обставин позовні вимоги керівника Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Казанківської селищної ради Миколаївської області про визнання недійсним договору про спільну діяльність від 12.02.2025 р. є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог керівника Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Казанківської селищної ради в повному обсязі.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідачів та рішення відбулось на користь позивача, від імені якого прокурором пред`явлено позов в інтересах держави, у відповідності зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені прокуратурою при подачі позову, покладаються на відповідачів порівну, в т.ч. з урахуванням того, що задоволення вимог про повернення земельної ділянки відбулось вже після відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов керівника Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області (56101, Миколаївська область, м. Баштанка, пров. Пожежний, 3, e-mail: ; ) в інтересах держави в особі Казанківської селищної ради (56002, Миколаївська область, Баштанський район, смт. Казанка, вул. Миру, 208; e-mail: ; ) до Комунальної установи "Казанківський навчально-виробничий комбінат" Казанківської селищної ради (56009, Миколаївська область, Казанківський район, с. Миколаївка, вул. Андрія Горбаня, 103; ) та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" (56000, Миколаївська область, Казанківський район, смт. Казанка, вул. Леніна, 22; ) про визнання недійсним договору про спільну діяльність задовольнити.

2. Визнати недійсним договір про спільний обробіток земельної ділянки (про спільну діяльність), укладений 12.02.2025 між Комунальною установою "Казанківський навчально-виробничий комбінат" Казанківської селищної ради (56009, Миколаївська область, Казанківський район, с. Миколаївка, вул. Андрія Горбаня, 103; ) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Відродження" (56000, Миколаївська область, Казанківський район, смт. Казанка, вул. Леніна, 22; ).

3. СТЯГНУТИ з Комунальної установи "Казанківський навчально-виробничий комбінат" Казанківської селищної ради (56009, Миколаївська область, Казанківський район, с. Миколаївка, вул. Андрія Горбаня, 103; ) на користь Миколаївської обласної прокуратури (54006, м. Миколаїв, вул. Спаська, 28; , банк ДКСУ м. Києва, р/р UA0000340) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422/дві тисячі чотириста двадцять дві/грн. 40 коп.

4. СТЯГНУТИ з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" (56000, Миколаївська область, Казанківський район, смт. Казанка, вул. Леніна, 22; ) на користь Миколаївської обласної прокуратури (54006, м. Миколаїв, вул. Спаська, 28; , банк ДКСУ м. Києва, р/р UA0000340) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422/дві тисячі чотириста двадцять дві/грн. 40 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 06.03.2026 року, з урахуванням умов воєнного стану та навантаженості, а також перебуванням судді Ільєвої Л.М. у відпустці у період з 18.12.2025 по 24.12.2025 року та з 05.01.2026 по 19.01.2026 року.

Суддя Л.М. Ільєва