номер провадження справи 24/175/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2025 Справа № 908/3587/25

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Тетяни Анатоліївни, за участю секретаря судового засідання Коваль А.К., розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/3587/25

за позовом: Комунального некомерційного підприємства Обласна інфекційна клінічна лікарня (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 142, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 05498849)

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю ІНТЕКС ІНВЕСТ (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 8 кімната 21, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 39821153)

про стягнення 93 563,22 грн

за участю представників:

від позивача: Іваниця О.О., ордер серія АР № 1282861від 23.12.2025

від відповідача: не прибув

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області в системі Електронний суд надійшла позовна заява Комунального некомерційного підприємства Обласна інфекційна клінічна лікарня до Товариства з обмеженою з обмеженою відповідальністю ІНТЕКС ІНВЕСТ про стягнення 93 563,22 грн, які складаються з: 75 200,00 грн заборгованості за невикористані скретч-картки за договором поставки №23/197 від 24.02.2023 та 18 363,22 грн пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконання зобов`язання за кожний день прострочення.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 01.12.2025 здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/3587/25 та визначено до розгляду судді Азізбекян Т.А.

В обґрунтування підстав позову вказано про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю ІНТЕКС ІНВЕСТ умов договору поставки №№23/197 від 24.02.2023 в частині передачі товару в повному обсязі, що є підставою для стягнення з відповідача суми вартості невикористаних скретч-карток та нарахованої за допущене порушення пені у судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 03.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/3587/25 за правилами спрощеного позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 24/175/25. Судове засідання для розгляду справи призначено на 23.12.2025.

23.12.2025 здійснювалась технічна фіксація судового засідання за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua.

Судом перевірена явка представників сторін. Відводів складу суду не заявлено. Заяви та клопотання відсутні.

Представник позивача підтримав позов в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 23.12.2025 не прибув, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. Своїм правом бути присутніми у судовому засіданні відповідач не скористався. Письмового відзиву не надав.

Ухвалу суду від 03.12.2025 про відкриття провадження у справі № 908/3587/25 направлено судом відповідачу в його електронний кабінет та доставлено 03.12.2025, про що свідчить довідка Господарського суду Запорізької області про доставку електронного листа.

Суд враховує, що відповідно до ст. 6 ГПК України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 5). Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (ч. 7).

Отже, отримання процесуальних документів через підсистему "Електронний суд" є належним способом повідомлення для осіб, які в обов`язковому порядку мають зареєструвати електронний кабінет в системі ЄСІКС.

Крім того, про хід розгляду справи відповідач міг дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України Єдиний державний реєстр судових рішень://reyestr.court.gov.ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України Про доступ до судових рішень № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.

Отже, суд вважає, що ним вжито достатньо заходів для повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі № 908/3627/25.

Судом також враховано, що відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі Пономарьов проти України від 03.04.2008, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, не лише на суд покладається обов`язок належного повідомлення сторін про час та місце судового засідання, але й сторони повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відзив на адресу суду від відповідача не надійшов, як і будь-яких клопотань чи заяв до суду від відповідача не надходило.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки судом належним чином виконано обов`язок та вжито заходи щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

В засіданні 23.12.2025, на підставі ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Представнику позивача повідомлено про дату складення повного тексту судового рішення.

Суд звертає увагу, що згідно відомостей автоматизованої системи документообігу Діловодство спеціалізованого суду Господарським судом Запорізької області, ухвалою від 18.12.2025 відкрито провадження у справі № 908/3497/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Інтекс Інвест (вул. Діагональна, буд. 8, кімн. 21, м.Запоріжжя, 69035, ідентифікаційний код 39821153), однак станом на дату прийняття рішення повний текст ухвали не складено та не підписано.

Дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

24.02.2023 Комунальним некомерційним підприємством Обласна інфекційна клінічна лікарня (Покупцем, позивачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю ІНТЕКС ІНВЕСТ (Постачальником, відповідачем у справі) укладено договір поставки №23/197 (надалі Договір).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 Договору Постачальник приймає на себе зобов`язання передати Покупцю у власність Товари, а Покупець зобов`язується сплатити і прийняти вказаний Товар. Найменування Товару: ДП Energy. Код ДК 021:2015:09130000-9 - Нафта і дистиляти. Одиниця вимірювання: літр. Кількість: згідно накладних на Товар. Відпуск Товару з АЗС здійснюється за довірчим документами (скретч-картки) на отримання товару відповідно до Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1442 від 20.12.1997.

За визначенням п. 2.1 Договору, Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем по кількості і якості з моменту фактичного отримання Товару згідно умов договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору, ціна 1 літра товару: згідно з накладними на товар та специфікації.

Згідно із пунктом 3.2 Договору, загальна сума договору: 108 100,00 грн, в т.ч. ПДВ.

У пункті 5.1 Договору вказано строк поставки товарів до закінчення терміну дії довірчого документу (скретч-картки).

Згідно із пунктом 5.2.1 Договору, передача Покупцю товару за цим Договором здійснюється на АЗС Постачальника шляхом заправки автомобілів Покупця при пред`явлені довіреними особами Покупця скретч-картки.

Пунктом 5.2.2 Договору визначено, що скретч-картка є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картках вважаються виконаними, при цьому Постачальник не може передати Покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій ніж зазначено в скретч-картці.

У пункті 5.3. Договору вказуються умови постачання Товару самовивезення. Покупець зобов`язується отримати Товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документа, який зазначений на довірчому документі.

Згідно із пунктом 6.3 Договору Постачальник зобов`язаний: забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором, забезпечити поставку товарів, якість яких відповідає умовам, установленим розділом 2 цього договору.

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим договором (пункт 7.1 Договору).

За невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної ставки НБУ від суми невиконаного стороною зобов`язання за кожний день прострочення (пункт 7.2.1. договору).

Пунктами 10.1, 10.2 Договору визначено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Даний договір діє до 31 грудня 2023 року.

Комунальним некомерційним підприємством Обласна інфекційна клінічна лікарня, на виконання умов Договору та згідно виставленого відповідачем рахунку-фактури №0023/0000276 від 24.02.2023, здійснено сплату на рахунок ТОВ «ІНТЕКС ІНВЕСТ» вартості Дизпалива на суму 108 100,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №17102130 від 24.02.2023.

ТОВ «ІНТЕКС ІНВЕСТ» передано довірчі документи (скретч-картки) згідно видаткової накладної №0023/0000246 від 28.02.2023 року та специфікації № 0023/0000246-С (115 скретч-карток по 20 л на 2300 л).

За поясненнями позивача, протягом 2023 2024 року КНП «ОІКЛ» ЗОР частково використано скретч-картки (у кількості 35 шт). Залишились невикористаними 80 скретч-карток на отримання Дизельного палива Energy по 20 л, всього 1600 л. У лютому 2025 року у КНП «ОІКЛ» ЗОР виникла потреба у частковому використанні пального, та здійснення його відпуску (заправки) згідно вказаних скретч-карток (для заправки дизельних генераторів), але відпуску товару (палива) не відбулося, АСЗ виявилися зачиненими, інші АЗС для відпуску палива не приймають зазначені скретч-картки (зафіксовано фото, складені відповідні акти). У липні, жовтні 2025 року, ситуація не змінилася, АЗС є зачиненими (зафіксовано фото з відмітками геолокації).

Комісією у складі повноважних представників КНП Обласна інфекційна клінічна лікарня (директор, економіст, працівник відділу господарського обслуговування) складені Акти про факт нездійснення (припинення) відпуску дизельного палива від 12.02.2025, від 26.02.2025, від 14-15 липня 2025 року.

Станом на 28 листопада 2025 року, залишок Дизпаливо Energy, який не отримано КНП «ОІКЛ» ЗОР відповідно до умов Договору за скетч-картками, становить 1600 літрів на суму 75 200,00 грн.

Позивачем 15.10.2025 на поштову адресу ТОВ «ІНТЕКС ІНВЕСТ» направлено лист за вих.. № 1465 від 14.10.2025 «Щодо надання переліку та адрес АЗС, які забезпечать отримання дизельного палива за Договором постанови № 23/197». Згідно відомостей з офіційного сайта Укрпошти, лист вручено одержувачу 31.10.2025. Від ТОВ «ІНТЕКС ІНВЕСТ» відповіді не отримано.

11.11.2025 листом вих. № 1519 позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо усунення порушень щодо неналежного виконання умов Договору та повернення суму передплати в розмірі 75200,00 грн.

Станом на теперішній час, ТОВ ІНТЕКС ІНВЕСТ не виконало свого зобов`язання щодо поставки позивачву Товару. Непоставленою залишається кількість 1600 літрів дизпалива на суму 75200,00 грн.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо поставки оплаченого товару стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд визнав позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (тут і надалі в редакції до 28.08.25, чинній на момент спірних правовідносин), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За своєю правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки, до яких застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі, а також інші юридичні факти.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно із ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно умовами укладеного сторонами Договору скретч-картка є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скетч-картках вважаються виконаними, при цьому постачальник не може передати покупцю товар іншої марки чи в кількості менший, ніж зазначено в скетч-картках.

Постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997 затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, згідно з якими торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів (надалі - АЗС) (абзац 2 п.3 Правил).

Згідно з п. 9 Правил, розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку.

Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.

Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року №281/171/578/155 затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція).

Згідно з п. 3 Інструкції, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому. Порядок відпуску нафтопродуктів за талонами визначений у пп.10.3.3 Інструкції, а саме: форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона.

Відтак, талон є документом, який засвідчує право його власника отримати пальне на АЗС.

Суд установив, що позивач свої зобов`язання за договорами виконав у спосіб, що встановлені договорами. Вартість обумовленого Договорами товару позивачем сплачено в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 №3-30гс13 по справі №5011-42/13539-2012.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений (невідпущений) товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.

Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 ЦК України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі формі позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 по справі № 918/631/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що відповідач не дотримався встановлених Договорами умов щодо передачі товару позивачеві в обумовленій кількості. Відтак, у нього виник обов`язок повернути суму грошових коштів, сплачених позивачем в якості попередньої оплати за товар, який не переданий відповідачем.

Відповідач попередню оплату в сумі 75 200,00 грн за Договором не повернув.

Після отримання від позивача претензій на виконання своїх зобов`язань відповідачем жодних дій не здійснено. Після пред`явлення позову у цій справі останній також не висловлював наміру вчинити дії по виконанню своїх зобов`язань.

З огляду на викладене, пред`явлена позивачем вимога про стягнення з відповідача вартості непоставленого товару за Договором у сумі 75 200,00 грн є обґрунтованою та підтвердженою належними доказами.

Станом на час прийняття рішення судом у справі доказів на підтвердження виконання відповідачем зобов`язання за договорами в частині передачі позивачу оплаченої продукції або повернення коштів, сплачених за неї, до суду надано не було надано, а отже вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 75 200,00 грн підлягає задоволенню.

За порушення грошового зобов`язання позивач нарахував відповідачу 18 363,22 грн пені.

Відповідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пунктом 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань (далі Закон), платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

При цьому, ст. 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, визначальним для строку нарахування штрафних санкцій є наявність в умовах договору, визначеного за домовленістю сторін правочину, іншого порядку, ніж той, що законодавець передбачив у вказаній нормі.

При цьому, положенням ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду.

Позивачем вимога про стягнення 18 363,22 грн пені заявлена на підставі п. 7.2.1 Договору, яким встановлено розмір пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного стороною зобов`язання за кожний день прострочення.

Період прострочення позивачем визначений з 12.02.2025 дати, коли позивачем зафіксовано факт нездійснення (припинення) відпуску палива (Акт від 12.02.2025) по 27.11.2025.

Суд враховує, що станом на 12 лютого 2025 року діяли норми Господарського кодексу України, частиною 1 статті 222 якого визначено, що учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Отже, зважаючи на встановлений факт прострочення відповідачем свої зобов`язань за Договором щодо видачі (заправки) дизпалива за оплаченими позивачем скретч-картками при їх пред`явленні на АЗС відповідача, визначення позивачем періоду прострочення з 12.02.2025 є обґрунтованим.

Однак, позивачем не враховано, що положення Договору в даному випадку не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ч. 6 ст. 232 ГК України (посилання в договорі на стягнення пені за кожний день прострочення не є визначенням періоду часу). Тому нарахування штрафних санкцій припиняється зі спливом шестимісячного строку.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені суд встановив, що з урахуванням дати прострочення зобов`язання, враховуючи обмеження нарахування пені в шість місяців, при розрахунку пені слід виходити з правильного періоду нарахування пені з 13.02.2022 по 13.08.2025. Отже, до стягнення підлягає 11 533,41 грн пені. В решті вимоги про стягнення пені (6 829,81 грн пені) суд відмовляє, як заявленої необґрунтовано.

Суд відзначає, що в засіданні 23.12.2025 проголошено вступну та резолютивну частини рішення щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, однак, при виготовленні повного тексту рішення та перевірці алгоритму здійсненого позивачем розрахунку пені, судом встановлено неврахування позивачем норм ч. 6 ст. 232 ГК України, тому позовні вимоги задовольняються судом частково.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

Частинами 1, 2 ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем доведено обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог частково.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом відповідно до ст. 74 ГПК України, визнані судом обґрунтованими позовні вимоги не спростував, доказів, які могли б свідчити про виконання ним зобов`язання щодо видачі товару за попередньо оплаченими позивачем талонами/скретч-картами, або звільнення його від такого обов`язку, суду не надав.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: в частині стягнення з відповідача 75 200,00 грн основного боргу та 11 533,41 грн пені. В іншій частині позову (6 829,81 грн пені) суд відмовляє через необґрунтованість.

Враховуючи, що позов подано через підсистему Електронний суд та приписи ст. 4 Закону України Про судовий збір, з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 2 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 2245,57 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ІНТЕКС ІНВЕСТ (69035, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 8, кім. 21, ) на користь Комунального некомерційного підприємства Обласна інфекційна клінічна лікарня (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 142, ) суму попередньої оплати в розмірі 75 200 (сімдесят п`ять тисяч двісті) грн 00 коп., 11 533 (одинадцять тисяч п`ятсот тридцять три) грн 41 коп. пені та 2 245 (дві тисячі двісті сорок п`ять) грн 57 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07.01.2026.

Суддя Т.А. Азізбекян