ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/1508/25

Господарський суд Житомирської області

Суддя Нестерчук С. С.

з участю секретаря судового засідання: Толстокарової І. С.

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справи

за позовом Військової частини НОМЕР_1

до Приватного підприємства "БудКапітал Плюс"

про стягнення 191 321,46 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Романюк М. О. (у порядку самопредставництва, в режимі відеоконференції)

від відповідача: не з`явився

І. СУТЬ СПОРУ

Спір у справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо поставки товару. У межах цього спору суд має вирішити питання про наявність підстав для стягнення штрафних санкцій за прострочення поставки товару.

1. Стислий виклад позиції позивача

17.07.2025 року до Господарського суду Житомирської області (далі - Суд) звернулась Військова частина НОМЕР_1 (далі позивач) з позовом до Приватного підприємства "БудКапітал Плюс" (далі відповідач) про стягнення штрафних санкцій у розмірі 191 321,46 грн, з яких пеня у розмірі 74 864,70 грн, штраф за прострочення поставки товару понад 30 календарних днів - 58 228,38 грн, а також штраф за відмову від постачання товару - 58 228,38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань в частині поставки товару за Договором про закупівлю товарів № 50 від 28.02.2025.

Правові підстави: ст. 530, 610, 611 Цивільного кодексу України.

2. Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому статтею 165 ГПК України.

ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання

Ухвалою від 21.11.2025 Суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та вирішив здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначив на 17.12.2025.

Вказану ухвалу сторонам направлено в електронній формі до електронних кабінетів сторін, що підтверджується довідками про доставку електронного листа 22.11.2025 о 08:44 та 08:50 відповідно.

Відповідач не з`явився до суду. Жодних заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило.

Відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи шляхом направлення ухвали суду до електронного кабінету відповідно до ч. 3 ст. 120 та п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України.

За таких обставин неявка відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних матеріалів (ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Враховуючи строки розгляду справи та достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, а також принципи змагальності та диспозитивності господарського судочинства, закріплені у статтях 13, 14, 74 ГПК України, суд дійшов висновку, що створено належні умови для реалізації учасниками процесу їхніх процесуальних прав, зокрема щодо висловлення правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

У судовому засіданні 17.12.2025 Суд заслухав пояснення представника позивача щодо заявлених позовних вимог, дослідив наявні в матеріалах справи докази та перейшов до стадії ухвалення судового рішення і вирішив відкласти його проголошення на 29.12.2025.

У судовому засіданні 29.12.2025 Суд проголосив скорочене рішення (вступну та резолютивну частини).

ІІІ. Фактичні обставини справи

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача, Суд установив такі фактичні обставини.

28 лютого 2025 року між Військовою частиною НОМЕР_1 (Замовник) та Приватним підприємством "БудКапітал Плюс" (Постачальник) укладено Договір про закупівлю товарів № 50 (далі Договір).

Предметом цього договору визначено, що Постачальник зобов`язується до 30 травня 2025 року поставити Замовникові Товар, у асортименті, кількості та за цінами зазначеними в Специфікації постачання товарів (далі - Специфікація), що є його невід`ємним Додатком 1 до цього Договору, а Замовник зобов`язується прийняти і оплатити товар (п.1 Договору).

Згідно з п. 3.1 Договору та Додатку № 1 (Специфікація) загальна ціна даного Договору складає 2 001 834,00 грн (два мільйона одна тисяча вісімсот тридцять чотири гривень 00 копійок) з ПДВ 0% за 8 (вісім) комплектів Товару.

Сторони погодили строк поставки Товару до 30 травня 2025 року (п. 5.1 Договору).

Відповідно до п. 6.3.1 Договору Постачальник зобов`язаний здійснити постачання Товару у строки, відповідно до умов цього Договору.

Пунктом 7.4-7.5 Договору передбачено, що за порушення строків постачання Товару з Постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості Товару, щодо якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки Товару понад 30 (тридцять) календарних днів, за відмову від постачання, або не постачання (постачання в неповному обсязі) з Постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від вартості непоставленого Товару.

Згідно з пунктом 8.3 Договору, доказом виникнення обставин непереборної сили є сертифікат, який видається Торгово-промисловою палатою України або регіональними торгово-промисловими палатами.

За умовами пункту 10.1 Договір набирає чинності з моменту підписання його двома Сторонами і діє до дати припинення або скасування воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64 (зі змінами), але не пізніше ніж до 31 грудня 2025 року.

Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

На виконання умов укладеного між сторонами договору відповідач здійснив часткову поставку товару у кількості 4 (чотири) комплекти, що підтверджується видатковою накладною № 109 від 13.05.2025 на суму 1 170 000,00 грн.

Актом приймання-передачі запасів № 43/ від 13.05.2025 року підтверджується, що Замовник прийняв Товар та згідно з платіжною інструкцією № 2 від 13.05.2025 року перерахував 1 170 000, 00 грн на рахунок Постачальника.

30.05.2025 позивач звернувся до відповідача з претензією № 1 щодо недопоставки обумовленої кількості товару в строк до 30.05.2025 та вимагав забезпечити негайне виконання зобов`язання за цим Договором.

01.07.2025 позивач направив відповідачу претензію № 2, у якій запропонував в добровільному порядку сплатити суму пені за порушення строків виконання зобов`язання, до вказаного листа було долучено рахунок на оплату №14 та розрахунок штрафних санкцій від 01.07.2025.

Відповідач листом № 3107-02 від 31.07.2025 повідомив позивача, що не може здійснити поставки товару, посилаючись на припинення його постачання виробником, та у зв`язку з цим просив зменшити обсяг закупівлі товару за Договором з 4 одиниць до 0 одиниць шляхом укладання додаткової угоди.

В подальшому, відповідач направив позивачу листа № 2708-01 від 27.08.2025, у якому просить розірвати договір у зв`язку з неможливістю поставки товару у кількості 4 одиниць, визначивши це додатковою угодою № 2.

29.08.2025 між сторонами укладено Додаткову угоду № 2, якою сторони дійшли взаємної згоди про дострокове розірвання Договору.

Згідно з пунктами 2 та 3 зазначеної Додаткової угоди, з моменту набрання нею чинності припиняються всі інші зобов`язання сторін, що виникли з Договору, у зв`язку з чим сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли за Договором.

Також Додатковою угодою сторони підтвердили відсутність взаємних претензій, пов`язаних з виконанням Договору, окрім штрафних санкцій визначених розділом 7 Договору.

01.09.2025 позивач направив відповідачу претензію № 3, у якій запропонував в добровільному порядку сплатити суму пені, а саме 7% від вартості непоставленого Товару за відмову від постачання та 0,1% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення аж до дати підписання Додаткової угоди про дострокове розірвання. Відповідно до рахунку № 14, що доданий до претензії № 3, загальна сума нарахованих позивачем штрафних санкцій становить 191 321,46 грн.

12.09.2025 відповідач направив позивачу відповідь на претензію № 1209-01, у якій зазначив, що причини порушення взятих на себе зобов`язань характеризуються як форс-мажорні обставини, а тому не вбачає підстав для сплати штрафних санкцій, заявлених у претензії № 6340 від 01.09.2025.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку штрафних санкцій заявлено вимоги про стягнення 191 321,46 грн, які складаються:

- 74 864,70 грн пені, нарахованої за прострочення поставки товару з розрахунку 0,1 % від вартості товару за кожен день прострочення, що становить 831,83 грн за один день, усього за 90 днів прострочення;

- 58 228,38 грн штрафу, нарахованого за прострочення поставки товару понад 30 календарних днів, у розмірі 7 % від вартості непоставленого товару (831 834,00 грн);

- 58 228,38 грн штрафу, нарахованого у зв`язку з відмовою від постачання товару, у розмірі 7 % від вартості непоставленого товару (831 834,00 грн).

Відповідач заперечень щодо позову та контррозрахунку штрафних санкцій не подав, доказів на підтвердження наявності обставин, які б звільняли його від відповідальності, суду не надав.

ІV. МОТИВИ СУДУ

1. Норми права, які застосував суд

На підставі встановлених обставин Суд переходить до правової оцінки спірних правовідносин та заявлених позовних вимог.

Суд виходить з того, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на підставі укладеного господарського договору, який за своєю правовою природою є договором поставки у розумінні статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Крім того, положення умов договору мають відповідати засадам цивільного законодавства, зокрема, зазначеним у статті 3 ЦК України.

Разом з тим за частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виконано належним чином відповідно до закону, умов договору та інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України).

Згідно з положеннями статей 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).

При цьому за приписами частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Суд враховує, що станом на час розгляду справи Господарський кодекс України втратив чинність з 28.08.2025 у зв`язку з введенням в дію Закону України № 4196-IX від 09.01.2025 "Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб". Разом із тим, на час виникнення спірних правовідносин Господарський кодекс України був чинним, а відтак підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

За змістом частини першої статті 216 Господарського кодексу України (далі - ГК України) учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Положеннями статті 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Неналежне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань, яке полягало у простроченні поставки та непоставці частини товару, зумовило виникнення між сторонами спору щодо застосування договірної відповідальності у вигляді пені та штрафів.

Подальше дострокове розірвання договору за згодою сторін не припиняє відповідальності відповідача за порушення зобов`язань, допущені до моменту його розірвання, а тому не усуває необхідності надання судом правової оцінки заявленим вимогам про стягнення штрафних санкцій.

Стаття 61 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, і підлягає обов`язковому застосуванню як норма прямої дії.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеної у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

2. Оцінка суду

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1, 3,4 ст. 13 ГПК України).

Суд оцінює надані сторонами докази відповідно до статей 76-79, 86 ГПК України на підставі свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення позову, господарський суд виходить з таких міркувань.

Як установлено судом, відповідач зобов`язався поставити позивачеві товар у строк до 30.05.2025, однак виконав договірні зобов`язання частково, поставивши 4 комплекти товару, тоді як решта товару на суму 831 834,00 грн у визначений договором строк поставлена не була. Факт прострочення поставки та непоставки частини товару підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростований.

У пункті 7.4 7.5 договору сторони погодили, що у разі прострочення поставки товару з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, щодо якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а у разі прострочення поставки понад 30 календарних днів, відмови від постачання або непостачання (постачання в неповному обсязі) додатково штраф у розмірі 7 % від вартості непоставленого товару.

Граматичне, системне та логічне тлумачення зазначеної умови свідчить, що сторони встановили єдиний штраф, який підлягає застосуванню у разі настання будь-якої з альтернативно визначених підстав, перелічених у договорі. Використання сполучника «або» вказує на альтернативний, а не кумулятивний характер таких підстав.

За таких умов одночасне нарахування двох штрафів за прострочення поставки понад 30 календарних днів та за відмову від постачання не відповідає умовам договору та суперечить засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Суд також виходить з того, що прострочення поставки товару понад 30 календарних днів та подальша відмова від його постачання є різними формами прояву одного порушення невиконання обов`язку з поставки товару, а тому одночасне стягнення двох штрафів суперечить статті 61 Конституції України, яка як норма прямої дії забороняє двічі притягати особу до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Водночас суд враховує, що пеня та штраф є різними формами неустойки, які мають відмінну правову природу. За таких умов одночасне стягнення з відповідача пені та штрафу за порушення господарського зобов`язання не є подвійним притягненням до відповідальності та узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 01.06.2021 р у справі № 910/12876/19.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок штрафних санкцій, а саме пені у розмірі 74 864,70 грн та штрафу у розмірі 58 228,38 грн, Суд встановив його відповідність умовам договору та періоду прострочення з 31.05.2025 до 28.08.2025 (90 днів), у зв`язку з чим визнає його обґрунтованим.

Доказів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення від відповідальності (ст. 617 ЦК України), відповідач не надав.

V. Висновки Суду

Розглянувши справу із застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, на підставі повного та всебічного з`ясування обставин справи і досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Обґрунтованими та підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення пені у розмірі 74 864,70 грн та штрафу у розмірі 58 228,38 грн.

Водночас вимоги в частині стягнення 58 228,38 грн штрафу є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

VІ. Судові витрати

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів, та з інших підстав судовий збір покладається - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, ч. 9 ст. 129 ГПК України унормовано, що у випадку, зокрема, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що спір у справі виник у зв`язку з порушенням відповідачем строків поставки товару, судовий збір покладається на відповідача у повному обсязі.

При цьому Суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З урахуванням зазначених положень, оскільки позивачем було подано позовну заяву у даній справі в електронній формі, розмір судового збору за подання цього позову підлягає пониженню на коефіцієнт 0,8 та становить 2422,40 грн.

Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, тобто судовий збір внесений у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи наведене, суд роз`яснює позивачу, що він не позбавлений можливості звернутись до суду із клопотанням у порядку ст.7 Закону України "Про судовий збір" про повернення судового збору у зв`язку із сплатою судового збору у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У матеріалах справи відсутні докази понесення сторонами інших судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи.

Керуючись статтями 2, 129, 233, 236, 237, 238, 241 ГПК України, Суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «БудКапітал Плюс» на користь Військової частини НОМЕР_1 :

- 74 864,70 грн (сімдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят чотири гривні 70 копійок) - пеня;

- 58 228,38 грн (п`ятдесят вісім тисяч двісті двадцять вісім гривень 38 копійок) - штраф;

- 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) - судові витрати зі сплати судового збору.

3. Відмовити у частині стягнення 58 228,38 грн штрафу.

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 )

Відповідач: Приватне підприємство «БудКапітал Плюс» (; проспект Миру, буд. 19, кв.342 м. Житомир, Житомирська обл., 10004)

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити це рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Після набрання рішення законної сили наказ може бути виданий за заявою стягувача, в якій має бути зазначена бажана форма його видачі (паперова або електронна).

Повне рішення складено 09.01.2026

Суддя С. НЕСТЕРЧУК