ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року Справа № 910/9566/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Маціщук А.В.

суддя Василишин А.Р.

суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Загородько Б.Ю.

за участю представників сторін:

позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ас Ресурс" - адв. Красносільський М.І.

відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" - адв. Кваснікевич В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард"

на рішення Господарського суду Волинської області від 02.09.2025 р.

постановлене у м. Луцьк, повний текст складено 09.09.2025 р.

у справі № 910/9566/24 (суддя Гарбар І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ас Ресурс"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард"

про стягнення 2 151 164,01 грн. збитків

В С Т А Н О В И В :

02.08.2024 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "АС Ресурс" подав до Господарського суду міста Києва позовну заяву про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" 2151164,01 грн збитків та 537791,00 грн штрафу, посилаючись на норми статей 16, 22, 509, 525 527, 530, 549 551, 610, 611, 623, 624, 629, 664, 670, 712 Цивільного кодексу України, статей 173, 174, 179, 193, 216, 217, 224 226, 229 231 Господарського кодексу України в редакції, чинній до 27.08.2025 р.

Ухвалою від 07.08.2024 р. Господарський суд міста Києва позовну заяву ТОВ "АС Ресурс" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" 2151164,01 грн збитків та 537791,00 грн штрафу передав за територіальною підсудністю до Господарського суду Волинської області на підставі статей 27, 31 ГПК України.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 08.11.2024 р., залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2025 р., у задоволенні позову ТОВ "АС Ресурс" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" 2151164,01 грн збитків та 537791,00 грн штрафу у справі № 910/9566/24 відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.04.2025 р. рішення Господарського суду Волинської області від 08.11.2024 р. і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2025 р. у справі № 910/9566/24 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 2151164,01 грн збитків. В цій частині Верховним Судом ухвалено передати справу на новий розгляд до Господарського суду Волинської області. В частині відмови у стягненні 537791,00 грн штрафу Верховний Суд рішення Господарського суду Волинської області від 08.11.2024 р. і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2025 р. у справі № 910/9566/24 залишив без змін.

Відповідно до рішення від 02.09.2025 р. у справі № 910/9566/24 Господарський суд Волинської області задоволив позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ас Ресурс". Згідно з рішенням суду підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ас Ресурс" 2151164,01 грн. збитків, завданих неналежним виконанням договору поставки партіями з використанням паливних карток від 10.06.2021 р. № 040412-10/06/21-ПК2587, та 122616,42 грн. витрат з оплати судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, за нез`ясування судом обставин, які мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

Пояснює, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Ас Ресурс", уклавши договір з Державною установою "Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України", взяв на себе зобов`язання здійснити постачання товарів останньому та порушив таке зобов`язання, що підтверджено рішенням суду у справі № 910/1389/23. В свою чергу звернувшись до суду з позовом до ТОВ «Вест Кард» про стягнення збитків, позивач фактично намагається перекласти негативні наслідки своєї господарської діяльності на ТОВ «Вест Кард».

Зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки наявним у справі доказам, оскільки зміст оскаржуваного рішення не дозволяє дійти висновку, що суд відповідно до вимог статті 86 ГПК України встановив у судовому процесі усі фактичні обставини справи з урахуванням предмета судового розгляду. Натомість судом надано неповну юридичну оцінку доводам відповідача та наведено у судовому рішенні лише правову позицію позивача і жодним чином не оцінено в сукупності подані у справі докази відповідача, їх значення та мотиви з належним обґрунтуванням їх відхилення.

Доводить, що матеріали даної судової справи не містять належних доказів причинного зв`язку між поведінкою відповідача та збитками, про які зазначає позивач; позивачем не доведено реальності заявленої ним до стягнення суми збитків; обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним та не призведе до виконання позивачем рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2024 р. у справі № 910/1389/23.

Вважає, що судом першої інстанції не встановлено наявність протиправної поведінки відповідача як однієї з чотирьох обов`язкових складових для застосування такого виду відповідальності як відшкодування шкоди, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт односторонньої зміни умов договору 10.03.2022 р. Натомість звертає увагу, що первинні бухгалтерські документи, погоджені двома сторонами договору, підтверджують згоду сторін із відповідними господарськими операціями, вчиненими на підставі договору, оскільки як до 10.03.2022 р., так і після цієї дати позивач продовжував працювати по договору, отримував товар працював на аналогічних умовах, здійснював вибірку товару на суму здійсненої попередньої оплати.

Пояснює, що відповідно до ст. 629 ЦК України умови пунктів 3.3, 3.4, 5.1.5, 5.1.11, 5.1.12 договору поставки партіями з використанням паливних карток від 10.06.2021 р. № 040412-10/06/21-ПК2587 є обов`язковими до виконання сторонами. При цьому вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що про односторонню зміну системи обліку пального позивач фактично дізнався після ініційованого зі сторони ДУ «ЦОП МВС» майнового спору, тоді як позивач щомісячно підписував первинні документи за договором, в яких відображено ціну пального, тобто - позивачу було відомо ціну пального, що отримується.

Зауважує, що суд першої інстанції не врахував, що ТОВ «Вест Кард» не є стороною договорів № 240, № 483 та не мало і не має жодних зобов`язань перед Державною установою «Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України» щодо поставки пального, відповідно, ТОВ «Вест Кард» не є особою, яка мала виконувати зобов`язання.

Доводить, що судом першої інстанції фактично здійснено переоцінку висновків суду у справі № 910/1389/23, що є недопустимим. У зв`язку з цим звертає увагу, що в пункті 7.26 рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2024 р. у справі № 910/1389/23 встановлено преюдиційний факт, а саме встановлено факт реалізації пального ТОВ «Ас Ресурс» як постачальником за договором № 240 за підвищеною ціною з жовтня 2021 року, тобто - до 10.03.2022 р., відтак згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України даний факт не підлягав повторному доведенню під час вирішення даної справи № 910/9566/24.

Стверджує, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між витратами, які позивач мусить зробити для виконання рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2024 р. у справі № 910/1389/23 (які заявлені до стягнення у вигляді збитків), та нібито порушенням умов договору відповідачем. Зазначає, що позивач не довів, що порушення позивачем умов договорів № 240, № 483 не залежало від самого позивача та/або не залежало від сторонніх обставин, а є прямим та невідворотнім наслідком, нібито зміни з 10.03.2022 р. умов договору поставки партіями з використанням паливних карток від 10.06.2021 р. № 040412-10/06/21-ПК2587 відповідачем.

Посилається на видаткові накладні та акти звірки і доводить, що саме позивач в односторонньому порядку самостійно формував ціну пального для ДУ «ЦОП МВС» за договором № 240 та договором № 483., а тому суперечить фактичним обставинам даної справи висновок суду першої інстанції, що інших умов та причин, окрім дій постачальника ТОВ «Вест Кард», що призвели до збитків не існує.

Вважає, що суд першої інстанції не обґрунтував, яким чином позивач, навіть придбавши 35858,71 літрів бензину А-95 за ціною 59,99 грн/л., однак не маючи доступу до системи обліку пального, зможе зарахувати цю кількість пального на ID рахунок «МВД #164840027» довіреної особи ДУ «ЦОП МВС» в електронній системи обліку пального АЗК «WOG».

Звертає увагу, що жодного розрахунку розміру збитків за період після 10.03.2022 р. позивач не надав.

Доводить таким чином, що «ТОВ «Ас Ресурс» не доведено дійсного та реального розміру завданих йому збитків, а також і наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями ТОВ «Вест Кард» та реальними збитками позивача.

Просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 02.09.2025 р. у справі № 910/9566/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою від 23.10.2025 р. Північно-західний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" на рішення Господарського суду Волинської області у даній справі № 910/9566/24 та встановив позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 5 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Ас Ресурс» отримав ухвалу апеляційного суду 24.10.2025 р., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа /а.с. 78 у т.4/, однак подав відзив на апеляційну скаргу лише 20.11.2025 р. - на 27 день після отримання ухвали про відкриття апеляційного провадження, що є порушенням вимог суду і норм ч.1 ст.236 ГПК України.

Одночасно з відзивом на апеляційну скаргу позивач подав заяву про поновлення процесуального строку, у якій просив визнати поважними причини пропуску строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «Ас Ресурс» пропущений процесуальний строк для подання відзиву та прийняти відповідний відзив. В обґрунтування такого клопотання позивач зазначає, що у період, відведений судом для підготовки та подання відзиву, робота позивача та його представника (м. Київ) була суттєво ускладнена через об`єктивні обставини, зумовлені безпековою ситуацією в країні. Систематичні повітряні тривоги та, як наслідок, вимушені перерви у роботі, а також нестабільність електропостачання та інтернет-з`єднання, унеможливили своєчасне завершення підготовки правової позиції та формування пакету документів для подання до суду у визначений строк.

Розглянувши клопотання позивача про поновлення процесуального строку на подання відзиву, колегія суддів відхиляє таке клопотання як необгрунтоване, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Учасники справи відповідно до норм ст. 169-170 ГПК України при розгляді справи судом у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань. Відповідно до норм ст..74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається шляхом подання доказів. Всупереч наведеним нормам відповідач не надав суду будь яких доказів на підтвердження викладених у клопотанні конкретних обставин, тому клопотання оцінюється як необгрунтоване.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 р. у справі № 990/115/22 вказано, що введення воєнного стану дійсно є підставою для поновлення процесуального строку у випадку, якщо особа зазначає конкретні обставини, що у зв`язку із введенням воєнного стану завадили їй вчасно подати відповідну заяву (наприклад виїзд з місця проживання у зв`язку з проведенням в місці проживання бойових дій, відсутність інформації про результати розгляду справи та неможливість вчасно її отримати тощо).

Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків на звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам факт запровадження воєнного стану в Україні без обґрунтування неможливості звернення до суду в розумні строки чи виконання учасником судового процесу конкретних процесуальних дій протягом установленого законом строку у зв`язку із запровадженням такого не може вважатися поважною причиною пропуску цих строків.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.06.2024 р. у справі № 559/2655/23 та враховується апеляційним судом відповідно до ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч. 4 ст. 236 ГПК України.

Отже, позивач не навів та не підтвердив, а суд не встановив фактичних обставин, які об`єктивно перешкодили позивачу подати відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк, тому вказані позивачем підстави для поновлення строку на подання відзиву визнані необґрунтованими, тому - неповажними, що є підставою для відмови у поновленні строку на подання відзиву відповідно до норм ст. 119 ГПК України.

22.12.2025 р. на вимогу апеляційного суду позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Ас Ресурс» подав додаткові пояснення у справі, в яких зазначив, що уклавши з ТОВ «Вест Кард» договір та закупивши сукупно 159000 л бензину автомобільного А-95-Євро5-Е5 на відповідному ID рахунку, позивач розраховував отриману кількість бензину реалізувати шляхом її продажу третім особам, що відповідно було узгоджено з постачальником та не суперечить умовам договору № 040412-10/06/21-ПК2587 від 10.06.2021 р.

Звертає увагу, що відповідно до висновку судової економічної експертизи № 17/02/1-24 від 01.05.2024 р. за результатами дослідження документально підтверджено первинними та обліковими документами господарські операції позивача з придбання пального (паливних карток) у ТОВ «Вест Кард» на виконання умов договору № 040412-10/06/21-ПК2587 від 10.06.2021 р. за період з 10.06.2021 р. по 01.12.2023 р. на загальну суму 7424489,14 грн, у тому числі підтверджена оплата ТОВ «Афес Ресурс» на рахунок ТОВ «Вест Кард» грошових коштів у сумі 4553720,00 грн за придбання бензину А-95 (паливних карток) у кількості 159000 л за договором № 040412-10/06/21-ПК2587 від 10.06.2021 р. для продажу Державній установі «Центру обслуговування підрозділів МВС України» на виконання договору № 240 від 20.07.2021 р. та договору № 483 від 08.12.2021 р.

Зауважує, що під час обрахунку збитків період використання пального з 02.08.2021 р. по 09.03.2022 р. (у тому числі з 23.10.2021 р.) позивачем не використовувався, оскільки лише з 10.03.2022 р. відповідачем вчинено дії щодо односторонньої зміни одиниці обліку пального бензину А-95 з товарної на грошову, чим останній допустив неналежне виконання своїх зобов`язань за договором та завдав реальних майнових збитків для ТОВ «АС Ресурс» через втрату відповідної кількості закупленого товару.

Пояснює, що внаслідок неналежного виконання ТОВ «Вест Кард» умов договору № 040412-10/06/21-ПК2587 від 10.06.2021 р., що проявилось у безпідставній зміні ТОВ «Вест Кард» системи обліку пального з 10.03.2022 р. позивачем втрачено майно пальне бензин А-95 у кількості 35 858,71 л. і розмір збитків, завданих ТОВ «АС Ресурс» за період з 10.03.2022 р. по 01.01.2024 р., становить 2151164,01 грн, які є еквівалентом вартості 35858,71 л бензину А-95 за ціною 59,99 грн за 1 л, що є ринковою вартістю товару на момент звернення до суду з позовом.

Просить апеляційну скаргу ТОВ «Вест Кард» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 02.09.2025 у справі № 910/9566/24 залишити без змін.

Представник відповідача/скаржника в судових засіданнях 25.11.2025 р. та 23.12.2025 р. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задоволити. Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні 23.12.2025 р. було відкладено ухвалення та проголошення постанови у справі до 30.12.2025 р.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши у судових засіданнях пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судом першої інстанції, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено наступне.

10.06.2021 р. ТОВ "Вест Кард"/постачальник і ТОВ "Афес Ресурс"/покупець уклали договір поставки партіями з використанням паливних карток № 040412-10/06/21-ПК2587, за умовами п 2.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець приймати у власність товари та оплачувати їх вартість на умовах цього договору /а.с. 17 30 у т.1/.

Відповідно до п. 2.3 договору товари (послуги) згідно з цим договором постачаються покупцю для подальшого перепродажу третім особам, а також для виробничого споживання покупцем.

Згідно з п. 2.4 договору передача товарів покупцю здійснюється з використанням паливних карток.

Відповідно до п. 3.1 договору передача товарів покупцю здійснюється лише за умови фактичної наявності товарів на точці обслуговування (далі ТО) на момент проведення транзакції. Передача покупцю нафтопродуктів здійснюється шляхом заправки транспортних засобів покупця (довіреної особи покупця) в кількості та асортименті, обраних покупцем (довіреною особою) самостійно, в межах ліміту, встановленого на паливній картці та залишків ресурсів на індивідуальній картці або лімітному рахунку.

Згідно з п. 3.2 договору підтвердженням фактично отриманого покупцем товару (послуг) на ТО в асортименті, кількості та ціні є чек, що видається покупцю.

Відповідно до п. 3.3 договору приймання-передача товарів (послуг) по кількості та асортименті здійснюється покупцем (довіреною особою покупця) на терміналі ТО в момент передачі товарів (надання послуг) згідно кількісних показників чека, після чого претензії по кількості та асортименті товарів постачальником не приймаються.

Згідно з п. 3.4 договору за результатами транзакцій, що були здійснені протягом звітного періоду, постачальником складається та надається покупцю зведена видаткова накладна та зведений акт приймання-передачі. Вищезазначені документи надаються покупцю для підписання після 7 (сьомого) робочого числа місяця, наступного за звітним, Покупець зобов`язується підписувати зведену видаткову накладну та зведений акт приймання-передачі протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту їх отримання. Якщо покупець до закінчення зазначеного терміну не підпише і не надішле постачальнику надіслану постачальником зведену видаткову накладну та зведений акт приймання-передачі, або не надасть постачальнику свої мотивовані (обґрунтовані) та документально підтверджені заперечення проти змісту зведеної видаткової накладної та зведеного акту приймання-передачі, або не надішле постачальнику письмове повідомлення про не отримання зазначених документів від постачальника, сторони погоджуються вважати таку зведену видаткову накладну та зведений акт приймання-передачі, підписані лише постачальником, повністю узгодженими обома сторонами.

У розділі 4.1 договору сторони погодили ціну товарів (послуг) та умови оплати при використанні грошової одиниці обігу.

Так, відповідно до п. 4.1.1 договору передача товарів (надання послуг) покупцю по паливним карткам, які працюють з використанням грошової одиниці обліку, здійснюється відповідно до цін, встановлених на ТО на момент здійснення транзакції, якщо інший порядок формування ціни товарів (послуг) не передбачений в окремих додатках (додаткових угодах) до цього договору. В ціну товарів (послуг) включається податок на додану вартість та інші обов`язкові платежі згідно чинного законодавства. Сторони погодили, що ціна товарів (послуг) є узгодженою, коли покупець (довірена особа покупця) здійснили фактичну вибірку товарів з ТО на умовах даного договору та отримали документ, що визначений у пункті 3.2. Ціна товарів (послуг) відображається в чеку та/або спеціальній відомості, та підтверджується видатковими накладними та/або актами приймання-передачі.

У розділі 4.2 договору сторони погодили ціну товарів (послуг) та умови оплати при використанні товарної одиниці обігу.

Так, відповідно до п. 4.2.1 договору ціна товарів (послуг) визначається сторонами в день виписки рахунку та підтверджується рахунком та/або видатковою накладною, якщо інший порядок формування ціни товарів (послуг) не передбачений в окремих додатках (додатковою угодою) до цього договору. В ціну товару включено податок на додану вартість. Якщо протягом 1 (одного) календарного року з моменту здійснення оплати покупець не вибере оплачені товари (послуги), то постачальник має право поставити залишок товарів за ціною постачальника, визначеного в односторонньому порядку останнім.

Згідно з п. 4.2.2 договору оплата товарів здійснюється покупцем на підставі виписаних постачальником рахунків, де вказується конкретний асортимент, кількість та ціна товарів. Оплата рахунку здійснюється покупцем в повному розмірі вартості товарів, вказаних у рахунку, і є підтвердженням згоди покупця на отримання відповідної кількості та асортимент товарів за вказаною ціною.

Відповідно до п. 4.2.3 договору розрахунки за товари здійснюються покупцем періодично на умовах 100 % попередньої оплати вартості товарів, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 1 (одного) календарного дня з моменту виписки рахунку. Моментом виписки рахунку вважається дата датування рахунку.

Згідно з п. 5.3.1 договору постачальник зобов`язаний поставити товар покупцю на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 12.1, 12.2 договору договір набирає сили з моменту його підписання сторонами та діє протягом 1 року, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним. У випадку, коли жодна із сторін протягом одного місяця до закінчення строку дії договору не заявила про намір його розірвати та продовжує надалі виконувати його умови, договір вважається таким, що діє на кожен наступний рік на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 13.1, 13.2 договору сторони за взаємною згодою мають право змінити умови цього договору, в порядку, передбаченому цим договором. Всі зміни, доповнення, додаткові угоди та додатки, пролонгація або дострокове розірвання цього договору вчиняються за взаємною згодою сторін у письмовому вигляді, крім випадків, передбачених цим договором, та підписуються уповноваженими представниками сторін. Всі вище перераховані документи до цього договору становлять його невід`ємну частину. Постачальник має право ініціювати внесення змін до умов цього договору, попередивши про це покупця за 20 календарних днів. У випадку відсутності письмових заперечень покупця, після закінчення вищевказаного строку, зміни вважаються прийнятими покупцем.

Відповідно до п. 14.3 договору покупець має право передавати свої права і зобов`язання за цим договором третій стороні без письмової згоди постачальника.

ТОВ "Вест Кард" виставив ТОВ "Афес Ресурс" для оплати такі рахунки-фактури:

- від 27.07.2021 р. № 10847, яким визначено товар: бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5, кількістю 5000 л за ціною за одиницю 29 грн 64 коп., на загальну суму 148200 грн з ПДВ /а.с. 36 у т.1/;

- від 30.08.2021 р. № 11001, яким визначено товар: бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5, кількістю 95000 л за ціною за одиницю 28 грн 50 коп., на загальну суму 2707500 грн з ПДВ /а.с. 37 у т.1/;

- від 16.12.2021 р. № 7184, яким визначено товар: бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5, кількістю 59000 л за ціною за одиницю 28 грн 78 коп., на загальну суму 1698020 грн з ПДВ /а.с. 77 у т.2/.

У липні-грудні 2021 року ТОВ "Афес Ресурс" здійснив на користь ТОВ "Вест Кард" попередню оплату товару в загальній сумі 4553720 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 27.07.2021 р. № 165 на суму 148200,00 грн /а.с. 138 у т.1/, від 30.08.2021 р. № 8 на суму 2707500,00 грн /а.с. 132 у т.1/ та від 16.12.2021 р. № 175 на суму 1698020,00 грн /а.с. 134 у т.1/.

Згідно з відомостями електронної системи обліку пального ТОВ "Вест Кард" передало у власність ТОВ "АС Ресурс" загалом 159000 л пального: 02.08.2021 р. 5000 л, 30.08.2024 р. 95000 л, 16.12.2021 р. 59000 л /а.с. 176 -222 у т.1/.

Починаючи з 02.08.2021 р. залишок пального покупця обчислювався в літрах (розділ 4.2 договору), а з 10.03.2022 р. - ТОВ "Вест Кард" здійснило переведення обліку пального в гривневий еквівалент (розділ 4.1 договору).

Як доводить позивач, уклавши з ТОВ «Вест Кард» договір та закупивши сукупно 159000 л бензину автомобільного А-95-Євро5-Е5 на відповідному ID рахунку, позивач розраховував отриману кількість бензину реалізувати шляхом її продажу третім особам, що відповідає умовам п. 2.3 договору № 040412-10/06/21-ПК2587 від 10.06.2021 р.

Так, за результатами відкритих торгів ТОВ "Афес Ресурс" як постачальник і Державна установа "Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України як покупець уклали договори про закупівлю за державні кошти пального, а саме:

1) договір про закупівлю за державні кошти пального від 20.07.2021 р. № 240, за умовами пунктів 1.1, 1.2, 3.1, 10.1 якого постачальник передає у власність покупця нафту і дистилятори за ДК 021/2015-09130000-9 (бензин А-95 в смарт-картках) у кількості 100000 л, а покупець приймає та оплачує його вартість. Постачальник зобов`язується зарахувати у власній системі обліку пального на особистий рахунок покупця поставлене йому пальне в обсязі та марки згідно з пунктом 1.1 договору та передати покупцю смарт-картки на товар у кількості 80 шт; заправляти пальним транспортні засоби покупця шляхом використання смарт-карт у власній роздрібній мережі автозаправних станцій або автозаправних станцій партнерів постачальника, у яких діють смарт-картки. Загальна ціна договору становить 3198000,00 грн, в тому числі ПДВ 533000,00 грн. Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2021 р., а в частині розрахунків та зберігання пального постачальником до повного їх виконання сторонами /а.с. 104 111 у т.1/;

2) договір про закупівлю за державні кошти пального від 08.12.2021 р. № 483, за умовами пунктів 1.1, 1.2, 3.1, 10.1 якого постачальник передає у власність покупця нафту і дистилятори за ДК 021/2015-09130000-9 (бензин А-95 в смарт-картках) у кількості 59000 л, а покупець приймає та оплачує його вартість. Постачальник зобов`язується зарахувати у власній системі обліку пального на особистий рахунок покупця поставлене йому пальне в обсязі та марки згідно з пунктом 1.1 договору та передати покупцю смарт-картки на товар у кількості 80 шт, заправляти пальним транспортні засоби покупця шляхом використання смарт-карт у власній роздрібній мережі автозаправних станцій або автозаправних станцій партнерів постачальника, у яких діють смарт-картки. Загальна ціна договору становить 1964700,00 грн, в тому числі ПДВ 327450,00 грн. Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2021 р., а в частині розрахунків та зберігання пального постачальником до повного їх виконання сторонами /а.с. 117 124 у т.1/.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.05.2024 р. у справі № 910/1389/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2024 р., позовні вимоги ДУ "ЦОП МВС України" про зобов`язання ТОВ "Афес Ресурс" виконати умови договорів про закупівлю за державні кошти пального задоволено в повному обсязі. Зобов`язано ТОВ "Афес Ресурс" зарахувати в електронній системі обліку пального на особистий рахунок ДУ "ЦОП МВС України" пальне бензин А-95 в кількості: 5000 л згідно з договором від 20.07.2021 р. № 240 та 30858,71 л згідно з договором від 08.12.2021 р. № 483.

Позивач доводить, що внаслідок неналежного виконання ТОВ «Вест Кард» умов договору № 040412-10/06/21-ПК2587 від 10.06.2021 р., що проявилось у безпідставній зміні ТОВ «Вест Кард» системи обліку пального з 10.03.2022 р. позивачем втрачено майно пальне бензин А-95 у кількості 35 858,71 л. і розмір збитків, завданих ТОВ «АС Ресурс» за період з 10.03.2022 р. по 01.01.2024 р., становить 2151164,01 грн, які є еквівалентом вартості 35858,71 л бензину А-95 за ціною 59,99 грн за 1 л, що є ринковою вартістю товару на момент звернення до суду з позовом.

Обгрунтовуючи факт та розрахунок збитків, позивач означає лише період з 10.03.2022 р., коли відповідачем вчинені дії щодо односторонньої зміни одиниці обліку пального бензину А-95 з товарної на грошову, чим останній допустив неналежне виконання своїх зобов`язань за договором та завдав реальних майнових збитків для ТОВ «АС Ресурс» через втрату відповідної кількості закупленого товару.

Відкритими даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Афес Ресурс" змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ас Ресурс".

Скасовуючи попередньо ухвалені судові рішення, Верховний Суд у постанові від 15.04.2025 р. вказав, що обмежившись посиланням на недоведеність понесення позивачем реальних збитків в сумі 2151164,01 грн, що в майбутньому мають бути використані ним для закупівлі 35858,71 л пального з метою виконання ТОВ "Ас Ресурс" такого, що набрало законної сили, рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2024 р. у справі № 910/1389/23, суди помилково не врахували того, що в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є не лише втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, але й витрати, які особа мусить зробити в майбутньому для відновлення свого порушеного права.

Верховний Суд зазначив, що висновок судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для відшкодування збитків у повному обсязі суперечить як висновку судів про доведеність протиправної поведінки відповідача як контрагента за договором поставки від 10.06.2021 р., так і висновкам Верховного Суду щодо застосування норм статей 22, 623 ЦК України та статей 224, 225 ГК України в подібних правовідносинах, викладеним у постановах від 11.01.2022 р. у справі № 904/1448/20, від 28.07.2022 р. у справі № 911/51/21, від 06.06.2023 р. у справі № 911/682/21, від 25.01.2024 р. у справі № 910/899/23, від 26.03.2024 р. у справі № 916/1577/19, від 14.11.2024 р. у справі № 910/17582/23.

Також Верховний Суд виснував, що всупереч вимогам статей 86, 104, 269, 282 ГПК України суди першої та апеляційної інстанцій передчасно відхилили наявний в матеріалах справи експертний висновок № 17/02/1-24 як безпідставний, обмежившись посиланням на надання такого висновку позивачем на обґрунтування наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданою шкодою, тоді як зі змісту позовної заяви вбачається надання позивачем експертного висновку № 17/02/1-24 передусім з метою доведення розміру завданих збитків, розрахованих виходячи з вартості недопоставленого пального в обсязі 35858,71 л станом на 01.01.2024 р., тобто вже після неправомірного одностороннього переведення постачальником системи обліку пального з товарного в грошовий (гривневий) еквівалент (починаючи з 10.03.2022 р.).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

За результатом нового розгляду справи суд першої інстанції задоволив позовну вимогу про стягнення збитків та виснував, що саме неналежне виконання постачальником ТОВ «Вест Кард» умов господарського зобов`язання перед позивачем за договором № 040412-10/06/21 ПК2587 від 10.06.2021 р., яка проявилась в односторонній, безпідставній, усупереч умовам договору зміні товарної одиниці обліку пального з 10.03.2022 р., призвело до того, що ТОВ «АС Ресурс» об`єктивно не зміг використати оплачений товар бензин А-95 у кількості 159000 л. Суд першої інстанції зазначив, що не існує інших умов та причин, окрім дій постачальника ТОВ «Вест Кард», що призвели до збитків.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується, враховуючи наступне.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 623 ЦК України, яка регулює відносини відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, що виникає з договору, передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Відповідно до ст. 224 ГК України (тут і далі в редакції чинній станом на виникнення спірних правовідносин) учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За своєю суттю збитки є об`єктивним зменшенням будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконане боржником. Тлумачення змісту норм ч. 2 ст. 22 ЦК України, ч. 2 ст. 224, ст. 225 ГК України свідчить про те, що фактичну вартість реальних збитків можна виявити на основі оцінки прямих майнових втрат, завданих особі. Такі правові висновки щодо застосування норм ч. 2 ст. 22 ЦК України, ч. 2 ст. 224, ст. 225 ГК України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 р. у справі № 904/1448/20 та у постановах Верховного Суду від 28.07.2022 р. у справі № 911/51/21, від 06.06.2023 р. у справі № 911/682/21, від 25.01.2024 р. у справі № 910/899/23, від 25.10.2024 р. у справі № 915/546/21, від 14.11.2024 р. у справі № 910/17582/23 та від 26.03.2024 р. у справі № 916/1577/19 і такі висновки враховуються колегією суддів відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч. 4 ст. 236 ГПК України.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки особи; шкоди (збитків); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки.

Судом встановлено, що укладений ТОВ "Вест Кард" і ТОВ "Афес Ресурс" договір поставки партіями з використанням паливних карток від 10.06.2021 р. № 040412-10/06/21-ПК2587 є змішаним договором та містить елементи, зокрема договору поставки та договору зберігання.

Відповідно до норм ч. 1 ст.712 ЦК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до відносин поставки до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 669 ЦК України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до норм ст. 936, 938 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Згідно з ч. 1, 2 статті 949 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Так умовами договору поставки партіями з використанням паливних карток від 10.06.2021 р. № 040412-10/06/21-ПК2587 визначено дві одиниці обліку грошова та товарна (п. 1.22., р. 4.1., 4.2. договору).

Як встановлено колегією суддів, відповідачем/ТОВ «Вест Кард» виставлено позивачу/ТОВ «Ас Ресурс рахунки-фактури на оплату № 10847 від 27.07.2021 р., яким визначено товар: бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5, кількістю 5000 л., ціною за одиницю 29 грн 64 коп., на загальну суму 148200 грн з ПДВ; № 11001 від 30.08.2021 р., яким визначено товар: бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5, кількістю 95000 л., ціною за одиницю 28 грн 50 коп., на загальну суму 2707500 грн з ПДВ; № 7184 від 16.12.2021 р., яким визначено товар: бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5, кількістю 59000 л., ціною за одиницю 28 грн 78 коп., на загальну суму 1698020 грн з ПДВ /а.с. 36, 37 у т.1, 77 у т.2/. В свою чергу, позивачем здійснено попередню оплату товару в загальній сумі 4553720 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: № 165 від 27.07.2021 р. на суму 148200 грн; № 8 від 30.08.2021 р. на суму 2707500 грн; № 175 від 16.12.2021 р. на суму 1698020 грн. /а.с. 132, 134, 138 у т.1/.

Таким чином колегія суддів висновує, що сторони із самого початку спірних правовідносин використовували саме товарну одиницю обліку, яка вказана в рахунку літрах. Виставлені відповідачем рахунки позивач оплатив повністю шляхом попередньої оплати.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідачем в порушення умов договору поставки партіями з використанням паливних карток від 10.06.2021 р. № 040412-10/06/21-ПК2587 та взятих на себе зобов`язань було змінено одиницю обліку.

Посилання відповідача на те, що позивач без зауважень отримував товар та підписував видаткові накладні є безпідставними, оскільки підписання зведених видаткових накладних та актів приймання-передачі не підтверджує погодження зі сторони позивача зміни ціни товару та його кількості, яка була погодження при виставлені рахунків відповідачем та їх оплаті позивачем шляхом попередньої оплати за товар у визначеній в рахунках конкретній кількості бензину марки А-95-Євро5-Е5, що буде поставлятись у майбутньому. При цьому відповідно до умов п. 4.2.1 договору ціна товару визначається сторонами в день виписки рахунку та підтверджується рахунком та/або видатковою накладною. Тому наведені доводи відповідача не підтверджують ні погодження позивача, ні правомірність односторонньої зміни ТОВ «Вест Кард» системи обліку пального.

Зміна одиниці обліку з літрів на гривні та видача відповідачем пального за вищими цінами ніж ті, які були погоджені у рахунках зумовило зменшення фактичного отриманої кількості пального.

Таким чином, є підтвердженою протиправна поведінка відповідача/ТОВ «Вест Кард», яка проявилася в порушенні постачальником умов договору поставки від 10.06.2021 та взятих на себе зобов`язань, оскільки відповідач, починаючи з 10.03.2022 р., в односторонньому порядку змінив одиницю обліку, перерахувавши залишки товару (пального), які в товарній одиниці обліку рахувалися за позивачем, в грошову одиницю обліку гривню для подальшого використання, тобто шляхом купівлі товару по іншій ціні, яка фактично є більшою, ніж попередньо узгоджена сторонами.

Колегія суддів враховує, що відповідно до п. 2.3 договору товари (послуги) згідно з цим договором постачаються покупцю для подальшого перепродажу третім особам, а також для виробничого споживання покупцем. Тобто позивач ТОВ «Ас Ресурс» внаслідок неправомірної поведінки відповідача не зміг використати пальне у достатній кількості, на яку він розраховував, уклавши договір поставки партіями з використанням паливних карток від 10.06.2021 р. № 040412-10/06/21-ПК2587. Неможливість використання позивачем достатньої кількості пального, яка була попередньо узгоджена сторонами, на переконання суду, перебуває у причинно-наслідковому зв`язку та є наслідком протиправної поведінки відповідача.

Витрати, які позивач мусить зробити для відновлення свого порушеного права у даному спорі є реальними збитками.

Щодо розміру збитків колегія суддів відзначає, що позивачем заявлено вимоги про стягнення збитків як вартості недопоставленого пального - бензину А95, але в обмеженій кількості - лише 35858,71 літрів, тобто в тій кількості, яку позивач мав би до поставити на виконання договорів від 20.07.2021 р. № 240 та від 08.12.2021 р. № 483, укладених позивачем та ДУ «ЦОП МВС» та на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2024 р. у справі № 910/1389/23, яким встановлено обов`язок ТОВ «Афес Ресурс» передати певну кількість бензину.

Для підтвердження розміру збитків позивач надав суду висновок експерта.

Так, на замовлення позивача за зверненням від 14.02.2024 р. та договору від 17.02.2024 р. виконана судова економічна експертиза, і висновком експерта від 01.05.2024 р. № 17/02/1-24 за результатами дослідження документально підтверджено первинними та обліковими документами господарські операції ТОВ «Афес Ресурс» з придбання пального (паливних карток) у ТОВ «Вест Кард» на виконання умов договору № 040412-10/06/21-ПК2587 від 10.06.2021 за період з 10.06.2021 р. по 01.12.2023 р. на загальну суму 7424489,14 грн, у тому числі підтверджено оплату ТОВ «Афес Ресурс» на рахунок ТОВ «Вест Кард» грошових коштів у сумі 4553720,00 грн за придбання бензину А-95 (паливних карток) у кількості 159000 л за договором № 040412-10/06/21-ПК2587 від 10.06.2021 р. для продажу Державній установі «Центру обслуговування підрозділів МВС України» на виконання договору № 240 від 20.07.2021 р. та договору № 483 від 08.12.2021 р. /а.с. 223 325 у т.1/.

Судовим експертом за результатами дослідження вказано на те, що залишок незаправленого ДУ «ЦОП МВС» пального (бензин А-95) за паливними картками, придбаними у позивача станом на кінець дня 10.03.2022 р. становить 84030,46 л, а станом на кінець дня 01.01.2024 р. - становить 35858,71 л.

Колегія суддів відзначає, що першочергово замовлення судової експертизи виконане для її подання під час розгляду Господарським судом міста Києва справи № 910/1389/23, проте остання була виготовлена і отримана вже після проголошення судового рішення судом та під час розгляду справи № 910/1389/23 до суду не подавалась та ним не оцінювалась. Разом з тим, чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо можливості використання під час розгляду справи доказів, отриманих в межах інших проваджень. Достовірність і достатність таких доказів оцінюється судом з урахуванням обставин конкретної справи.

Отже, висновок експерта є належним і допустим доказом у даній справі з урахуванням предмета позову і спірних правовідносин, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається надання позивачем експертного висновку № 17/02/1-24 передусім з метою доведення розміру завданих збитків, розрахованих виходячи з вартості недопоставленого пального в обсязі 35858,71 л станом на 01.01.2024 р., тобто вже після неправомірного одностороннього переведення постачальником системи обліку пального з товарного в грошовий (гривневий) еквівалент (починаючи з 10.03.2022 р.).

Колегія суддів вважає, що висновок експертизи від 01.05.2024 р. № 17/02/1-24 не містить будь-яких порушень норм законодавства та методології при його складенні, відповідає нормам ст. 98 ГПК України. При цьому експерт, який виконував дослідження, що оформлено висновком обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Відтак колегія суддів вважає, що висновок експертизи є належним та допустимим доказом у справі, який узгоджується з іншими долученими до справи доказами як окремо, так і у їх сукупності, та підтверджує як розмір збитків, так і причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та завданими втратами.

Згідно з відкритими даними щодо вартості пального у мережі АЗК «WOG» вартість бензину А-95 у розмірі 59,99 грн/л була незмінною з травня по жовтень 2024 року, тобто упродовж часу подачі позову, що підтверджується даними веб-сайту «auto.ria.com/uk/toplivo/wog».

Отже, заявлений позивачем розмір збитків 2151161,01 грн. (35858,71 л х 59,99 грн) є арифметично правильним.

Відповідачем надані суду відомості про те, що листом від 26.01.2023 р. № 32/01 ТОВ "Афес Ресурс" звернувся до ТОВ "Вест Кард" з вимогою повернути передоплату за паливні картки за договором № 040412-10/06/21-ПК2587 в сумі 965 700 грн згідно з актом звірки за період з січня по грудень 2022 року /а.с. 17 у т.2/. Платіжними інструкціями від 22.02.2023 р. та від 09.02.2023 р. ТОВ "Вест Кард" перерахував ТОВ "Афес Ресурс" грошові кошти в загальній сумі 965700 грн з призначенням платежу "повернення коштів зг. листа № 32/01 від 26.01.2023" /а.с. 20 21 у т.2/.

Повернення коштів, про яке доводить відповідач, не є предметом даного спору та не входить до предмета доказування, оскільки стосується інших розрахунків між сторонами, тоді як відповідачем не надано належних та допустимих доказів у відповідності до ст. 76 78 ГПК України про те, що повернення коштів відбувалося саме за спірними платежами/рахунками, а тому суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги такі доводи відповідача для зменшення суми збитків.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що шляхом стягнення 2151164,01 грн суми збитків як вартості 35858,71 л бензину А-95 (за ціною 59,99 грн / за 1 л на момент подачі позову), ТОВ «АС Ресурс» відновить свої права, які були порушені відповідачем внаслідок односторонньої зміни обліку пального з літрів на гривні.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи були почуті, враховані судами першої та апеляційної інстанції, натомість оскаржуване рішення є вмотивованим, і судом першої інстанції зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає нормам ст. 236 ГПК України та практиці Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України", "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.

За результатом перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Господарського суду Волинської області від 02.09.2025 р. у справі № 910/9566/24 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і немає підстав для його скасування чи зміни. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно зі ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Волинської області від 02.09.2025 р. у справі № 910/9566/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Справу № 910/9566/24 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений 29.01.2026 р.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.