ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2025 р. м. Київ

Справа № 911/2752/25

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

за участі секретаря судового засідання Стаднік Є.О., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Приватного підприємства «Гарант Енерго М» про стягнення 2555161,69грн, за участі представників від:

позивача Пясецький Д.В. (довіреність від 12.12.2023 №14-279);

відповідача не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі позивач, НАК «Нафтогаз України») звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного підприємства «Гарант Енерго М» (далі відповідач, ПП «Гарант Енерго М») про стягнення 2 555 161,69грн, з яких: 1 133 169,45грн основний борг; 221 387,16грн 3% річних за період з 26.01.2019 по 31.07.2025; 1 001 353,53грн втрати від інфляції за період з 01.02.2019 по 31.07.2025; 199 251,55грн пеня за період з 26.01.2019 по 25.07.2019.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором від 29.12.2018 №1029/1819-ЕЕ постачання природного газу в частині оплати природного газу, переданого у грудні 2018 року, у встановлений договором строк (а.с.1-3).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.09.2025: відкрито провадження у даній справі за відповідним позовом; вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 15.10.2025 о 14:00; визнано явку сторін обов`язковою; встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позов (а.с.99-101).

Відповідна ухвала доставлена до електронного кабінету позивача 19.09.2025 о 11:47, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.103).

Відповідач у справі ПП «Гарант Енерго М», в порушення вимог ч.6 ст.6 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), не зареєстрував електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, що підтверджується відповіддю від 18.09.2025 №14516103 про відсутність зареєстрованого електронного кабінету ЄСІТС (а.с.98).

Як визначено ч.11 ст.242 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), у разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Копія ухвали від 19.09.2025 направлена відповідачу рекомендованим поштовим відправленням №205, яке повернуто з довідкою від 09.10.2025 відділенням поштового зв`язку №1 с. Петропавлівська Борщагівка, у якій причиною повернення вказано: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.104-108). При цьому, адреса, за якою направлено відповідне поштове відправлення, відповідає адресі відповідача, що вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як станом на 10.09.2025 (а.с.25), так і станом на 15.10.2025 (а.с.109); іншої адреси відповідач суду не повідомив.

Ухвала суду, як вбачається із змісту п.1 ч.1 ст.232 ГПК України, є видом судового рішення.

В силу п.п.2, 5 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, відповідна ухвала вважається врученою позивачу 19.09.2025; відповідачу 09.10.2025 (день складання довідки відділенням поштового зв`язку).

15.10.2025 судом постановлено ухвалу, що занесена до протоколу підготовчого засідання, якою відкладено підготовче засідання на 03.11.2025 о 14:30 (а.с.110-111).

Підготовче засідання відкладено на підставі п.3 ч.2 ст.183 ГПК України, оскільки не всі питання, які мали бути вирішені у підготовчому засіданні розглянуті, враховуючи що на момент проведення підготовчого засідання строк для подання відзиву на позовну заяву не закінчився. Так, беручи до уваги, що ухвала про відкриття провадження у справі вважається врученою відповідачу 09.10.2025, останнім днем строку, встановленого судом для подання відзиву на позов, є 24.10.2025. Отже, станом на момент проведення підготовчого засідання у відповідача не закінчився строк для подання відзиву та доказів, які відповідач може подати у строк, встановлений ч.3 ст.80 ГПК України, заяви про витребування доказів тощо, а також у суду відсутня можливість пересвідчитися у тому, чи скористався відповідач вказаним правом, враховуючи можливість направлення ним такої заяви по суті засобами поштового зв`язку.

Ухвалою від 15.10.2025 відповідача повідомлено про відкладення підготовчого засідання на 03.11.2025 о 14:30 (а.с.114).

Копія відповідної ухвали направлена відповідачу рекомендованим поштовим відправленням №R74, яке повернуто з довідкою від 11.11.2025 відділенням поштового зв`язку с. Петропавлівська Борщагівка, у якій причиною повернення вказано: «відмова» (а.с.122-125).

03.11.2025 судом постановлено ухвалу, що занесена до протоколу підготовчого засідання, якою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.12.2025 о 14:00 (а.с.116-118).

Підготовче провадження закрито у відповідності з п.3 ч.1 ст.185 ГПК України, у зв`язку із виконанням завдань підготовчого провадження.

З метою повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання з розгляду справи по суті, йому направлено ухвалу від 03.11.2025 (а.с.120) рекомендованим поштовим відправленням №R22, яке повернуто з довідкою від 20.11.2025 відділення поштового зв`язку с. Петропавлівська Борщагівка, у якій причиною повернення вказано: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.127-129).

03.12.2025 судове засідання не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Ейвазової А.Р. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.12.2025 призначено судове засідання на 22.12.2025 о 14:45 (а.с.130).

Відповідна ухвала доставлена до електронного кабінету позивача 08.12.2025 о 18:54, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.131).

Копія відповідної ухвали направлена відповідачу рекомендованим поштовим відправленням №R85.

Відповідач правом подати відзив на позов у встановлений судом строк не скористався, заяв про продовження встановленого судом строку не подавав.

Як установлено ч.1 ст.118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

У судовому засіданні 22.12.2025 представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити; представник відповідача не з`явився; відповідач про причини неявки представника суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані у справі докази, судом встановлені наступні обставини.

29.12.2018 між ПАТ «Нафтогаз України» (далі постачальник) та ПП «Гарант Енерго М» (далі споживач) укладено договір №1029/1819-ЕЕ постачання природного газу (далі договір; а.с.4-14).

Відповідно до п.п.1.1,1.2 договору: постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач - прийняти його та оплатити на умовах договору; природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії.

Згідно п.2.1 договору постачальник передає споживачу в період з 01 грудня 2018 року по 30 квітня 2019 року (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 33 304,00тис.м3,в тому числі по місяцях: грудень 2018 року 3 750,00тис.м3, січень 2019 року 7 936,00тис.м3, лютий 2019 року 7 214,00тис.м3, березень 2019 року 7 338,00тис.м3, квітень 2019 року 7 066,00тис.м3.

Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (п.3.8 договору).

В силу пп.3.8.1,3.8.2 п.3.8 договору: споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає той обсяг, який був фактично використаний споживачем у відповідному розрахунковому періоді для потреб, зазначених в п.1.2 договору; споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані споживачем в той період (періоди), коли споживач був включений до реєстру постачальника, що підтверджується споживачем в акті приймання-передачі газу.

Як визначено п.3.11 договору, підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді.

Пунктами 4.2,4.3 договору визначено, що ціна за 1000м3 газу становить 6 235,51грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%, а усього разом з податком на додану вартість 7 482,61грн; загальна вартість цього договору дорівнює вартості фактично використаного за цим договором природного газу.

Відповідно до п.5.1 договору: оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду; остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Як визначено пп.1 п.6.4 договору, постачальник зобов`язується виконувати умови договору, а споживач, в силу пп.6 п.6.2 договору, - прийняти газ в кількості, зазначені в п.2.1 договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені договором.

У разі прострочення споживачем оплати згідно п.п.5.1, 5.6 договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п.7.2 договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу з 01 грудня 2018 року до 30 квітня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.11.1 договору).

На підтвердження виконання зобов`язань з постачання природного газу в грудні 2018 року позивач надав акт від 31.12.2018 приймання-передачі природного газу підписаний сторонами, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв 931,767тис.м3 природного газу на загальну суму 6 972 050,94грн (а.с.15).

Відповідач у період з 29.12.2018 по 01.02.2019 частково оплатив природний газ, переданий позивачем за договором на загальну суму 5 838 881,49грн, що підтверджується виписками по особовому рахунку НАК «Нафтогаз України» відкритого в АБ «Укргазбанк», а також листами відповідача про зміну призначень платежів від: 30.01.2019 №30/01, 31.01.2019 №31/02, 25.02.2019 №25_02/03, 24.05.2019 №27/05, 24.10.2019 №409, 31.10.2019 №19/10 (а.с.33-97).

Звертаючись до суду з відповідним позовом позивач стверджує, що борг відповідача за природний газ, переданий у грудні 2018 року, складає 1 133 169,45грн.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку здійснити оплату переданого природного газу, а також застосування до нього відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством, за порушення відповідного зобов`язання.

Заявлені вимоги є мотивованими з наступних підстав.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст.ст.173, 174, ч.1 ст.175 ГК України (тут і надалі у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ч.1 ст.175 ГК України.

Згідно ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; при цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, як установлено ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ч.ч.1, 3 ст.12 Закону України «Про ринок природного газу» (у редакції чинні на час укладення договору): постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором; якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами; права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Враховуючи зміст зобов`язань сторін за відповідним договором, суб`єктний склад його сторін поставку природного газу протягом певного часу позивачем та прийняття його відповідачем, укладений сторонами договір є договором постачання природного газу через приєднану мережу.

Так, згідно ч.1 ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (ч.2 ст.714 ЦК України).

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як визначено ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За загальним правилом, визначеним ч.1 ст.692 ЦК України, яким установлена черговість виконання взаємних зобов`язань, виконання зобов`язання з передачі товару передує виконанню зобов`язання з оплати. Вказаний порядок визначений також укладеним договором.

Враховуючи умови договору, відповідач мав здійснити остаточний розрахунок за природний газ, поставлений в грудні 2018 року, у строк, встановлений п.5.1 договору до 25.01.2019.

Водночас, відповідач лише частково розрахувався за переданий йому природний газ у спірному періоді, доказів повної оплати за природний газ, переданий в грудні 2018 році, відповідач до прийняття рішення не надав.

Частиною 1 ст.612 ЦК України установлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, відповідач допустив порушення зобов`язань, не здійснивши оплату в установлений договором строк.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає заявлені вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 1 133 169,45грн, таким, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 221 387,16грн 3% річних за період з 26.01.2019 по 31.07.2025; 1 001 353,53грн втрати від інфляції за період з 01.02.2019 по 31.07.2025.

В силу ст.617 ЦК України, ч.2 ст.218 ГК України (в редакції, чинній на момент порушення зобов`язання з оплати) відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Як визначено ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач допустив порушення зобов`язання з оплати поставленого природного газу, вимоги позивача про сплату боргу з урахуванням втрат від інфляції та процентів є обґрунтованими.

Враховуючи, що розрахунок 3% річних та втрат від інфляції є таким, що здійснено позивачем вірно, з урахуванням розміру боргу, періоду прострочення, проведених оплат, встановлених індексів інфляції у періоді прострочення, вимоги у відповідній частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 221 387,16грн - 3% річних та 1 001 353,53грн втрат від інфляції.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 199 251,55грн пені, яка нарахована ним за період з 26.01.2019 по 25.07.2019.

Заявлені у відповідній частині вимоги є такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

В силу ч.1 ст.216, ч.1 ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч. 2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як установлено п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено ч.2 ст.343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічне обмеження щодо розміру пені, що нараховується у зв`язку з несвоєчасним виконання грошового зобов`язання, встановлено також ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

В силу ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Розмір пені, встановлений договором, не перевищує максимального розміру пені відповідно до вищевказаних положень законодавства; пеня позивачем нарахована з урахуванням обмеження періоду її нарахування, встановленого ч.6 ст.232 ГК України, що діяла у період виникнення спірних відносин.

Оскільки відповідач допустив порушення зобов`язань у вигляді прострочення оплати природного газу, поставленого у грудні 2018 року, позивач набув права вимагати сплати пені, передбаченої п.7.2 договору.

Перевіривши розрахунок пені, наведений позивачем, суд дійшов висновку про те, що пеня позивачем розрахована вірно - з урахуванням розміру боргу, періоду прострочення, встановлених облікових ставок НБУ, здійснених оплат.

З урахуванням зазначеного, заявлені вимоги в частині стягнення пені у розмірі 199 251,55грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки заявлені вимоги задоволено повністю, позивачу підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача судовий збір у розмірі 30 661,94грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Гарант Енерго М» (ідентифікаційний код 34795648; 08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Шкільна, буд. 22 А, оф. 77) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (ідентифікаційний код 20077720; 01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6) 1 133 169,45грн основного боргу, 221 387,16грн 3% річних, 1 001 353,53грн втрат від інфляції, 199 251,55грн пені, а також 30 661,94грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 18.02.2026.

Суддя А.Р. Ейвазова