ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"31" грудня 2025 р. м. Київ Справа № 911/939/24
Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши заяву Садівничого товариства Медик про ухвалення додаткового рішення у справі
до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
про витребування майна,
Без виклику представників сторін
Господарським судом Київської області розглядалася справа № 911/939/24 за позовом Садівничого товариства Медик до ОСОБА_1 про витребування майна, а саме - про зобов`язання відповідача повернути належну садівничому товариству документацію (оригінали установчих документів даного товариства, оригінали реєстраційних та господарських документів, оригінали проектних та технічних документів, вхідну та вихідну кореспонденцію за період з 1988 р. по 2017 р., які було передано ОСОБА_1 при заступленні на посаду, а також оригінали документів, які б свідчили про господарську діяльність товариства за період з 2017 р. по 25.04.2021 р.) згідно з переліком, зазначеним у позовній заяві.
Рішенням Господарського суду Київської області від 10.11.2025 р. позовні вимоги було задоволено частково, зобов`язано ОСОБА_1 повернути Садівничому товариству Медик документи даного товариства, а саме: статут, а також оригінали документів, які б свідчили про господарську діяльність товариства за період з 2017 р. по 25.04.2021 р., та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Садівничого товариства Медик 2422,40 грн. витрат зі сплати судового збору.

До Господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» від Садівничого товариства Медик надійшла заява б/н від 12.12.2025 р. (вх. № 10987 від 15.12.2025 р.) про ухвалення додаткового рішення у даній справі, за якою позивач просить суд прийняти додаткове рішення про стягнення з відповідача 10000,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката, докази понесення позивачем яких були долучені до клопотання, поданого через систему "Електронний суд" 22.08.2025 р.

Як зазначено в ч.ч. 1, 2 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За приписами ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.12.2025 р. заяву Садівничого товариства Медик про ухвалення додаткового рішення у справі № 911/939/24 було прийнято до розгляду, постановлено розгляд заяви проводити без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалу Господарського суду Київської області від 18.12.2025 р. було отримано позивачем та відповідачем 18.12.2025 р., що підтверджується довідками про доставку електронного листа в системі ЄСІТС.

Письмових пояснень чи заперечень щодо вказаної заяви відповідачем до матеріалів справи не надано.

Розглянувши заяву Садівничого товариства Медик про ухвалення додаткового рішення у справі № 911/939/24, дослідивши матеріали справи, суд зазначає таке.

Згідно з приписами ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Слід зазначити, що у позовній заяві позивачем було зазначено розмір очікуваних витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, судові витрати у розмірі 10000,00 грн. на оплату послуг адвоката заявлені позивачем до стягнення з відповідача, оскільки для захисту своїх порушених прав та майнових інтересів позивач звернувся за послугами до адвоката Хомік Євгенії Михайлівни (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 5320 від 17.12.2021 р.), про що свідчить наявний в матеріалах справи договір про надання правничої допомоги № 14/02/24-1 від 09.02.2024 р. (далі договір), відповідно до п. 1.1 якого предметом даного договору є надання адвокатом правової допомоги клієнту із захисту його законних прав та інтересів в судах України, державних органах, правоохоронних органах, органах місцевого самоврядування, органах державної виконавчої служби та у приватних виконавців, виконавчих органах влади, підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності без обмежень.

Згідно з п. 4.1 договору гонорар адвоката визначається за домовленістю сторін, становить 10000,00 грн. та сплачується шляхом безготівкового розрахунку.

Згідно платіжної інструкції № 105 від 12.08.2025 р. позивач перерахував Хомік Євгенії Михайлівні оплату за правничу допомогу за договором № 14/02/24-1 від 09.02.2024 р. у сумі 10000,00 грн.

Cлід зазначити, що за змістом частини 3 статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 р. у справі № 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 Цивільного кодекску України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру чи погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як "форма винагороди адвоката", але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Як встановлено судом, у даному випадку укладеним між позивачем та адвокатом договором було узгоджено фіксований розмір гонорару останньої в сумі 10000,00 грн.

У той же час, при визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Поряд з цим, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Правова позиція щодо розумності та співмірності розміру витрат на правову допомогу також відображена у постановах Верховного Суду від 24.10.2019 р. у справі № 905/1795/18, від 01.08.2019 р. у справі № 915/237/18 та інших.

Приписами ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що відповідач заперечень щодо заявленої позивачем до стягнення з нього суми витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи не надав.

Поряд з цим, суд зазначає, що однією з гарантій забезпечення права особи на правову допомогу є повна і справедлива компенсація всіх понесених витрат на правову допомогу.

Сторона, яка змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів, перебуває у становищі, коли її права та/або інтереси порушуються (не визнаються, оспорюються) іншою стороною спору, у зв`язку з чим позивачу необхідний судовий захист.

Для такого захисту, зумовленого протиправною поведінкою іншої сторони (відповідача), позивачу необхідно витрачати свій час та кошти, докладати зусиль для захисту своїх порушених прав/інтересів.

Тому цілком розумно та справедливо, коли особа, на користь якої вирішено спір, у повній мірі отримує від винної сторони (сторони, яка порушує права та призвела до виникнення спору) компенсацію своїх витрат, понесених для того, щоб захистити свої права/інтереси, які, відповідно, порушуються/не визнаються.

З урахуванням предмета спору у даній справі, обсягу поданих позивачем до матеріалів справи доказів та пояснень, дійсно необхідного та підтвердженого доказами фактичного обсягу правничої допомоги, яка надавалася позивачу адвокатом Хомік Є.М., суд констатує, що у даному випадку витрати на правничу допомогу, які позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача, є співмірними з предметом справи, їх розмір є розумним та відповідає критерію складності справи.

Водночас, слід відзначити, що за загальним правилом ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Поряд з цим, згідно з ч. 9 тієї ж ст. 129 ГПК України, у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що спір у даній справі виник внаслідок винних дій сторони відповідача, суд дійшов висновку щодо покладення судових витрат позивача на відповідача у повному обсязі, у зв`язку з чим заява Садівничого товариства Медик б/н від 12.12.2025 р. (вх. № 10987 від 15.12.2025 р.) про ухвалення додаткового рішення у даній справі та стягнення з відповідача 10000,00 грн. витрат на правничу допомогу підляє задоволенню.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Заяву Садівничого товариства Медик б/н від 12.12.2025 р. (вх. № 10987 від 15.12.2025 р.) про ухвалення додаткового рішення у справі № 911/939/24 задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Садівничого товариства Медик (07363, Київська обл., Вишгородський р-н, сільрада Хотянівська (з), Медик садове товариство масиву Світанок (з), код 44363285) 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

3. Додаткове рішення направити учасникам справи.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту додаткового рішення відповідно до ст.ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Додаткове рішення складено 31.12.2025 р.

Суддя В.М. Бабкіна