ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

29.12.2025 Справа № 914/2922/14

за заявою: Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, м. Івано-Франківськ,

у частині поновлення строку для пред`явлення наказу від 24.10.2014 до виконання (вх.№5470/25 від 18.12.2025)

у справі 914/2922/14

за позовом: Івано-Франківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», м.Івано-Франківськ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Тевер Вуд Вінер Факторі», м.Жидачів Львівської області,

про стягнення заборгованості у сумі 100' 000,00 грн.

Cуддя Б. Яворський,

при секретарі О. Муравець.

Прокурор: Н. Негрич,

представники сторін - не з`явилися.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Відповідно до ст.222 ГПК України судове засідання проводилося в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua.

СУД ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Львівської області перебувала справа № 914/2922/14 за позовом Івано-Франківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тевер Вуд Вінер Факторі" про стягнення заборгованості у сумі 100' 000,00 грн.

18.12.2025 прокурором через систему «Електронний суд» подано заяву про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікату виконавчого документу про стягнення 100000,00 грн заборгованості.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2025 заява передана для розгляду судді Б. Яворському.

Ухвалою від 18.12.2025 суд прийняв заяву до провадження та призначив її до розгляду в судовому засіданні на 29.12.2025. Участь прокурора та сторін в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась.

У судове засідання заявник участь повноважного представника забезпечив, заяву підтримав, просив її задоволити. Представники позивачів та відповідач у судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч.2 ст.334 Господарського процесуального кодексу України неявка учасників справи не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Зважаючи на зазначене положення, суд розглянув заяву за відсутності учасників справи.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши матеріали заяви, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.10.2014 позов задоволено повністю; присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тевер Вуд Вінер Факторі" () на користь Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" () заборгованість в сумі 100' 000,00 грн., а також присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тевер Вуд Вінер Факторі" () в дохід Державного бюджету України 1' 827,00грн. судового збору.

24.10.2014 Господарським судом Львівської області на виконання судового рішення видано відповідні судові накази.

Як вбачається з матеріалів заяви, 17.10.2019 Жидачівським відділом ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду від 07.10.2014 (ВП №60322652). 25.06.2021 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, однак прокуратура та ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» постанови не отримували, оригінал виконавчого документа не повертався. Вказане підтверджується довідкою ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» від 13.11.2025 №171.

Згідно ч.ч.1,2 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Частиною 5 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (у редакції станом на 09.06.2013) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII.

Згідно з ч.1ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Таким чином, внаслідок пред`явлення наказу до виконання строк, передбачений ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», перервався та розпочався заново після повернення виконавчого документа стягувачу (25.06.2021).

Заявник, з метою недопущення недоотримання державним підприємством коштів, просить поновити строк для пред`явлення до виконання наказу від 24.10.2014 у справі № 914/2922/14.

Як вбачається з матеріалів справи, наказ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тевер Вуд Вінер Факторі» на користь Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» заборгованість в сумі 100'000,00 грн., з огляду на положення Закону може бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка кореспондується із ст.18 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Як зазначає Конституційний Суд України, виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012). Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (п. 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004, п. 37 рішення у справі «Деркач та Палек проти України» від 21.12.2004).

Згідно ч. 6 ст. 123 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

При цьому, за змістом п.10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України ,,Про виконавче провадження, чинного з 26.03.2022 р., тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Відповідно до ст.329 ГПК України у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк. Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Стягувач вчасно пред`явив наказ для виконання. Згідно постанови від 25.06.2021 виконавчою службою наказ було повернуто стягувачу, однак відповідних доказів отримання стягувачем наказу немає. Повторне пред`явлення наказу до виконання мало бути здійснено в строк до 25.06.2024. Прокурор зазначає, що наказ у стягувача відсутній. Вказане унеможливлює його повторне пред`явлення до виконання.

Верховний Суд у постанові від 09.10.2019 у справі № 2-6471/06 (провадження № 61-11034св19) вказав, що факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби може свідчити про те, що оригінал виконавчого документу втрачено.

Судом враховано, що 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє на цей час. Разом з тим, 26.03.2022 набрав чинності Закон України від 15.03.2022 №2129-IX «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», яким розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII доповнено пунктом 102, згідно з яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Таким чином, заява прокурора про подана у межах строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З огляду на викладене, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану перервалися та на час розгляду заяви прокурора не спливли, а тому відсутні підстави для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, виданого у справі № 914/2922/14.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 329 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (вх.№ 5470/25 від 18.12.2025) у частині поновлення строку для пред`явлення наказу від 24.10.2014 у справі №914/2922/14 до виконання відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.235 ГПК України та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст ухвали виготовлено 01.01.2026.

Суддя Яворський Б.І.