номер провадження справи 26/141/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2025 Справа № 908/3135/25(908/3404/25)

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Юлдашева Олексія Олексійовича, розглянувши матеріали справи

Позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у місті Києві, (04116 Україна, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень на суму 3 197 183, 39 грн.

в межах справи № 908/3135/25

про неплатоспроможність - фізичної особи ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Представники сторін:

від позивача Шелест Ю.В.

від відповідача Козарь Ю.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Запорізької області 10.11.2025 через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у місті Києві, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень на суму 3 197 183,39 грн, для розгляду в межах справи № 908/3135/25 про неплатоспроможність ОСОБА_1

10.11.2025 автоматизованою системою документообігу Господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу № 908/3404/25 розподілено судді Юлдашеву О.О.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 19.11.2025 року прийнято позовну заяву фізичної особи ОСОБА_1 до відповідача: Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень на суму 3 197 183,39 грн. для розгляду в межах справи № 908/3135/25 про неплатоспроможність ОСОБА_1 ; відкрито провадження з розгляду позовної заяви; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 25.12.2025 о 10:30 год, яке відбудеться в приміщенні Господарського суду Запорізької області за адресою: 69000, м. Запоріжжя, вул. Гетьманська, буд. 4.

26.11.2025 через систему «Електронний суд» до суду від представника позивача адвоката Шелест Юлії Вікторівни надійшла заява про участь у судових засіданнях по справі № 908/3135/25(908/3404/25) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою суду від 26.11.2025 задоволено заяву представника позивача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

01.12.2025 через систему «Електронний суд» до суду від представника відповідача Козарь Юлії Олександрівни надійшла заява про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 01.12.2025 задоволено заяву представника відповідача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

01.12.2025 через систему «Електронний суд» до суду від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі, у якій вказує на те, що спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

02.12.2025 через систему «Електронний суд» до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 02.12.2025 задоволено заяву представника відповідача про участь представників відповідача Василевської Анастасії Валеріївни, ОСОБА_3 , Козарь Юлії Олександрівни, Ліщук Олександри Віталіївни, Малої Лілії Віталіївни, ОСОБА_4 , Федоренко Анастасії Олегівни у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

12.12.2025 через систему «Електронний суд» до суду від позивача надійшли заперечення на на заяву відповідача про закриття провадження у справі.

У судове засідання 25.12.2025 в режимі відеоконференції з`явилися представники сторін. Відводів складу суду не заявлено.

Судом встановлено, що 01.12.2025 через систему «Електронний суд» до суду від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі, у якій вказує на те, що спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Заява подана з посиланням на те, що Велика Палата Верховного Суду у постановах від 13.04.2023 у справі №320/12137/20 та від 01.11.2023 року у справі №908/129/22(908/1333/22) сформувала правовий висновок, відповідно до якого спеціальними нормами, що визначають юрисдикцію господарських судів, є приписи саме ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), п. 8 якого прямо передбачено, що не відносяться до юрисдикції господарських судів спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України (далі ПК України), а також спори про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених ПК України.

Позивач у поданих до суду 12.12.2025 запереченнях на заяву відповідача про закриття провадження у справі, просив суд відмовити у її задоволенні. Свої заперечення позивач обґрунтовує посиланням на те, що після ухвалення Великою Палатою Верховного Суду постанов, на які посилається відповідач у заяві про закриття провадження у справі, до ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі КУзПБ) внесені зміни, якими до юрисдикції господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, серед іншого, віднесено вирішення спорів щодо законності податкових-повідомлень рішень.

З приводу поданої відповідачем заяви про закриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

У тлумаченні положень процесуальних законів, які визначають правила та юрисдикцію спору про оскарження рішення податкового органу, яким визначене (донараховане) податкове зобов`язання платнику податків, щодо якого порушено та здійснюється провадження у справі про банкрутство, а саме норм статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, статті 20 ГПК України, статей 2, 7 КУзПБ, правова позиція неодноразово зазнавала змін та відступлень з боку Великої Палати Верховного Суду.

Зокрема згідно з правовою позицією в постанові від 13.04.2023 у справі № 320/12137/20 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про розгляд за правилами адміністративного судочинства справ за позовними вимогами, що стосуються перевірки законності дій суб`єкта владних повноважень, у спорі щодо суми заборгованості з ПДВ, строку сплати такої заборгованості та тривалості прострочення, оскільки такі спори є спорами публічно-правового характеру. Ця правова позиція в подальшому підтримана Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 01.11.2023 у справі № 908/129/22 (908/1333/22) (провадження №12-46 гс23), предметом спору у якій є визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень.

Натомість, на момент звернення з позовом у даній справі щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, питання юрисдикції такого спору стало врегульованим законодавцем. Згідно з приписами частини другої статті 7 КУзПБ (в її редакції, чинній з 01.01.2025) господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України.

Тобто, законодавець відніс податкові спори (спори щодо оскарження податкових повідомлень-рішень у справах де триває процедура банкрутства) до компетенції господарських судів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.09.2025 у справі № 914/3252/22(200/19245/21).

Відповідно до частини третьої статті 3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

У зв`язку з викладеним, суд відмовляє у задоволенні заяви відповідача про закриття провадження у справі.

У судовому засіданні 25.12.2025 позивач підтримав заявлений ним позов. Відповідач проти позову заперечує з мотивів, викладених у поданому до суду відзиві.

У судовому засіданні 25.12.2025 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Оцінивши надані сторонами докази, наведені обґрунтування та пояснення сторін, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні відносини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи Головним управлінням ДПС у місті Києві на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.1.1, п.п. 78.1.4 п. 78.1ст. 78, ст. 79, п. 82.2 ст. 82 ПК України та відповідно до наказу від 03.07.2025 № 4727-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )» з 05.08.2025 по 11.08.2025 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб із задекларованого доходу в рядку 11.3 податкової декларації про майновий стан і доходи фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2013 по 31.12.2013.

За результатами перевірки складено Акт № 70034/Ж5/26-15-24-02-08/ від 14.08.2025 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірка з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб із задекларованого доходу в рядку 11.3 податкової декларації про майновий стан і доходи фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р.» (далі Акт), яким встановлено такі порушення:

· п. 179.1 ст. 179 розділу IV ПК України з урахуванням вимог п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України, а саме: несвоєчасно подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік до ДПІ у Оболонському районі ГУ ДПС у м. Києві;

· п.п. «а» п. 176.1 ст.176, п. 44.1, п. 44.3 ст.44 ПК України, а саме: не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподаткованого доходу;

· п.п. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 ПК України, з урахуванням вимог п.п. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 ПК України, а саме: не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2013 рік у сумі 2 551 074,71 грн. із задекларованого доходу у сумі 15 007 671,24 грн.;

· п.п. 73.3.3 п. 73.3 ст. 73 ПК України, а саме: не надано до податкових органів відповіді на письмовий запит про надання інформації.

Позивач 11.09.2025 подав заперечення на Акт. За результатами розгляду заперечень позивача на Акт, відповідач направив на адресу позивача лист від 29.09.2025 №40098/Ж12/26-15-24-02-08-07 «Про розгляд заперечення ОСОБА_1 на акт документальної перевірки від 14.08.2025 №70034/Ж5/26-15-24-02-08/», у якому зазначив, що за результатами розгляду заперечень прийнято рішення викласти висновки Акту в наступній редакції: «Документальною позапланової невиїзною перевіркою встановлено порушення платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 :

· п.179.1 ст.179 розділу IV Кодексу з урахуванням вимог п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49 Кодексу, а саме: несвоєчасно подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік до ДПІ у Оболонському районі Головного управління ДПС у м. Києві;

· п.п. 168.2.1. п. 168.2 ст.168, з урахуванням вимог п.п.164.2.20 п.164.2 ст.164 Кодексу, а саме: не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2013 рік у сумі 2 551 074,71 грн., із задекларованого доходу у сумі 15 007 671,24 грн.;

- п.п.73.3.3 п.73.3 ст. 73 Кодексу, а саме: не надано до податкових органів відповіді на письмовий запит про надання інформації.»

На підставі Акту та з урахуванням висновків, наданих позивачу листом від 29.09.2025 №40098/Ж12/26-15-24-02-08-07 «Про розгляд заперечення ОСОБА_1 на акт документальної перевірки від 14.08.2025 №70034/Ж5/26-15-24-02-08/2», відповідачем винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

· Податкове повідомлення-рішення № 8 від 03.10.2025 року форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 3 188 843,39 грн., де 2 551 074,71грн. сума грошового зобов`язання за податковими зобов`язаннями, 637 768,68грн. сума грошового зобов`язання за штрафними санкціями;

· податкове повідомлення -рішення № 8 від 03.10.2025 року форми «ПС», яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 8000,00грн.;

· Податкове повідомлення-рішення №8 від 03.10.2025 року форми «ПС», яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 340,00грн.

Не погоджуючись із прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

У постанові Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суд від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18, окрім наведених вище висновків, погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує жодних правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками такої перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення. З урахуванням цього Суд касаційної інстанції зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог ПК України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.

Отже, зміст висновків наведених постанов свідчить про те, що установивши порушення процедури проведення перевірки, її підстав, наслідком чого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, суд може не переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.

Таким чином, звертаючись до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення, позивач вправі посилатись на процедурні порушення проведення перевірки та надіслання рішень за результатами перевірки, а суд зобов`язаний надавати правову оцінку таким доводам позивача в першу чергу.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач, серед іншого, вказує на те, що призначена та проведена відповідачем з 05.08.25 по 11.08.25 відповідно до наказу від 03.07.2025 № 4727-п документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб із задекларованого доходу в рядку 11.3 податкової декларації про майновий стан і доходи позивача за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 (далі Декларація за 2013 рік), є незаконною та такою, що проведена в супереч пункту 78.2 ст. 78 ПК України. Зокрема позивач вказує, що питання дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб із задекларованого доходу в рядку 11.3 Декларації за 2013 рік, були охоплені під час попередньої перевірки.

У відзиві на позов відповідач не надав своїх заперечень щодо зазначених доводів позивача.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

В силу приписів частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями підпунктів 21.1.1 та 21.1.4 пункту 21.1 ПК України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Судом встановлено, що позивачем 29.12.2022 до ДПІ в Оболонському районі Головного управління ДПС у місті Києві було подано Декларацію за 2013 рік, про що свідчить відмітка контролюючого органу на першому аркуші декларації. У поданій Декларації за 2013 рік в рядку 10 внесено показник щодо загальної суми доходів, які включаються до загального річного оподаткованого доходу, в сумі 16 494,95грн., з якого утримано (сплачено) податковим агентом податок на доходи фізичних осіб у сумі 1 352,90грн. Також у рядку 11.3 (інші доходи, що не підлягають оподаткуванню) внесено показник в сумі 15 007 671,24 грн. До Декларації за 2013 рік позивачем було додано копії наступних документів: - довідку АТ «КБ «СОЮЗ» від 30 січня 2014 року №16/12/2078, в якій зазначається про виплачений за період 01.01.2013-31.12.2013 на поточний рахунок позивача, відкритий у банку, дохід у сумі 15 007 671,24 грн., у вигляді процентів за вкладеними (депозитними) операціями; - копію відомостей з ДРФО-ПП про джерела виплачених доходів та утриманих податків за 2013 рік (заробітна плата).

Із наявної в матеріалах справи Заяви (вх. № 2403/АП від 12.01.2023) вбачається, що позивач звернувся до ДПІ в Оболонському районі Головного управління ДПС у місті Києві з проханням видати довідку про подану декларацію про майновий стан і доходи (про сплату або відсутність податкових зобов`язань) за звітній (податковий) період 2013 рік відповідно до пункту 179.12 статті 179 розділу IV ПК України з метою підтвердження майнового стану для на дання до Національного банку України.

Відповідно до Порядку оформлення та видачі довідки про подану декларацію про майновий стан і доходи (про сплату або відсутність податкових зобов`язань) затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 13.06.2017 № 568 (далі Порядок №568) за фактом поданої платником податків до контролюючого органу заяви про видачу довідки відповідно до пунктів 179.3, 179.12 статті 179 Розділу IV ПК України, контролюючий орган керуючись пунктом 6 Порядку №568 після надходження податкової декларації зобов`язаний перевірити: - достовірність визначених у декларації доходів шляхом звірки з даними наявними в інформаційних системах контролюючого органу; - обґрунтованість застосування ставок податку на доходи фізичних осіб, військового збору; - правильність визначення податкових зобов`язань та повноту їх сплати.

Пунктом 7 Порядку №568 визначено, що довідка видається контролюючим органом за місцем податкового обліку платникам податків, які звернулися відповідно до пункту 179.12 статті 179 розділу IV ПК України, - протягом десяти календарних днів з дати отримання заяви. Довідка видається у паперовій та/або електронній формах. Довідку у паперовій формі отримує безпосередньо платник податків (уповноважений представник) за місцем податкового обліку, а тим платникам податків - фізичним особам (крім самозайнятих осіб), які тимчасово перебувають за межами населеного пункту проживання (тимчасово переміщені особи),- контролюючим органом, до якого подано Заяву, за умови підтвердження задекларованих у декларації сум.

Сторонами разом із заявами по суті справи до матеріалів справи долучено копію довідки від 17.01.2023 року №2254/АП/26-15-54-06-06, виданої ДПІ в Оболонському районі Головного управління ДПС у м. Києві, про подану декларацію про майновий стан і доходи (про сплату або відсутність податкових зобов`язань) за 2013 рік. Зазначена обставина знайшла своє відображення в Акті та не заперечується відповідачем у поданих до суду заявах по суті справи та наданих в судовому засіданні поясненнях представника відповідача. У вказаній довідці контролюючий орган зазначає, що сума доходів, яка включається до річного оподатковуваного доходу за 2013 рік 16 494,95 грн.; сума доходів, яка не включається до розрахунку загального річного оподатковуваного доходу за 2013 рік 15 007 671,24 грн.; загальна сума річного доходу за 2013 рік 15 024 166,19 гривень.

За таких обставин суд приходить до висновку, що виданою за результатами проведеної перевірки згідно з пунктом 6 Порядку №568 довідкою від 17.01.2023 року №2254/АП/26-15-54-06-06, контролюючий орган підтвердив достовірність визначених позивачем у Декларації за 2013 рік доходів, обґрунтованість застосування ставок податку на доходи фізичних осіб, а також правильність визначення позивачем податкових зобов`язань та повноту їх сплати.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п.п. 75.1.2 пункту 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що по своїй суті перевірка декларації позивача, проведена відповідно до Порядку № 568, є документальною перевіркою, результати якої оформлені довідкою від 17.01.2023 року №2254/АП/26-15-54-06-06.

Відповідно до пункту 78.2 статті 78 ПК України контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків. При цьому зазначена норма ПК України не встановлює якого саме виду має бути попередня перевірка.

Як видно із наказу відповідача від 03.07.2025 № 4727-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )» перевірка позивача була призначена саме на підставі підпунктів п.п. 78.1.1, п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України з метою перевірки дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти на рахування та сплати задекларованого доходу в рядку 11.3 Декларації за 2013 рік.

Але, як встановлено судом, перевірка позивача щодо питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти на рахування та сплати задекларованого доходу в рядку 11.3 Декларації за 2013 рік вже була проведена відповідачем згідно з пунктом 6 Порядку №568, про що видано Довідку від 17.01.2023 року №2254/АП/26-15-54-06-06.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відповідач не врахував проведення перевірки позивача та в супереч положень пункту 78.2 статті 78 ПК України прийняв рішення про призначення фактично повторної перевірки, за результатами якої складено Акт, висновки якого суперечать даним Довідки від 17.01.2023 року №2254/АП/26-15-54-06-06, складної за результатами попередньої перевірки Декларації за 2013 рік.

Враховуючи встановлений вище обставини безпідставності та незаконності призначення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, суд приходить до висновку про протиправність прийнятих за результатами такої перевірки податкових повідомлень-рішень.

Водночас суд вважає за необхідне також дослідити питання щодо порушення позивачем вимог ПК України, що викладені в Акті.

Як встановлено судом, спірні податкові повідомлення-рішення були винесені на підставі Акту та з урахуванням висновків, наданих позивачу листом від 29.09.2025 №40098/Ж12/26-15-24-02-08-07 «Про розгляд заперечення ОСОБА_1 на акт документальної перевірки від 14.08.2025 №70034/Ж5/26-15-24-02-08/2».

Досліджуючи Акт та лист від 29.09.2025 №40098/Ж12/26-15-24-02-08-07, які стали підставою для винесення спірних рішень відповідача, надаючи оцінку діям та висновкам відповідача, суд зазначає таке.

Щодо висновків Акту про порушення позивачем пункту 179.1 ст. 179 розділу IV ПК України з урахуванням вимог п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України, а саме: несвоєчасне подання Декларації за 2013 рік до ДПІ у Оболонському районі ГУ ДПС у м. Києві, внаслідок чого до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 340,00 грн.

В обґрунтування такого висновку відповідач посилається на те, що позивач 30.12.22 подав до ДПІ в Оболонському районі ГУ ДПС у місті Києві звітну податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік, в якій в рядку 11.3 «Інші доходи, що не підлягають оподаткуванню» задекларовано дохід, який не включається до розрахунку загального річного оподатковуваного доходу в сумі 15 007 671,24 грн. Також Позивачем задекларовано дохід, нарахований (виплачений, наданий) у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат, які нараховані (виплачені, надані) відповідно до умов трудового договору (контракту) в сумі 16 494, 95 грн., з якого утримано (сплачено) податковим агентом податок на доходи фізичних осіб у сумі 1 352,90 грн. В силу положень пункту 179.1 ст. 179 ПК України, з урахуванням вимог п.п. 49.18.4, п. 49.18, ст. 49 ПК України, позивач повинен був подати Декларацію за 2013 рік до 01.05.2014, але фактична дата подання 30.12.2022.

Позивач, заперечуючи такі висновки відповідача, вказує на те, що з огляду на положення абзацу 5 п. 1 розділу ХІХ «Прикінцеві положення» ПК України (в редакції, що діяла в 2013 році), підпункті 164.2.5. пункту 164.2 статті 164, підпункту 179.2 статті 179 ПК України та вид отриманих доходів, що відображені у Декларації за 2013 рік, у нього відсутній обов`язок щодо подання податкової декларації за 2013 рік.

Пунктом 163.1 статті 163 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи -доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 ПК України встановлено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування(виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (підпункт 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 ПК України).

Пункт 164.2 статті 164 ПК України встановлює перелік видів доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Так, серед іншого до такого доходу віднесені:

- доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) (підпункт 164.2.1 пункту 164.2 статті 164 ПК України);

- дохід у вигляді дивідендів, виграшів, призів, процентів (крім процентів, визначених у підпунктах 165.1.2 та 165.1.41, дивідендів, визначених у підпункті 165.1.18 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу, а також виграшів та призів у державну грошову лотерею в розмірах, передбачених у підпункті 165.1.46 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу) (підпункт 164.2.8 пункту 164.2 статті 164 ПК України).

Водночас, відповідно до абзацу 5 п. 1 розділу ХІХ «Прикінцеві положення» ПК України (в редакції, що діяла у 2013році) ПК України набирає чинності з 1 січня 2011 року, крім підпункту 164.2.8 пункту 164.2 статті 164 ПК України в частині включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у вигляді процентів на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок, вклад (депозитний) до небанківських фінансових установ згідно із законом або на депозитний (ощадний) сертифікат у частині оподаткування процентів, які набирають чинності з 1 січня 2015 року.

Отже, у 2013 році доходи, зазначені в підпункті 164.2.8 пункту 164.2 статті 164 ПК України у вигляді процентів на поточний або депозитний рахунок (вкладний) банківський рахунок, вклад (депозитний) до небанківських фінансових установ згідно із законом або на депозитний (ощадний) сертифікат, не включалися до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та, відповідно, не підлягали оподаткуванню. Аналогічний висновок міститься в абзаці сьомому п. 2.3.1 Акту.

Як встановлено судом, у поданій позивачем Декларації за 2013 рік в рядку 11.3 «Інші доходи, що не підлягають оподаткуванню» задекларовано дохід, який не включається до розрахунку загального річного оподатковуваного доходу в сумі 15 007 671,24 грн. На підтвердження цих обставин позивачем до Декларації за 2013 рік було додано довідку АТ «КБ «СОЮЗ» від 30.01.2014 року №16/12/2078, у якій зазначається, що за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. позивачу на його поточний рахунок в АТ «КБ «СОЮЗ» було виплачена дохід у сумі 15 007 671,24 грн. у вигляді процентів за вкладами (депозитними) операціями.

Також позивачем було задекларовано дохід, нарахований (виплачений, наданий) у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат, які нараховані (виплачені, надані) відповідно до умов трудового договору (контракту) у сумі 16 494,95 грн., з якого утримано (сплачено) податковим агентом податок на доходи фізичних осіб у сумі 1 352,90 грн. На підтвердження зазначених обставин позивачем до Декларації за 2013 рік було додано Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, сформованих на запит у електронному вигляді від 05.12.2022.

В подальшому ДПІ в Оболонському районі Головного управління ДПС у м. Києві видало позивачу Довідку від 17.01.2023 року №2254/АП/26-15-54-06-06 про подану декларацію про майновий стан і доходи (про сплату або відсутність податкових зобов`язань) за 2013 рік, якою підтвердила достовірність визначених у Декларації за 2013 рік доходів, обґрунтованість застосування ставок податку на доходи фізичних осіб, а також правильність визначення позивачем податкових зобов`язань та повноту їх сплати.

Таким чином, згідно із Декларацією за 2013 рік позивачем було задекларовано дохід, що не підлягав оподаткуванню, в сумі що 15 007 671,24 грн. (рядок 11.3 Декларації за 2013 рік), та дохід від одного податкового агента у формі заробітної плати у сумі 16 494,95 грн., з якого утримано (сплачено) податковим агентом податок на доходи фізичних осіб у сумі 1 352,90 грн.

Згідно з підпунктом "в" пункту 176.1 статті 176 ПК України платники податку зобов`язані подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

Платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу (підпункт 179.1 статті 179 ПК України).

Проте, підпункт 179.2 статті 179 ПК України передбачає випадки, що відповідно до цього розділу обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи: від податкових агентів, які згідно з цим розділом не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу; виключно від одного податкового агента незалежно від виду та розміру нарахованого (виплаченого, наданого) доходу, крім випадків, прямо передбачених цим розділом.

З огляду на встановлені судом обставини справи щодо виду задекларованого позивачем доходу у Декларації за 2013 рік, достовірності визначених у Декларації за 2013 рік даних, що підтверджується Довідкою від 17.01.2023 року №2254/АП/26-15-54-06-06, а також положення підпункт 179.2 статті 179 ПК України, обов`язок позивача щодо подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік вважається виконаним у встановлений строк і обов`язок подавати таку декларацію у нього був відсутній.

Подання позивачем в добровільному порядку Декларації за 2013 рік у 2022 році, не вказує на порушення ним строків подання податкової звітності за відповідний період, оскільки обов`язок її подання у позивача був відсутній.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність порушень з боку Позивача пункту 179.1 ст. 179 розділу IV ПК щодо своєчасності подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік.

Щодо висновків Акту про порушення позивачем підпункту 168.2.1. п. 168.2 ст.168, з урахуванням вимог п.п.164.2.20 п.164.2 ст.164 ПК України, а саме: не сплаті до бюджету податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік у сумі 2 551 074,71 грн., із задекларованого доходу у сумі 15 007 671,24 грн.

Згідно з пунктом 2.8.1 Акту 30.12.2022 до ДПІ у Оболонському районі ГУ ДПС у м. Києві подана Декларація за 2013р., яка зареєстрована за № 189687, в якій задекларовано доходи, які не включаються до загального річного оподатковуваного в сумі 15 007 671,24 грн., а саме інші доходи, що не підлягають оподаткуванню (рядок 11.3 декларації). Відповідно документів, наданих ОСОБА_1 до декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік, а саме згідно копії довідки АТ «КБ «СОЮЗ» від 30.01.2014 № 16/12/2078, на поточний рахунок ОСОБА_1 в АТ «КБ «СОЮЗ» в період з 01.01.2013 по 31.12.2013 було виплачено дохід у сумі 15 007 671,24 грн. у вигляді процентів за вкладними (депозитними) операціями. В наданій платником податків ОСОБА_1 до декларації довідці АТ «КБ «СОЮЗ» від 30.01.2014 № 16/12/2078 відсутня інформація щодо номера поточного рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 в АТ «КБ СОЮЗ», на який були перераховані проценти в 2013 році в сумі 15 007 671,24 грн. та відсутня інформація щодо номера депозитного рахунку, на який були нараховані проценти. З питання надання пояснень та документальних підтверджень правомірності включення до рядку 11.3 Декларації за 2013 рік, інших доходів, що не підлягають оподаткуванню в сумі 15 007 671,24 грн. у вигляді процентів за вкладними (депозитними) операціями, позивачу був направлений запит ГУ ДПС у м. Києві від 19.02.2025 № 4232/Ж12/26-15-24-02-08-07, який залишено без відповіді.

Оскільки, як зазначено посадовими особами контролюючого органу в Акті, позивачем до перевірки не надано документів, що підтверджують факт відкриття та обслуговування поточних/депозитних рахунків в АТ «КБ СОЮЗ», документів про зарахування коштів на депозитний рахунок, розрахункових та платіжних документів про виплату процентів в 2013 році за депозитними вкладами в АТ «КБ СОЮЗ» та інших підтверджуючих документів, пов`язаних з обставинами отримання доходу в сумі 15 007 671,24 грн., відображеного в рядку 11.3 Декларації за 2013 рік, то, задекларований дохід в рядку 11.3 Декларації за 2013 рік є доходом, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб в сумі 2 551 074,71 грн.

Відповідно до підпункту 168.2.1 пункту 168.2 ст.168 ПК України платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Відповідно до пункту 167.1 ст.167 Кодексу (в редакції, що діяла в 2013 році) ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, одержаних (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.4 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які виплачуються (надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу у державну та недержавну грошову лотерею, виграшу гравця (учасника), отриманого від організатора азартної гри. У разі якщо загальна сума отриманих платником податку у звітному податковому місяці доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (станом на 01.01.2013р. 1147,00 грн.), ставка податку становить 17 відсотків суми перевищення з урахуванням податку, сплаченого за ставкою, визначеною в абзаці першому цього пункту.

За таких обставин, контролюючий орган в Акті приходить до висновку, що в порушення вимог підпункту 168.2.1 пункту 168.2 ст. 168 ПК України , з урахуванням вимог підпункту 164.2.20 пункту 164.2 ст.164 ПК України позивачем не включено до загального річного оподатковуваного доходу за 2013 рік отриманий дохід в сумі 15 007 671,24 грн., та відповідно занижено суму податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за 2013 рік на 2 551 074,71 гривень.

Надаючи правову оцінку зазначеного висновку відповідача суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України (в редакції, що діяла в 2013 році) платниками податку на доходи фізичних осіб, серед іншого, є фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Пунктом 163.1 статті 163 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи -доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Підпунктом 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 ПК України встановлено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування(виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (підпункт 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 ПК України).

Пункт 164.2 статті 164 ПК України встановлює перелік видів доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Відповідно до пункту 164.3 статті 164 ПК України при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах.

За загальним правилом, ставка податку у спірний період (2013 рік) становила 17 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) утому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами (пункт 167.1 статті 167 ПК України).

Пункти 167.2 - 167.5 статті 167 ПК України встановлюють випадки, за яких до бази оподаткування застосовується ставка податку, відмінна від загальної.

Згідно з підпунктом "в" пункту 176.1 статті 176 ПК України платники податку зобов`язані подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

Статтею 168 ПК України визначено порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету. У підпунктах 168.1 та 168.2 зазначеної статті ПК України визначено порядок оподаткування доходів в залежності від того, хто є платником доходу (податковий агент чи неподатковий агент, іноземний дохід).

Платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу (підпункт 179.1 статті 179 ПК України).

Водночас підпункт 179.2 статті 179 ПК України передбачає випадки, коли податкова декларація не подається.

Аналіз наведеного правового регулювання дає підстави для висновку, що за загальним правилом кожна особа, яка отримує дохід, зобов`язана сплачувати податок на доходи фізичних осіб та подавати у зв`язку з цим до податкового органу податкову звітність, крім випадків, визначених законом. При цьому ПК України відносить до доходів фізичної особи будь-які доходи, отримані платником податків у відповідному періоді, окрім тих, що не підлягають оподаткуванню, чи підлягають зменшенню на суму податкової знижки або ж із застосуванням меншої ставки податку.

Відповідно до предмета доказування у справах цієї категорії суд першочергово повинен встановити, чи дійсно платником податків у звітній період було отримано дохід, статус платника доходу (чи є він податковим агентом чи ні), вид отриманого доходу, розмір ставки оподаткування (залежно від виду отриманого доходу), а також якими первинними документами підтверджується зазначені обставини.

Як вбачається з пункту 2.5 Акту, під час перевірки позивача за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р.) відповідачем використані наступні документи:

- відомості з державного реєстру фізичних осіб (далі - ДРФО) про суми отриманих доходів за видами доходів за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. - на 1 аркуші;

- відомості з Реєстру територіальної громади м. Києва (відділу з питань реєстрації місця

проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА) щодо місця проживання та реєстрації ОСОБА_1 - на 1 аркуші;

· звітна податкова декларація про майновий стан і доходи ОСОБА_1 за 2013 рік, зареєстрована 30.12.2022р. за № 189687;

· копія довідки ПАТ «КБ «СОЮЗ» № 16/12/2078 від 30.01.2014- на 1 аркуші.

У пункті 2.6 Акту визначено перелік інформаційних баз даних органів ДПС та інших органів, інформація яких використовувалась під час перевірки: ІКС «Податковий блок», ЦБД ДРФО ДПС України, Реєстр територіальної громади м. Києва, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Єдиний державний реєстр транспортних засобів.

Посилання на будь-які інші документи, в тому числі первинні документи, в Акті відсутні.

Отже, з аналізу змісту Акту судом встановлено, що перевірка позивача та висновки про допущені позивачем порушення норм податкового законодавства, зроблені відповідачем виключно на підставі документів та інформації, зазначених в п. 2.5, 2.6 та 2.7 Акту.

Як встановлено контролюючим органом в п. 2.7 Акті, згідно з відомостями ЦБД ДРФОДПС України в період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. позивач отримав дохід, у вигляді заробітної плати в загальній сумі 16 494,95 грн. Зазначена обставина не заперечується позивачем.

Водночас в Акті відсутня інформація та посилання на документи, що її підтверджують, про суму отриманого позивачем у 2013 році доходу, відмінного від заробітної плати, який підлягає включено до загального річного оподатковуваного доходу за 2013 рік, платника такого доходу та його вид. Не надані такі документи відповідачем і під час розгляду справи судом.

Верховним Судом постійно наголошується про необхідність дослідження сукупності обставин справи та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати здійснення певної операції та факт отримання платником податків певного виду доходу у конкретному спірному випадку.

Але за відсутності первинних документів, що в підтверджують отримання позивачем у 2013 році доходу, відмінного від заробітної плати, який підлягає включено до загального річного оподатковуваного доходу за 2013 рік, висновок контролюючого органу про порушення позивачем п.п. 168.2.1. п. 168.2 ст.168, що полягає у несплаті до бюджету податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік у сумі 2 551 074,71 грн. доходу у сумі 15 007 671,24 грн., є незаконним.

В аспекті наведеного суд зазначає, що загальні засади встановлення податків і зборів закріплено в статті 7 ПК України. Відповідно до приписів означеної норми під час встановлення податку обов`язково визначаються такі елементи: платники податку; об`єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Цілісний правовий режим конкретного податку або збору припускає об`єктивне сполучення елементів, що становлять правовий механізм податку. Основні елементи правового механізму податку визначають фундаментальні, сутнісні характеристики податку, які формують основне уявлення про зміст податкового механізму. Відсутність будь-якого із основних елементів цього правового механізму робить оподаткування невизначеним.

Разом із тим, обсяг досліджених посадовими особами відповідача під час проведення перевірки документів (пункт 2.5 Акту) та інформації з інформаційних баз даних органів ДПС та інших органів, інформація з яких використовувалась під час перевірки (п. 2.6 та 2.7 Акту), не дає підстав стверджувати, що протягом 2013 року позивач дійсно від будь-кого отримав інший дохід що підлягає включено до загального річного оподатковуваного доходу за 2013 рік та оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб в сумі 2 551 074,71 гривень, окрім задекларованого доходу у формі заробітної плати.

Водночас, наявні в матеріалах справи докази: довідка АТ «КБ «Союз» від 30.01.2014 № 16/12/2078 та довідка від 17.01.2023 року №2254/АП/26-15-54-06-06, видана ДПІ в Оболонському районі Головного управління ДПС у м. Києві за результатами первірки достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, в тому числі в рядку 11.3 Декларації за 2013 рік, в сукупності підтверджують правомірність задекларованого позивачем доходу в сумі 15 007 671,24 грн., який не підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Не зрозумілою видається і методика визначення контролюючим органом виду отриманого позивачем доходу, підстави для визначення ставки оподаткування, а також правові підстави вважати дохід, задекларований позивачем в рядку 11.3 «Інші доходи, що не підлягають оподаткуванню» Декларації за 2013 рік, вважати задекларованим доходом, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

За таких обставин, суд приходить до висновку про незаконність та необґрунтованість висновку відповідача, що в порушення вимог підпункту 168.2.1 пункту 168.2 ст. 168 ПК України , з урахуванням вимог підпункту 164.2.20 пункту 164.2 ст.164 ПК України позивачем не включено до загального річного оподатковуваного доходу за 2013 рік отриманий дохід в сумі 15 007 671,24 грн., та відповідно занижено суму податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за 2013 рік на 2 551 074,71 гривень.

Крім цього у відзиві на позовну заяву відповідач на підтримку висновків Акту вказує, що відповідно до підпункту «а» п.176.1 п.176 ПК України (в редакції, що діяла в 2013 році) платники податку зобов`язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Форма такого обліку та порядок його ведення затверджено Наказом Міністерства доходів і зборів України від 11.12.2013р. № 794 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу та Порядку ведення обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу».

Відповідно до вимог пункту 44.3 ст.44 ПК України (в редакції, що діяла в 2013 році) платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків, але не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Позивачем до перевірки не надано Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, чим порушено вимоги п.п. «а» п.176.1 п.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 ПК України.

Як вбачається із змісту Акту, відповідачем було встановлено порушення позивачем вимоги п.п. «а» п.176.1 п.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 ПК України, що полягає у не надані до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподаткованого доходу.

У запереченнях на Акт від 11.09.2025 позивач висловив, серед іншого, свою незгоду із зазначеним висновком відповідача з посиланням на те, що обов`язок ведення Книги обліку доходів і витрат посадові особи контролюючого органу обґрунтовують посиланням на Наказ Міністерства доходів і зборів України від 11.12.2013р. № 794 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу та Порядку ведення обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу». Але зазначений наказ не може бути застосований до Платника податків, зокрема, щодо ведення обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу у 2013 році, оскільки набрав чинності лише 04.02.2014, тобто за межами звітного періоду.

Як було встановлено судом, за результатами розгляду заперечень позивача на Акт від 11.09.2025, відповідач направив на адресу позивача лист від 29.09.2025 №40098/Ж12/26-15-24-02-08-07 «Про розгляд заперечення ОСОБА_1 на акт документальної перевірки від 14.08.2025 №70034/Ж5/26-15-24-02-08/», у якому зазначив, що за результатами розгляду заперечень прийнято рішення викласти висновки Акту в новій редакції, в якій висновок про порушення позивачем вимоги п.п. «а» п.176.1 п.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 ПК України було виключено.

За таких обставин суд відхиляє доводи відповідача щодо не надання позивачем Книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, чим порушено вимоги п.п. «а» п.176.1 п.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 ПК України.

Водночас аналізуючи питання щодо обов`язку платника податків забезпечити зберігання документів, визначеного ст. 44 ПК України суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України податкові декларації платників податків подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб до 1 травня року, що настає за звітним.

Отже граничним строком подання декларації про майновий стан і доходи фізичних осіб за 2013 рік є 01 травня 2014 року.

Як було встановлено вище судом, у позивача був відсутній обов`язок подання декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік відповідно до підпункту 179.2 статті 179 ПК України.

Відповідно до абзацу першого пункту 44.1 ст. 44 ПК України, яка діяла протягом 2013-2017 років, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (абзац перший пункту 44.3 ст. 44.3 ПК України).

З огляду на встановлені судом обставини справи та приписи податкового законодавства, чинного у період 2013- 2017 років, позивач зобов`язаний був забезпечити зберігання первинних документів протягом 1095 днів з граничного терміну подання податкової звітності за 2013 рік, тобто до 01 травня 2017 року.

Згідно із поясненнями позивача, на час підготовки заперечень на Акт від 11.09.2025 у нього була відсутня можливість отримати втрачені документи щодо депозитних операцій за 2013, оскільки згідно із повідомленням від 13.09.2023, розміщеним на офіційній інтернет сторінці Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за посиланням https://www.fg.gov.ua/articles/55694-likvidaciyu-at-kb-soyuz-zaversheno.html, 12 вересня 2023 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №038037170 про проведення державної реєстрації припинення АТ «КБ «СОЮЗ» як юридичної особи, а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим. Повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора АТ «КБ «СОЮЗ» припинено.

З огляду на викладені вище обставини та норми ПК України, чинні у спірний період, обов`язок позивача щодо забезпечення зберігання первинних документів припинився після 01 травня 2017 року і на момент проведення документальної позапланової невиїзної перевірки у період з 05.08.25 по 11.08.25 позивач незобов`язаний був зберігати такі документи.

Також суд звертає увагу на необґрунтованість застосування відповідачем до позивача штрафної санкції в розмірі 25% від суми визначеного податкового зобов`язання, що становить 637 768,68 грн., на підставі пункту 123.2 ст. 123 ПК України.

Відповідно до пунктів 123.1 та 123.2 ст. 123 ПК України вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Податковим правопорушенням, у відповідності із пунктом 109.1 ст. 109 ПК України, є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (у т. ч. осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 112.1, п. 112.2 ст. 112 ПК України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Ужиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Отже, не вжиття платником податків достатніх заходів щодо дотримання правил та норм податкового законодавства, або якщо контролюючий орган доведе що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються не достатніми, платник податків вважається винною у вчиненні правопорушення.

ПК України не містить визначення поняття "вина", однак умови, за яких особа вважається винною, наведені у пунктах 112.1, 112.2 ст.112 ПК України та полягають у тому, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

При цьому, необхідно враховувати, що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Умовами, які визначають вину особи, у розумінні ст. 112 Кодексу є:

- встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання;

- доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Саме можливість особою дотримуватися правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, однак не вжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання, через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини особи, у вчинені податкового правопорушення.

Тобто обов`язок доведення вини, ПК України покладено на контролюючий орган, без виконання якого, особу не можливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого, умовою є наявність вини.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.08.2023 року у справі №520/22505/21.

Ні в розрахунку штрафних санкцій, ні поданих відповідачем у даній справі запереченнях на позов, контролюючий орган жодним чином не обґрунтував правомірність застосування до позивача штрафної санкції у розмірі 25 % згідно з пунктом 123.2 статті 123 ПК України.

Враховуючи ненадання відповідачем достатніх та безумовних доказів того, що позивач удавано та цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог ПК України, а також встановленні судом обставини щодо відсутності доказів отримання позивачем у спірному періоді доходу в сумі 15 007 671,24 грн., що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, відповідач необґрунтовано застосував спірним податковим повідомленням-рішенням штрафної санкції в розмірі 25 % від суми визначеного відповідачем податкового зобов`язання.

Щодо висновків акту про порушення позивачем підпункту 73.3.3 пункту 73.3 ст. 73 ПК України, що полягає у не наданні до податкових органів відповіді на письмовий запит про надання інформації, за яке до позивача застосовано штрафну санкцію у вигляді штрафу розмірі 8 000,00 грн., суд зазначає наступне.

В позовній заяві, обґрунтовуючи незаконність зазначеного висновку, позивач вказує на те, що він не подавав до контролюючого органу заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, а на свою податкову адресу, позивач не отримував, а ні Лист ГУ ДПС у м. Києві від 19.02.2025 №4232/Ж12/26-15-24-02-08-07, а ні запит від 05.08.2025 №1/26-15-24-02-08-07. В свою чергу контролюючим органом до Акту не надано доказів підтвердження такого направлення. В судовому засіданні представник позивача також вказував про невідповідність листа ГУ ДПС у м. Києві від 19.02.2025 №4232/Ж12/26-15-24-02-08-07 вимогам пункту 73.3 статті 73 ПК України, оскільки у ньому не міститься посилання на порушення норм законодавства.

Заперечуючи проти доводів позивача, відповідач вказує на те, що на податкову адресу позивача направлено лист ГУ ДПС у м. Києві від 19.02.2025 № 4232/Ж12/26-15-24-02-08-07 про надання пояснень щодо задекларованих доходів в рядку 11.3 поданої податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік та надання наступних документів: - договорів, угод, контрактів, тощо, щодо відкритих рахунків (в т.ч. депозитних) в АТ «КБ СОЮЗ», умов їх обслуговування; - документів щодо умов розміщення коштів на поточному/депозитному рахунках в АТ «КБ СОЮЗ»; - документів, що підтверджують суми внесених коштів на поточний/депозитний рахунок в АТ «КБ СОЮЗ»; - платіжних документів, банківських виписок, інших розрахункових документів на внесення коштів на депозитний рахунок, відкритий в АТ «КБ «СОЮЗ»; - платіжних доручень, банківських виписок, інших розрахункових документів, які підтверджують отримання процентів за вкладними (депозитними) операціями, що виплачені АТ «КБ «СОЮЗ» в 2013 році; - платіжних доручень, банківських виписок, інших розрахункових документів, які підтверджують отримання коштів у вигляді повернення основної суми депозиту від АТ «КБ «СОЮЗ»; - інших документів, які не увійшли до переліку, але безпосередньо стосуються операцій з отримання доходів за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 та підтверджують законність отриманих доходів.

Згідно повідомлення про вручення листа платнику, повернутого до ГУ ДПС у м. Києві, лист повернуто до податкового органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Крім цього, в ході перевірки платнику податків за податковою адресою направлено запит від 05.08.2025 № 1/26-15-24-02-08-07 про надання пояснень та документальних підтверджень щодо задекларованих доходів в рядку 11.3 декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік. Згідно повідомлення про вручення листа платнику, повернутого до ГУ ДПС у м. Києві, лист повернуто до податкового органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання» 21.08.2025 р.

Таким чином, з огляду на положення пунктів 42.2, 42.5 ст. 42 ПК України запити про надання документів, за твердженням відповідача, вважаються належним чином врученими.

Згідно з вимогами ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (пункт 42.2). У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (абзац шостий пункту 42.4).

Судом було досліджено наявний в матеріалах справи від лист відповідача від 19.02.2025 №4232/Ж12/26-15-24-02-08-07 та рекомендоване повідомлення про вручення зазначеного листа, а також запит відповідача від 05.08.2025 №1/26-15-24-02-08-07 та рекомендоване повідомлення про вручення зазначеного листа. Із зазначених документів вбачається, що лист відповідача від 19.02.2025 №4232/Ж12/26-15-24-02-08-07 та запит від 05.08.2025 №1/26-15-24-02-08-07 були направлені на податкову адресу позивача рекомендованими листам з повідомленням про вручення, які повернулися контролюючому органу за закінченням терміну зберігання.

Суд погоджується з доводами відповідача із посиланням на усталену практику Верховного Суду про те, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місця реєстрації (податковою адресою). У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотриманняним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Водночас, суд звертає увагу, що згідно з пунктом 73.3 ст. 73 ПК України (у редакції, чинній на час направлення листа від 19.02.2025 №4232/Ж12/26-15-24-02-08-07) контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити:

1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;

2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;

3) печатку контролюючого органу.

Згідно з п. п. 1 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 ст. 73 ПК України, письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин, зокрема, за наявності такої підстави: за результатами аналізу податкової інформації, отриманої у встановленому законом порядку, виявлено факти, які можуть свідчити про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, із обов`язковим зазначенням таких фактів у запиті.

У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит (підпункту 73.3.4 пункту 73.3 ст. 73 ПК України).

Питання застосування зазначеної норми було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом.

Зокрема, у постановах від 11.06.2020 року у справі № 812/730/17, від 11.08.2021 року у справі №804/6851/16 Верховний Суд зазначав, що запит контролюючого органу про надання відповідної інформації платником податків повинен визначати конкретні підстави, тобто наявність чітко окреслених обставин, які у відповідності до пункту 73.3 статті 73 ПК України є умовою, за якої відповідний орган може звернутися із таким запитом. Без повідомлення вказаних фактів платник податків позбавлений об`єктивної можливості надати вмотивовані пояснення та їх документальне підтвердження.

У постанові від 7 вересня 2021 року у справі №640/9935/19 Верховний Суд дійшов таких висновків: використання податкової інформації як привід для направлення письмового запиту платнику податків є правомірним; вжите у пункті 3 абзацу третього пункту 73.3 статті 73ПК України слово «виявлено» не слід ототожнювати із «встановлено»; у випадку наявності відомостей, в тому числі, податкової інформації, які дають об`єктивні підстави вважати показники податкової декларації платника податків недостовірними, контролюючий орган вправі надіслати цьому платнику запит із пропозицією підтвердити відповідні дані податкової звітності задля того, щоб пересвідчитися у їх достовірності.

У цій постанові також підтримано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23 квітня 2019 року у справі № 813/1757/18, відповідно до якого формою реалізації повноважень контролюючого органу є спрямування письмового запиту до платника податків із зазначенням у запиті про правопорушення з боку такого платника та необхідність надання ним пояснень та документів. Метою запиту є підтвердження або спростування інформації, яка є у контролюючого органу, при цьому достовірність такої інформації про правопорушення може бути як категорична, так і умовна. Встановлення факту порушення та формування висновків про це можливо лише після отримання запитуваної контролюючим органом інформації. Наведення у запиті з посиланням на податкову інформацію, як можливого порушення, а не категоричного висновку про правопорушення з боку платника податків, передбачає наявність податкової інформації, яка потребує додаткової перевірки, що можливо реалізувати шляхом здійснення запиту та проведення аналізу після отримання запитуваної інформації. Згідно з висновком Верховного Суду в цій постанові окремі недоліки в оформленні запиту не можуть слугувати підставою для відмови у наданні інформації на запит. Разом з тим, запити контролюючого органу повинні бути оформлені таким чином, щоб платник податків міг усвідомлювати, на які ймовірні порушення податкового законодавства робить посилання контролюючий орган, задля надання необхідного обсягу документів для спростування наявної у контролюючого органу інформації.

Судом було досліджено наявний в матеріалах справи лист відповідача від 19.02.2025 №4232/Ж12/26-15-24-02-08-07. Так, у вказаному запиті відповідач зазначає, що ним вживаються заходи, спрямовані на забезпечення національної економічної безпеки України шляхом аналізу наявної інформації щодо повноти декларування сум доходів, сплати податків та перевірки операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи. Підставою для надсилання даного письмового запиту є те, що за результатами аналізу податкової інформації, отриманої у встановленому порядку, контролюючим органом виявлено факти, які можуть свідчити про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Отже, в запиті лише перераховано загальний перелік можливих порушення законодавства, які можуть бути підстави для направлення запиту платнику податків згідно з п. п. 1 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 ст. 73 ПК України, але вказівки які саме це порушення, запит не містить.

При цьому, з огляду на практику Верховного Суду із зазначеного питання та досліджену судом довідку від 17.01.2023 року №2254/АП/26-15-54-06-06, видану ДПІ в Оболонському районі Головного управління ДПС у м. Києві за результатами перевірки достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, в тому числі в рядку 11.3 Декларації за 2013 рік, відповідач повинні був оформити запит на адресу позивача таким чином, щоб платник податків міг усвідомлювати, на які ймовірні порушення податкового законодавства робить посилання контролюючий орган, задля надання необхідного обсягу документів для спростування наявної у контролюючого органу інформації.

Отримавши довідку від 17.01.2023 року №2254/АП/26-15-54-06-06 про подану декларацію про майновий стан і доходи (про сплату або відсутність податкових зобов`язань) за 2013 рік, позивач мав легітимні очікування, з приводу відсутності будь яких порушень ним податкового законодавства та відсутності у нього податкових зобов`язань, пов`язаних з поданою Декларацією за 2013 рік.

Викладені обставини вказують на те, що запит відповідача (лист від 19.02.2025 №4232/Ж12/26-15-24-02-08-07) не відповідає вимогам пункт 73.3 статті 73 ПК України, а тому у позивача був відсутній обов`язок надавати відповідь на такий запит (підпункту 73.3.4 пункту 73.3 ст. 73 ПК України).

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність порушення позивачем підпункту 73.3.3 пункту 73.3 ст. 73 ПК України, що полягає у не наданні до податкових органів відповіді на письмовий запит про надання інформації, та правомірність застосування до позивача штрафної санкцію у вигляді штрафу в розмірі 8 000,00 грн.

Відповідно до ст. 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. (частина 1 ст. 74 ГПК України).

З огляду на наведені вище приписи процесуального закону відповідач, як учасник процесу, до якого позивач висуває певні вимоги, безперечно має право надавати наявні у його розпорядженні докази на їх спростування, і, відповідно, такі докази повинні отримати правову оцінку під час судового розгляду справи.

В свою чергу, з наявних в матеріалах справи та досліджених під час розгляду справи доказів неможливо підтвердити правомірність висновків відповідача про допущені позивачем порушення податкового законодавства, про отримання позивачем доходу в сумі 15 007 671,24 грн., який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб в сумі 2 551 074,71 грн., а також правомірність застосування до позивача штрафних санкцій.

У пункті 110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» Європейський суд з прав людини визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

В процесі судового розгляду відповідач не надав належних доказів вчинення позивачем податкових правопорушень, а також не довів правомірність призначеної/проведеної перевірки позивача та спірних податкових повідомлень-рішень, тому позовні вимоги необхідно задовольнити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви Головного управління ДПС у м. Києві про закриття провадження у справі № 908/3135/25(908/3404/25) відмовити.

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, а саме: Податкове повідомлення рішення форма «ПС» від 03.10.2025 року №8; Податкове повідомлення рішення форма «Р» від 03.10.2025 року №8; Податкове повідомлення рішення форма «ПС» від 03.10.2025 року №8;

Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 38 366 (тридцять вісім тисяч триста шістдесят шість) грн 22 коп. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено та підписано-21.01.26.

Суддя О.О. Юлдашев