ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2025 р. Справа№ 910/1197/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Мальченко А.О.

Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання Цікра А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 17.03.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду м. Києва від 08.06.2023 ( повний текст складено 21.06.2023)

у справі №910/1197/23 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія"

до Державного підприємства "Гарантований Покупець"

про стягнення 2 397 562 426,66 грн

за зустрічним позовом Державного підприємства "Гарантований Покупець"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія"

про тлумачення пункту договору,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Державного підприємства "Гарантований Покупець" про стягнення 1 941 314 881,94 грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" вказує, що Державним підприємством "Гарантований Покупець" у 2022 році неналежно виконувались свої зобов`язання з оплати наданих позивачем згідно Договору №2301/02/21 про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг від 15.09.2021 послуг, у зв`язку з чим у відповідача станом на 31.12.2022 виник борг у загальному розмірі 1 842 169 207,66 грн.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням Державним підприємством "Гарантований Покупець" своїх грошових зобов`язань за Договором №2301/02/21 від 15.09.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 11 347 174,68 грн., 3% річних у розмірі 26 921 846,79 грн. та інфляційних втрат у розмірі 60 876 652,81 грн., нарахованих за період з 04.03.2022 по 31.12.2022.

17.02.2023 від Державного підприємства "Гарантований Покупець" надійшов зустрічний позов, в якому Державне підприємство "Гарантований Покупець" просить суд надати тлумачення абзацу 1 пункту 16 Договору №2301/02/21 про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг від 15.09.2021 щодо неможливості нарахування пені за несвоєчасне внесення першого-п`ятого платежів згідно п. 7 даного договору.

В обґрунтування позовних вимог Державне підприємство "Гарантований Покупець" вказує, що згідно пункту 16 Договору №2301/02/21 від 15.09.2021 підставою для нарахування пені може бути порушення замовником зобов`язань щодо строків оплати наданих послуг, в той час як розрахунки за першими п`ятьма етапами здійснюються до моменту, коли послуги ще не надані, акти приймання-передачі послуг не підписані, отже за несвоєчасність оплат за вказаними етапами взагалі не передбачено нарахування пені.

20.02.2023 від Державного підприємства "Гарантований Покупець" надійшов відзив на первісний позов, в якому відповідач за первісним позовом заперечує проти позовних вимог з тих підстав, що у відповідності до підпункту 2 пункту 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою КМУ від 05.06.2019 №483, Гарантований покупець зобов`язаний оплачувати своєчасно та у повному обсязі постачальникам універсальних послуг вартість надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за умови відсутності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед державним підприємством "НАЕК "Енергоатом" за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 цього Положення. Відтак, на думку відповідача за первісним позовом, оскільки у Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" наявна заборгованість перед ДП "НАЕК "Енергоатом" у розмірі 1 434 701 331,89 грн, то наявна відкладальна обставина для сплати Державним підприємством "Гарантований Покупець" за поставлену електричну енергію. Також Державне підприємство "Гарантований Покупець" вказує, що ним було здійснено з 18.01.2023 по 10.02.2023 оплати на суму 842 620 619,36 грн. та зустрічне зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 142 631 197,68 грн. в рахунок погашення боргу перед позивачем за спірний період, а відтак в цій частині провадження у справі №910/1197/23 підлягає закриттю. До того ж, Державне підприємство "Гарантований Покупець" вказує, що у ДП "НАЕК "Енергоатом" наявна перед ним безперервна заборгованість з березня 2022 року, що є підставою для звільнення відповідача за первісним позовом від відповідальності (в тому числі, від застосування до нього пені). Також відповідач за первісним позовом вказує, що нарахування пені та стягнення штрафних санкцій за договорами, що були укладені відповідно Закону України "Про ринок електроенергії", було зупинене постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.02.2022 №332. При цьому, відповідач за первісним позовом також зазначає, що згідно пункту 16 Договору №2301/02/21 від 15.09.2021 підставою для нарахування пені може бути порушення замовником зобов`язань щодо строків оплати наданих послуг, в той час як розрахунки за першими п`ятьма етапами здійснюються до моменту, коли послуги ще не надані, акти приймання-передачі послуг не підписані, отже за несвоєчасність оплат за вказаними етапами взагалі не передбачено нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, а також посилається на настання для нього форс-мажорних обставин через повномасштабну військову агресію Російської Федерації проти України.

28.02.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" надійшла відповідь на відзив, в якій позивач за первісним позовом вказує, що він сплачує борг перед ДП "НАЕК "Енергоатом" за рахунок коштів, які сплачує йому Державне підприємство "Гарантований Покупець", тому заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" перед ДП "НАЕК "Енергоатом" зумовлена самим Державним підприємством "Гарантований Покупець". Щодо нарахованої пені позивач за первісним позовом вказує, що до 26.04.2022 постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №332 містила лише рекомендацію учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування штрафних санкцій, тому ним було заявлено до стягнення пеню, нараховану до 26.04.2022. Також Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" вказує, що сам факт військової агресії проти України не звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, в той час як Державне підприємство "Гарантований Покупець" письмово не повідомляло позивача за первісним позовом про настання форс-мажорних обставин.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 прийнято зустрічний позов Державного підприємства "Гарантований Покупець" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" про тлумачення пункту договору до розгляду з первісним позовом у справі №910/1197/23; вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом; визначено сторонам за зустрічним позовом строки для подання заяв по суті зустрічних позовних вимог.

07.03.2023 від Державного підприємства "Гарантований Покупець" надійшло клопотання про зменшення пені, 3% річних та інфляційних втрат до 1,00 грн., яке мотивоване тим, що останнє здійснює розрахунки з постачальниками універсальних послуг за рахунок коштів, які отримує від виробників за послугу Гарантованого покупця із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів. Натомість ДП "НАЕК "Енергоатом" з метою забезпечення побутових споживачів електричною енергією здійснює продаж електроенергії постачальникам універсальних послуг. Тобто зобов`язання Державного підприємства "Гарантований Покупець", ДП "НАЕК "Енергоатом" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" в сфері виконання спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів є взаємопов`язаними, а відтак порушення зобов`язань одним із учасників має своїм наслідком неможливість виконання зобов`язань іншими учасниками. Окрім того, Державне підприємство "Гарантований Покупець" вказує, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України зменшилось надходження коштів у електроенергетичну систему та відповідач за первісним позовом недотримує значні суми коштів.

Також 07.03.2023 від Державного підприємства "Гарантований Покупець" надійшло клопотання про закриття провадження в частині суми 1 842 169 207,66 грн., оскільки борг в цій частині був сплачений відповідачем за первісним позовом.

09.03.2023 засобами поштового зв`язку від Державного підприємства "Гарантований Покупець" надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач за первісним позовом вказує, що оскільки у Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" наявна заборгованість перед ДП "НАЕК "Енергоатом", то у Державного підприємства "Гарантований Покупець" не наступив строк виконання зобов`язань перед позивачем за первісним позовом.

15.03.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" надійшов відзив на зустрічний позов, в якому відповідач за зустрічним позовом заперечує проти зустрічних позовних вимог, оскільки вважає, що в абзаці 1 пункту 16 Договору №2301/02/21 від 15.09.2021 відсутні будь-які формулювання, які б ускладнювали розуміння та виконання Державним підприємством "Гарантований Покупець" своїх зобов`язань за цим договором.

20.03.2023 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" надійшла заява про зміну предмету позову, в якій позивач за первісним позовом, посилаючись на оплату відповідачем боргу, що виник у 2022 році, просить суд стягнути з Державного підприємства "Гарантований Покупець" борг у розмірі 2 263 455 891,07 грн., який виник у період з 01.01.2023 по 16.03.2023, пеню у розмірі 11 347 174,68 грн., 3% річних у розмірі 42 355 871,38 грн. та інфляційні втрати у розмірі 80 403 489,53 грн.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" про зміну предмету позову.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду м. Києва від 08.06.2023 у справі №910/1197/23 в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" до Державного підприємства "Гарантований Покупець" про стягнення 2 397 562 426,66 грн. відмовлено.

Судові витрати на оплату судового збору за подачу первісного позову покладено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія".

В задоволенні зустрічного позову Державного підприємства "Гарантований Покупець" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" про тлумачення пункту договору відмовлено.

Судові витрати на оплату судового збору за подачу зустрічного позову покладено на Державне підприємство "Гарантований Покупець".

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд виходив з того, що у даній справі відповідачем за первісним позовом не було прострочено виконання свого зобов`язання та відповідно у позивача не було порушеного права, відтак позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» про стягнення з Державного підприємства «Гарантований покупець» боргу з оплати послуг є передчасною, а тому задоволенню не підлягає. Одночасно відмовлено у вимозі про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних як похідних від основної суми заборгованості, у задоволенні якої судом відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що в межах даної справи було встановлено, що Державним підприємством «Гарантований покупець» не було порушено строку оплати послуг за договором, а тому відсутні правові підстави для нарахування йому Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» пені, тому відсутня необхідність у тлумаченні даної умови договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач за первісним позовом звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення за первісним позовом скасувати, ухвалити нове, яким закрити провадження у справі в частині стягнення з Державного підприємства "Гарантований Покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" заборгованості за договором про надання послуг із забезпеченням доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг №2301/02/21 від 15.09.2021 року в розмірі 2 263 455 891 грн. 07 коп. та стягнути з Державного підприємства "Гарантований Покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" 11 347 174 грн. 68 коп. пені, 42 355 871 грн. 38 коп. 3% річних, 80 403 489 грн. 53 коп. інфляційних нарахувань.

Судові витрати покласти на Державне підприємство "Гарантований Покупець".

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного.

Відповідач не дотримувався порядку здійснення оплат, визначеного п.7 договору №2301/02/21 від 15.09.2021, протягом 2022 року та січня-березня 2023, що призвело до виникнення заборгованості за договором в розмірі 2 263 455 891 грн. 07 коп., яка була сплачена відповідачем в повному обсязі лише 16.05.2023, під час розгляду справи судом першої інстанції, у зв`язку з чим відповідач за первісним озовом неодноразово подавав клопотання про закриття провадження в частині стягнення основного боргу.

З огляду на факт прострочення відповідачем за первісним позовом здійснення платежів за договором від 15.09.2021 №2301/02/21, позивачем відповідно до умов договору здійснено нарахування пені відповідно до п.16 договору, а також 3% річних та інфляційних втрат.

З урахуванням постанови НКРЕКП №332 в редакції від 26.04.2022, пеня нарахована по 26.04.2022.

Апелянт не погоджується з висновком суду про відмову в позові з підстав ненастання строку виконання зобов`язань.

Відкладальна обставина, на яку посилається відповідач, може бути застосована виключно у разі наявності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за результатами проведених електронних аукціонів. Матеріали справи не містять доказів, що апелянт має перед ДП «НАЕК «Енергоатом» заборгованість за електричну енергію, за куповану за результатами проведених електронних аукціонів.

Пунктом 13 договору чітко визначено обов`язок відповідача здійснювати в повному обсязі оплату послуг у порядку, визначеному пунктом 7 цього договору, а також здійснювати оплату послуг виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. Жодних відкладальних обставин даним пунктом не визначено.

Зобов`язання учасника ринку щодо здійснення оплати за договорами, укладеними на виконання Положення про ПСО, виконуються в межах отриманих коштів по ланцюгу, Вбачається синхронність та черговість платежів, які має здійснювати ДП «Гарантований покупець» на користь апелянта, із платежами, які має здійснювати апелянт на користь ДП «НАЕК «Енергоатом».

Матеріали справи не містять листів ДП «НАЕК «Енергоатом», які б свідчили про наявність заборгованості у позивача відповідно до п.8 положення про ПСО, наданий відповідачем лист ДП «НАЕК «Енергоатом» від 02.02.2023 не підтверджує наявність заборгованості позивача перед ДП «НАЕК «Енергоатом» згідно з п.5 положення про ПСО.

Твердження відповідача щодо застосування ним підпункту 2 п.8 Положення про ПСО, є ничім іншим, як спробою уникнути відповідальності щодо невиконання умов договору між позивачем та відповідачем та виправданням своєї бездіяльності в рамках договору між відповідачем та ДП «НАЕК «Енергоатом».

Матеріали справи містять підписані сторонами акти зарахування зустрічних однорідних вимог, які щомісячно укладаються між сторонами у справі. Даними актами в п.3 підтверджено, що строк виконання зобов`язань, зазначених у п.1 та п.2 актів, настав.

Вказує, що незважаючи на наявність документального підтвердження обома сторонами настання строку виконання зобов`язань, суд першої інстанції дійшов протилежного хибного висновку.

Апелянт намполягає на правомірності нарахувань відповідачу пені, 3% річних та інфляційних втрат, наявності підстав для закриття провадження в частині стягнення основної суми заборгованості та наявності заборгованості ДП «Гарантований покупець» перед іншими постачальниками універсальних послуг.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду м. Києва від 08.06.2023 у справі №910/1197/23, справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2024 справу №910/1197/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Скрипки І.М., суддів: Хрипуна О.О., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2024 колегією суддів у визначеному складі прийнято до провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду м. Києва від 08.06.2023 у справі №910/1197/23, справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставин справи, розгляд справи відкладався, у справі оголошувалась перерва останній раз на 17.03.2025.

Явка представників сторін

Представник позивача за первісним позовом в судових засіданнях апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення скасувати в оскаржуваній частині, прийняти нове рішення, яким закрити провадження у справі в частині стягнення з Державного підприємства "Гарантований Покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" заборгованості за договором про надання послуг із забезпеченням доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг №2301/02/21 від 15.09.2021 року в розмірі 2 263 455 891 грн. 07 коп. та стягнути з Державного підприємства "Гарантований Покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" 11 347 174 грн. 68 коп. пені, 42 355 871 грн. 38 коп. 3% річних, 80 403 489 грн. 53 коп. інфляційних нарахувань.

Представник відповідача за первісним позовом в судових засіданнях апеляційної інстанції заперечував доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін.

В судовому засіданні 17.03.2025 відповідно до ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

15.09.2021 з метою виконання спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії на період з 01 жовтня 2021 року до 31 березня 2023 року з метою надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" (постачальник універсальних послуг) та Державним підприємством "Гарантований Покупець" (замовник) укладено Договір №2301/02/21 про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг (надалі - Договір).

У відповідності до п. 1 Договору постачальник зобов`язується надавати замовнику послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів, а замовник зобов`язується отримувати надані постачальником послуги та оплачувати їх вартість на умовах та в порядку, визначеному цим договором та Положенням про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №483 (зі змінами).

Строк надання послуг - з 01.10.2021 по 31.03.2023 (п. 3 Договору в редакції Додаткової угоди №2233/02/22 від 31.10.2022).

Пунктом 7 Договору (в редакції Додаткової угоди №2616/02/21 від 30.12.2021) передбачено, що оплата постачальнику вартості послуг здійснюється замовником шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника таким чином:

перший платіж - за три банківські дні до розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозованої вартості послуг (з податком на додану вартість);

другий платіж - до 3 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозованої вартості послуг (з податком на додану вартість);

третій платіж - до 9 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозованої вартості послуг (з податком на додану вартість);

четвертий платіж - до 15 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозованої вартості послуг (з податком на додану вартість);

п`ятий платіж - до 21 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозованої вартості послуг (з податком на додану вартість);

шостий платіж - до 14 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом у розмірі, який визначається як різниця між вартістю послуг (з податком на додану вартість) за розрахунковий місяць відповідно до акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у додатку 6 до цього договору, та сумою перших п`яти платежів.

У разі, якщо дата платежу припадає на вихідний/святковий день, такий платіж здійснюється на наступний робочий день після такого вихідного/святкового дня.

Якщо сумарна сплата замовником постачальнику прогнозованої вартості за розрахунковий місяць (сума перших п`яти платежів) перевищує вартість послуги, що зазначена в акті приймання-передачі послуг, постачальник здійснює повернення замовнику різниці до 15 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом.

Згідно п. 10 Договору факт надання та отримання послуг підтверджується актом приймання-передачі послуг.

У пункті 16 Договору сторонами було погоджено, що у разі порушення замовником зобов`язань щодо строків оплати наданих послуг він сплачує постачальнику послуг пеню у розмірі 0,1 відсотка розміру платежу, за яким допущено прострочення оплати (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє на день розрахунку), за кожен день прострочення. Замовник звільняється від відповідальності, передбаченої цим пунктом договору, у разі несвоєчасної та/або неповної оплати виробниками гарантованому покупцю наданих послуг відповідно до пункту 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №483 (зі змінами).

Під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони керуються законодавством, зокрема Законом України "Про ринок електричної енергії" (п. 29 Договору).

Відповідно до п. 34 Договору (в редакції Додаткової угоди №2233/02/22 від 31.10.2022) цей договір набирає чинності з 15.09.2021 та діє до 31.03.2023.

Спір за первісним позовом (з урахуванням заяви про зміну предмету позову, яка прийнята судом першої інстанції) виник у зв`язку з твердженнями Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" про неналежне виконання Державним підприємством "Гарантований Покупець" своїх зобов`язань з оплати наданих позивачем за первісним позовом згідно Договору у період з 01.01.2023 по 16.03.2023 послуг, у зв`язку з чим у відповідача виник борг у розмірі 2 263 455 891,07 грн.

Спір у справі за зустрічним позовом виник, у зв`язку з твердженнями Державного підприємства "Гарантований Покупець" про різне тлумачення сторонами умов абзацу 1 пункту 16 Договору, оскільки відповідач за зустрічним позовом вважає, що пеня підлягає нарахуванню також за прострочення сплати попередньої оплати за послуги, в той час як позивач за зустрічним позовом вважає, що пеня підлягає нарахуванню лише на суму боргу з оплати вже наданих послуг.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.

Оскільки рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову сторонами в апеляційному порядку не оскаржується, відповідно виходячи з положень ст.269 ГПК України, рішення суду у вказаній частині в апеляційній інстанції не переглядається.

Щодо заяви позивача за первісним позовом про зміну предмету позову, в якій останній, посилаючись на оплату відповідачем боргу, що виник у 2022 році, просить суд стягнути з Державного підприємства "Гарантований Покупець" борг у розмірі 2 263 455 891,07 грн., який виник у період з 01.01.2023 по 16.03.2023, пеню у розмірі 11 347 174,68 грн., 3% річних у розмірі 42 355 871,38 грн. та інфляційні втрати у розмірі 80 403 489,53 грн. колегія суддів зазначає наступне.

У січні 2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Державного підприємства "Гарантований Покупець" про стягнення 1 941 314 881,94 грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" вказує, що Державним підприємством "Гарантований Покупець" у 2022 році неналежно виконувались свої зобов`язання з оплати наданих позивачем згідно Договору №2301/02/21 про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг від 15.09.2021 послуг, у зв`язку з чим у відповідача станом на 31.12.2022 виник борг у загальному розмірі 1 842 169 207,66 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням Державним підприємством "Гарантований Покупець" своїх грошових зобов`язань за Договором №2301/02/21 від 15.09.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" нарахувало для стягнення з відповідача пені у розмірі 11 347 174,68 грн., 3% річних у розмірі 26 921 846,79 грн. та інфляційних втрат у розмірі 60 876 652,81 грн., нарахованих за період з 04.03.2022 по 31.12.2022.

07.03.2023 відовідачем за первісним позовом подано клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення 1 842 169 207,66 грн. заборгованості за розрахункові періоди листопад - грудень 2022 року, яка сплачена в повному обсязі, на підтвердження чого подано засвідчені копії платіжних доручень, останнє з яких датоване 20.02.2023.

Оскільки предмет спору в цій частині існував на момент звернення з позовом до суду, та припинив існування в процесі розгляду справи, відповідач за первісним позовом на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України просив закрити провадження у справі.

Заява про зміну предмету позову подана позивачем за первісним позовом 20.03.2023, в якій позивач, з урахуванням того, що заборгованість в розмірі 1 842 169 207,66 грн., яка виникла станом на 31.12.2022, вже погашена відповідачем, заявив про стягнення з відповідача вже заборгованості у розмірі 2 263 455 891,07 грн., яка виникла за зовсім інший період, а саме з 01.01.2023 по 16.03.2023. Одночасно позивачем залишено позовні вимоги в частині стягнення 11 347 174,68 грн., та збільшено розмір позовних вимог в частині стягнення 3% річних до 42 355 871 грн. 38 коп., та збільшено розмір інфляційних втрат до 80 403 489 грн. 53 коп., збільшивши термін нарахування з 04.03.2022 з урахуванням березня 2023.

Відповідно до частини третьої статті 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 46 Господарського процесуального кодексу викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи:

1) заміна одних позовних вимог іншими;

2) доповнення позовних вимог новими;

3) вилучення деяких із позовних вимог;

4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

Виходячи з обставин даної справи, у зв`язку повним погашенням відповідачем заборгованості в розмірі 1 842 169 207,66 грн., яка була заявлена до стягнення за розрахункові періоди листопад - грудень 2022 року, та сплачена в повному обсязі, на підтвердження чого подано засвідчені копії платіжних доручень, останнє з яких датоване 20.02.2023, станом на 20.03.2023 дату подання заяви про зміну предмету позову, такий предмет позову як стягнення заборгованості в розмірі 1 842 169 207,66 грн. вже був відсутній у зв`язку з його погашенням відповідачем в повному обсязі та поданням ним клопотання про закриття провадження у справі в цій частині, з огляду на що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про можливість прийняття до розгляду заяви про зміну предмету позову та визначення предметом позовних вимог стягнення боргу у розмірі 2 263 455 891,07 грн., який виник за зовсім інший період з 01.01.2023 по 16.03.2023, а також про стягнення пені у розмірі 11 347 174,68 грн., 3% річних у розмірі 42 355 871,38 грн. та інфляційних втрат у розмірі 80 403 489,53 грн.

З огляду на викладене, розгляду в суді першої інстанції підлягали первісно заявлені позовні вимоги про стягнення 1 842 169 207,66 грн. заборгованості, 11 347 174,68 грн. пені, 3% річних у розмірі 26 921 846,79 грн. та інфляційних втрат у розмірі 60 876 652,81 грн., нарахованих за період з 04.03.2022 по 31.12.2022.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 ст. 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договір про надання послуг характеризується особливим об`єктом, який, по-перше, має нематеріальний характер, по-друге, нероздільно пов`язаний з особистістю послугонадавача. Тобто, у зобов`язаннях про надання послуг результат діяльності виконавця не має матеріального змісту, як це має місце при виконанні роботи, а полягає у самому процесі надання послуги. З урахуванням наведених особливостей слід зазначати, що стаття 177 Цивільного кодексу України серед переліку об`єктів цивільних прав розглядає послугу як самостійний об`єкт, при цьому її характерною особливістю, на відміну від результатів робіт, є те, що послуга споживається замовником у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності виконавцем. Тобто, характерною ознакою послуги є відсутність результату майнового характеру, невіддільність від джерела або від одержувача, синхронність надання й одержання послуги. При цьому, виникнення обов`язку здійснити оплату за договором законодавець пов`язує саме з її фактичним наданням у строки та в порядку, що встановлені договором; строк (термін) виконання обов`язку здійснити оплату також визначається у відповідності з умовами договору.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, змістом взаємних договірних зобов`язань сторін є обов`язок позивача надати послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг, який породжує обов`язок відповідача прийняти вказані послуги та оплатити їх в строки визначені договором, які як встановлено господарським судом відповідачем порушені.

Матеріалами справи підтверджується, що незважаючи на факт укладення договору №2301/02/21, а також дію постанови КМУ від 05.06.2019 №483, відповідач неналежним чином виконував власні договірні зобов`язання в частині оплати отриманої від позивача послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів.

Неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань протягом 2022 року призвело до виникнення заборгованості станом на 31.12.2022 року у ДП «Гарантований покупець» перед позивачем у справі за договором №2301/02/21 в загальному розмірі 1 842 169 207 грн.66 коп.

На підтвердження розміру заборгованості позивачем подано підписані обома сторонами акти приймання-передачі послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів до договору від 15 вересня 2021 року №2301/02/21 у кількості 12 шт. за період січень 2022 - грудень 2022, платіжні доручення, що підтверджують суми та дати проведених відповідачем оплат протягом 2022 року у кількості 158 шт., акти звірки взаємних розрахунків за період січень 2022 - жовтень 2022 між сторонами у справі за спірним договором, який відображає наявність у відповідача переплати (кредиту) в розмірі 307 816 523,64 грн станом на 01.01.2022; акти зарахування зустрічних однорідних вимог у кількості 8 шт., акт звірки розрахунків між сторонами станом на 30.09.2022, акт звірки взаємних розрахунків за 2022 рік між сторонами за спірним договором.

07.03.2023 відовідачем за первісним позовом подано клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення 1 842 169 207,66 грн. заборгованості за розрахункові періоди листопад - грудень 2022 року, яка сплачена в повному обсязі, на підтвердження чого подано засвідчені копії платіжних доручень, останнє з яких датоване 20.02.2023.

Оскільки предмет спору в цій частині існував на момент звернення з позовом до суду, та припинив існування в процесі розгляду справи, відповідач за первісним позовом на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України просив закрити провадження у справі.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмета спору відбувається, зокрема, у випадку сплати суми боргу боржником.

За таких обставин, оскільки відповідачем сплачено позивачеві заборгованість за договором у розмірі 1 842 169 207,66 грн., провадження у справі в частині стягнення вказаної суми підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Позивачем заявлено до стягнення 11 347 174 грн. 68 коп. пені за порушення відповідачем умов договору щодо вчасного погашення заборгованості.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Згідно з приписами ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання

Частиною 1 ст. 547 ЦК України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно п. 16 Договору, у разі порушення замовником зобов`язань щодо строків оплати наданих послуг, визначених у порядку, замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1 % від розміру платежу, за яким допущено прострочення оплати (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє на день розрахунку), за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Колегія суддів вважає слушними посилання відповідача на застосування положень постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 в частині стягнення штрафних санкцій у вигляді пені, з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

У подальшому Законами України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, від 21.04.2022 № 02212-ІХ, від 22.05.2022 № 2263-ІХ, від 15.08.2022 № 2500-IX, від 16.11.2022 № 2738- IX, від 06.02.2023 № 58/2023, від 02.05.2023 № 3058-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено відповідні укази Президента України, якими строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 20.05.2023 строком на 90 діб.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що утворений Кабінетом Міністрів України. Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», регулятор має право приймати рішення з питань, що належать до його компетенції, які є обов`язковими до виконання.

Судом встановлено, що НКРЕКП прийнято Постанову «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» від 25.02.2022 № 332.

26.04.2022 Постанову НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 доповнено пунктом 16, за яким на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування, зупинено нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії.

Спірні господарські правовідносини склалися відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», у зв`язку з чим вказана постанова НКРЕКП (з урахуванням змін, внесених постановою НКРЕКП від 26.04.2022 № 413) підлягає застосуванню до спірних правовідносин в частині нарахування та стягнення пені у спірний період.

Враховуючи приписи п. 16 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332, яка є чинною, та обов`язковою для суб`єктів спірних правовідносин, відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача штрафної санкції у вигляді пені у сумі 11 347 174 грн. 68 коп., що є підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача пені у вказаному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 19.04.2024 у справі №911/1359/22.

Позивач доводив, що п. 16 вказаної постанови було передбачено зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії. Перелік видів договорів, які укладаються учасниками ринку для забезпечення функціонування ринку електричної енергії, наведений в ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії». Серед зазначеного переліку, спірний договір про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг відсутній. Спірний договір було укладено сторонами на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України № 483 від 05.06.2019, про що зазначено у п. 1 Договору, у зв`язку з чим, обмеження щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, встановлені в п. 16 постанови НКРЕКП № 332 від 25.02.2022, не розповсюджуються на спірні правовідносини, які виникли між сторонами.

Вказані доводи позивача, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії», учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів: двосторонній договір купівлі-продажу електричної енергії (двосторонній договір); про участь у ринку «на добу наперед» та/або внутрішньодобовому ринку; про купівлю-продаж електричної енергії на ринку «на добу наперед»; про купівлю-продаж електричної енергії на внутрішньодобовому ринку; про участь у балансуючому ринку; про врегулювання небалансів; про надання послуг з розподілу; про надання послуг з передачі; про надання допоміжних послуг; про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління; про приєднання до системи передачі; про приєднання до системи розподілу; про участь у розподілі пропускної спроможності; про постачання електричної енергії споживачу; про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг; про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; про надання послуг комерційного обліку електричної енергії; про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом; про купівлю-продаж електричної енергії між гарантованим покупцем та суб`єктом господарювання, який за результатами аукціону набув право на підтримку; про надання послуги із забезпечення стабільності ціни на електричну енергію та інші договори, передбачені відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Згідно ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 62 Закону України «Про ринок електричної енергії», з метою забезпечення загального економічного інтересу в електроенергетичній галузі України, необхідного для задоволення інтересів громадян, суспільства і держави, та забезпечення сталого довгострокового розвитку електроенергетичної галузі і конкурентоспроможності національної економіки України на учасників ринку відповідно до цієї статті можуть бути покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії. До спеціальних обов`язків, що покладаються на учасників ринку електричної енергії відповідно до цього Закону для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, належать, зокрема виконання функцій постачальника універсальних послуг.

Частиною 3 вказаного Закону визначено, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії Кабінетом Міністрів України у передбачених цією частиною випадках та на визначений строк на учасників ринку (крім споживачів) можуть покладатися спеціальні обов`язки.

05.06.2019 Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 483 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії».

Дане Положення визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків учасниками ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії (далі - спеціальні обов`язки), що передбачають, зокрема, надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів з метою забезпечення стабільності, належної якості та доступності електричної енергії, підтримання належного рівня безпеки її постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку електричної енергії, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів прозорості та недискримінації.

Пунктом 11 Постанови КМУ № 483 від 05.06.2019 зобов`язано постачальникам універсальних послуг, Державному підприємству «Гарантований покупець», Державному підприємству «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», Приватному акціонерному товариству «Укргідроенерго» до 15 вересня 2021 укласти договори про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг та гарантованим покупцем, передбачених додатками 2 та 4 до Положення, затвердженого цією постановою.

На виконання вимог вказаної постанови, між сторонами було укладено Договір про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг, який регулює між сторонами відносини, що відповідно склалися на ринку електричної енергії, який і передбачений приписами ст. 4 Законом України «Про ринок електричної енергії», а саме для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів зокрема як договори, що передбачені відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії (п. 19 ст. 4 вказаного Закону).

Таким чином, доводи позивача, що пункт 16 Постанови НКРЕКП № 332, яким зупинено як нарахування, так і стягнення штрафних санкції у спірний період, не застосовується до спірних правовідносин, є безпідставним.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних у розмірі 26 921 846,79 грн. та інфляційних втрат у розмірі 60 876 652,81 грн., нарахованих за період з 04.03.2022 по 31.12.2022 колегія суддів зазначає наступне.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується порушення відповідачем зобов`язань за Договором, а отже відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України.

Так, за приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Перевіривши розрахунок позивача по інфляційним втратам та періоди, по яким заявлено інфляційне нарахуванням, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми 3 % річних, колегія суддів погоджується з ним, вважає його арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем належними та допустими доказами не спростровано правильність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат, проти розміру яких відповідач в суді першої інстанції не заперечував, посилаючись лише на те, що у нього не виник обов`язок з оплати заявленої до стягнення суми заборгованості та відповідного прострочення, а також на наявність відкладальної обставини.

Надаючи оцінку доводам відповідача про те, що на даний час відповідно до умов договору та підпункту 2 пункту 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою КМУ від 05.06.2019 № 483, існує відкладальна обставина, яка звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані послуги, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Підпунктом 2 п. 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою КМУ № 483 від 05.06.2019 (Положення про ПСО) передбачено, що Гарантований покупець зобов`язаний оплачувати своєчасно та у повному обсязі постачальникам універсальних послуг вартість надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за умови відсутності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 цього Положення.

У відповідності до вимог п. 5 Положення про ПСО, до спеціальних обов`язків належить придбання постачальниками універсальних послуг, що діють в торговій зоні «об`єднаної енергосистеми України», за результатами проведення електронних аукціонів у ДП «НАЕК «Енергоатом» стандартних продуктів BASE_M для постачання побутовим споживачам таких постачальників універсальних послуг в обсязі їх мінімального споживання електричної енергії в торговій зоні «об`єднаної енергосистеми України» за годину в аналогічному місяці попереднього року за ціною індекс РДН BASE в торговій зоні «об`єднаної енергосистеми України» («бази») за період M-3, де M-розрахунковий місяць.

Системний аналіз згаданих положень, на переконання суду апеляційної інстанції, свідчить про те, що відкладальна обставина, на яку посилається відповідач, може бути застосована виключно у разі наявності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за результатами проведення електронних аукціонів.

При цьому матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач має перед ДП «НАЕК «Енергоатом» заборгованість за електричну енергією закупованої саме за результатами проведення електронних аукціонів.

Так, в листі ДП «НАЕК «Енергоатом» за вих. № № 01-9158/10-вих від 10.05.2023 зазначило, що відповідно до Наказу Міністерства енергетики України від 13.03.2022 № 114 «Про забезпечення продажу електричної енергії операторам систем розподілу та постачальникам універсальних послуг» (надалі - Наказ) встановлено, що на час дії воєнного стану і до останньої доби місяця (включно), наступного за місяцем, в якому воєнний стан припинено або скасовано учасники ринку електричної енергії, на яких згідно з Положенням, покладені спеціальні обов`язки на ринку електричної енергії, зобов`язані забезпечити виконання вимог цього наказу та інших вимог Положення у частині, що не суперечать цьому наказу.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 Наказу, ДП «НАЕК «Енергоатом» має забезпечити на визначений період постачання, продаж електричної енергії постачальникам універсальних послуг.

Таким чином, виконання спеціальних обов`язків в частині купівлі-продажу електричної енергії у визначений період, а саме з наступного розрахункового періоду (періоду постачання) після прийняття Наказу та до поточного розрахункового періоду між ТОВ «ООЕК» та ДП «НАЕК «Енергоатом» забезпечувалося шляхом укладення додаткових угод до основного договору без проведення процедури електронного аукціону.

Викладене, на переконання колегії суддів свідчить про те, що з квітня 2022 позивач не закуповував електричну енергію у ДП «НАЕК «Енергоатом» за результатами проведення електронних аукціонів у відповідності до вимог пункту 5 Положення.

Отже, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів заборгованості позивача перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за придбану за результатами проведення електронних аукціонів електричну енергію, у відповідача відсутні підстави для посилання на положення підпункту 2 п. 8 Положення про ПСО, як на відкладальну обставину.

Як встановлено судом у справі №910/1294/23 за участі сторін даної справи та за аналогічних обставин справи, «на виконання Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальнодоступних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою КМУ від 05.06.2019 №483, між Державним підприємством «Гарантований покупець» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» укладено Договір №2306/02/21 від 15.09.2021.

Також, між ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» та ДП «НАЕК «Енергоатом» укладено Договір купівлі-продажу електричної енергії з постачальником універсальних послуг № 65-150-SD-21-00426 від 24.09.2021.

Пунктом 6 додатку 1 до Договору № 65-150-SD-21-00426 купівлі-продажу електричної енергії з постачальником універсальних послуг від 24.09.2021 встановлений наступний порядок оплати: «Оплата за електричну енергію здійснюється у формі попередньої оплати. Для кожного Розрахункового місяця ПУП здійснює оплату за куплену електричну енергію наступним чином: - за 2 банківські дні до Розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці; - не пізніше 4-го числа (включно) Розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці; - не пізніше 10-го числа (включно) Розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці; - не пізніше 16-го числа (включно) Розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці; - не пізніше 22-го числа (включно) Розрахункового місяця -у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці. Якщо граничний строк оплати припадає на святковий, вихідний чи інший неробочий день, то відповідний платіж повинен бути здійснений в наступний робочий день, що слідує за датою такого платежу».

Колегія суддів зауважує, що при порівнянні строків оплати в двох договорах, зазначених вище, вбачається синхронізованість платежів, які має здійснювати відповідач на виконання умов Договору №2306/02/21 від 15.09.2021, із платежами, які має здійснювати позивач на користь ДП «НАЕК «Енергоатом».

В пункті 1 Положення про ПСО зазначено, що в Положенні визначаються джерела фінансування та порядок визначення компенсації, що надається учасникам ринку, на яких покладаються спеціальні обов`язки. Водночас, відповідно до п.16 Положення про ПСО виконання спеціальних обов`язків, передбачених цим Положенням повинне забезпечувати покриття економічно обгрунтованих витрат учасника ринку на їх виконання. Таким чином, розрахунки згідно з Положенням про ПСО між учасниками ринку це розрахунки по ланцюгу, відповідно до якого кошти, отримані від попереднього учасника ринку в ланцюгу, є джерелом оплати наступному учаснику ринку в ланцюгу.

В зв`язку з цим, зобов`язання учасника ринку щодо здійснення оплати за договорами, укладеними на виконання Положення про ПСО, виконуються в межах отриманих коштів по ланцюгу.

Вищевказане також підтверджується в пояснювальній записці до проекту постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 5 червня 2019 р. №483 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» в якій зазначалось, що «Слід відзначити, що проект постанови передбачає, відповідно до листа ПрАТ «Укргідроенерго» від 05.08.2021 № 25/3175 оплату авансу ДП «Гарантований покупець» в розмірі 1 млрд грн. для можливості авансування постачальників універсальних послуг з метою закупівлі електричної енергії для постачання побутовим споживачам. Реалізація зазначених заходів дозволить забезпечити перехід до фінансового механізму ПСО та уникнути зростання заборгованості перед державними виробниками електричної енергії під час виконання покладених на них спеціальних обов`язківв. Крім цього, посилюється соціальний захист населення».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що першими на початку переходу до фінансового механізму ПСО в ланцюзі є виробники електричної енергії, на яких покладено спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів.

Зміст пояснювальної записки був нормативно закріплений у пункті 1-3 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії» (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2021 року № 859). Вказаним пунктом постанови визначено, що «Приватному акціонерному товариству "Укргідроенерго" до 27 вересня 2021 року слід забезпечити авансування державному підприємству "Гарантований покупець" послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів у сумі 1 млрд. гривень».

Пункт 5 Положення про ПСО передбачає наступний рух грошових коштів між учасниками ринку електричної енергії, на яких покладено спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів:

- ДП «НАЕК «Енергоатом» здійснює оплату ДП «Гарантований покупець» за Договором про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів гарантованим покупцем (Додаток 4 до Положення про ПСО);

- ДП «Гарантований покупець» здійснює оплату постачальнику універсальних послуг за Договором про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг (Додаток 2 до Положення про ПСО).

Постачальник універсальних послуг здійснює оплату ДП «НАЕК «Енергоатом» за Договором купівлі-продажу електричної енергії з постачальником універсальних послуг (укладений на виконання п. І2 Постанови КМУ №483 від 05.06.2019 р.).

Наведені вище обставини у сукупності дозволяють дійти висновку, що запроваджена постановою Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2021 р. № 859 фінансова модель ПСО передбачає авансування витрат постачальників універсальних послуг, які задіяні у процесі постачання електричної енергії побутовим та прирівняним до ним споживачам за фіксованими цінами. Саме в цьому контексті треба розуміти зміст підпункту 2 пункту 8 Положення про ПСО: «Гарантований покупець зобов`язаний, зокрема, оплачувати своєчасно та у повному обсязі постачальникам універсальних послуг вартість надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за умови відсутності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед державним підприємством «НАЕК «Енергоатом» за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 цього Положення».

Такий висновок додатково підтверджується положенням пункту 6.4 Договору купівлі-продажу електричної енергії з постачальником універсальних послуг № 65-150-SD-21-00426 від 24.09.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» та ДП «НАЕК «Енергоатом»: «У разі наявності у ПУП заборгованості перед Продавцем за цим договором, Продавець інформує про це Гарантованого покупця відповідно до пункту 8 положення про ПСО шляхом направлення повідомлення з накладенням КЕП керівника уповноваженої особи».

Позивач надав пояснення, відповідно до яких у нього є певна заборгованість перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за укладеним між ними договором, однак ця заборгованість утворилася в зв`язку з несвоєчасним отриманням коштів по ланцюгу ПСО саме від Державного підприємства «Гарантований покупець». При цьому, свої обов`язки по оплаті на адресу ДП «НАЕК «Енергоатом» в межах коштів, отриманих від відповідача та згідно з п.5 Положення про ПСО, Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» виконує в повному обсязі.

З урахуванням наведеного, а також встановлених вище обставин щодо відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження обставин наявності у позивача заборгованості перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за електроенергію, отриману саме за результатами проведення електронних аукціонів, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів відповідача щодо наявності відкладальної умови, за якої у відповідача не виник обов`язок своєчасно та повинно оплатити позивачу, надані ним послуги.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, 3 % річних та інфляційних втрат від 07.03.2023, в якому відповідач просить, в разі якщо суду дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних - зменшити розмір пені, інфляційних втрат та 3 % річних до 1 грн колегія суддів зазначає наступне.

Відповідач мотивує вказане клопотання позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.03.2020 зі справи №902/417/18, згідно з якою останньою зроблено такі висновки (процитовані відповідачем):

«…загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.»;

«…виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.».

Також відповідач зазначив, що вказана позиція дотримана Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у поставі від 09.03.2021 зі справи №924/441/20.

Проте відповідачем не враховано позицію суддів Великої Палати Верховного Суду, викладену в окремій думці від 18.03.2020 зі справи №902/417/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 зі справи №703/2718/16-ц.

Так, чинне цивільне законодавство України не містить чіткого визначення поняття «санкція».

У науці цивільного права сутність санкції як правового засобу в механізмі правового регулювання цивільних відносин розуміють як фінансово-правову міру відповідальності.

Санкції як правові засоби, спрямовані на забезпечення інтересів суб`єктів цивільних правовідносин і захист цивільних прав та інтересів, мають такі ознаки:

- спрямовані на усунення перешкод у задоволенні інтересів учасників цивільних правовідносин;

- виступають елементами механізму правового регулювання цивільних відносин і забезпечують його ефективне функціонування;

- призводять до негативних наслідків для особи, яка не виконала цивільного обов`язку, встановленого законом чи договором.

Можна сформулювати таке визначення санкції, як певного негативного наслідку, встановленого законом або договором, який застосовується в разі невиконання (неналежного виконання) цивільно-правового обов`язку, порушення заборон, обмежень та в інших випадках, встановлених законом.

З аналізу змісту статей 524 та 533 ЦК України можна зробити висновок, що цивільне законодавство містить визначення грошового зобов`язання, як такого, що виражається в грошовій одиниці України або грошовому еквіваленті в іноземній валюті і стосується права однієї особи сплатити певну кількість грошей, а іншої сторони - їх отримати.

Згідно із частиною першою статті 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

За змістом статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Визначення розміру штрафних санкцій передбачено у статті 231 ГК України, якою встановлено, що законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Стаття 233 ГК України регулює питання зменшення розміру штрафних санкцій. Так, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Погоджуючись зі зменшенням загального розміру процентів річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вважала їх господарськими санкціями, розмір яких може бути зменшений у розумінні наведених норм матеріального права.

Проте, такий висновок не враховує наведених далі вимог закону.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов?язання. Так, частиною першою цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У частині другій зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов?язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Зазначена норма передбачає, що проценти та індекс інфляції, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, має компенсаційний, а не штрафний характер.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов?язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто такі проценти є гарантією для кредитора у вигляді настання певних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним взятих за договором зобов`язань.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Крім того, позивачем зобов`язання за Договором виконувалися належним чином, а відповідач систематично допускав прострочення виконання грошових зобов`язань з оплати, при цьому, матеріали справи не містять доказів, що підтверджують наявність обставин, які є підставою для зменшення відповідних сум, у зв`язку з чим, в даному випадку відповідач не довів винятковості обставин та наявності умов, що можуть бути підставою для зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат.

При цьому наявність у позивача заборгованості перед відповідачем жодним чином не звільняє Підприємство від обов`язку належного виконання умов Договору в частині дотримання строків.

Щодо посилань Відповідача (апелянта) на форс-мажорні обставини колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження обставин непереборної сили Відповідач посилається на два «докази»: лист Торгово-промислової палати України (далі - ТПП) від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1; повідомлення Відповідача на його власному вебсайті.

Жоден із наведених доказів не наданий Відповідачем, відтак до матеріалів справи неприєднаний.

Як встановлено судом, Відповідач систематично прострочує оплату за Договором, задовго до введення воєнного стану. Відповідач не довів, що саме військова агресія є форс-мажорною обставиною і причиною порушення ним зобов`язань.

Більше того, згідно з п. 1.15.4, 1.15.7 гл. 1.15 р. І Правил ринку:

учасник ринку, який зазнав впливу форс-мажору, зобов`язаний негайно за допомогою будь-якого засобу зв`язку повідомити ОСП та Регулятора про настання форс-мажору не пізніше ніж через 2 робочі дні з моменту виникнення форс-мажору, а також надати у письмовій формі офіційне підтвердження настання форс- мажорних обставин. Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про неможливість виконання прийнятих за цими Правилами зобов`язань позбавляє відповідного учасника ринку права посилатися на будь-яку вищевказану обставину як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання вимог за цими Правилами;

наявність обставин форс-мажору підтверджується відповідним документом Торгово- промислової палати України або відповідними територіальними відділеннями.

Згідно з пунктом 23 Договору наявність форс-мажорних обставин підтверджується відповідним документом, виданим Торгово-промисловою палатою України. Відповідно до п. 21 Договору передбачено обов`язок повідомити про дію форс-мажорних обставин у письмовій формі іншу сторону у максимально стислий строк з моменту виникнення таких обставин.

Проте Відповідач не надіслав Позивачу відповідне повідомлення про неможливість виконання зобов`язань. Публікація повідомлення на вебсайті Відповідача (до того ж, здійснена лише 15.03.2022) не є належним повідомленням Позивачу згідно з Договором.

Сам по собі лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не доводить неможливість виконання Відповідачем Договору через дію форс-мажорних обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» ТПП України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин встановлюється Регламентом засвідчення ТПП України та регіональними ТПП форс-мажорних обставин, який затверджено рішенням президії ТПП України від 18.12.2014 за № 44(5), оприлюдненого на її офіційному вебсайті (https://ucci.org.ua/dokumienti-dliazavantazhiennia).

Відповідно до зазначеного Регламенту:

форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язкам, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів (п. 6.2 Регламенту);

тягар доказування настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) покладений на Заявника (п. 6.5 Регламенту);

надані Заявником документи для засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) мають свідчити, зокрема, про причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання Заявником своїх конкретних зобов`язань (за договором, контрактом, угодою, законом, нормативним актом, актом органів місцевого самоврядування тощо) (п. 6.9 Регламенту).

У постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17 та інших викладено висновок щодо застосування статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», відповідно до якого:

- статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифіката про форс-мажорні обставини покладено на ТПП України та уповноважені нею регіональні торгово- промислові палати;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;

- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Проте Відповідач не надав жодного сертифіката ТПП України, як і інших доказів неможливості виконання зобов`язань через дію форс-мажорних обставин.

За таких умов, покликання відповідача на те, що збройна агресія російської федерації та введення воєнного стану є загальновідомою обставиною, що підтверджується листом ТПП України, не мотивує та не обґрунтовує як саме вказані обставини вплинули на виконання обов`язку відповідача з оплати саме за спірним Договором, а тому колегія суддів зазначає, що лист ТПП України від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного Договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. При цьому відповідач не був позбавлений можливості звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, саме за спірним зобов`язанням.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє часткове підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, з огляду на що колегія суддів дійшла висновку про не належним чином дослідження судом першої інстанції обставини справи та надання цим обставинам відповідної правової оцінки, оскаржуване рішення не відповідає фактичним обставинам справи, суперечить чинному законодавству України, а тому наявні передбачені законом підстави для часткового скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду м. Києва від 08.06.2023 у справі №910/1197/23 підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду м. Києва від 08.06.2023 у справі №910/1197/23 частковому скасуванню з викладенням резолютивної частини рішення в редакції даної постанови з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

Судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги на підставі ст.129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно задоволеній частині позовних вимог та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду м. Києва від 08.06.2023 у справі №910/1197/23 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 08.06.2023 у справі №910/1197/23 скасувати частково, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«.1.Провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" про стягнення 1 842 169 207,66 грн. закрити.

2. В іншій частині позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного підприємства "Гарантований Покупець" (01032, м. Київ, вул. Петлюри Симона, 27, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" (08132, Київська обл., Бучанський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, 8 В, ) 26 921 846 (двадцять шість мільйонів дев`ятсот двадцять одна тисяча вісімсот сорок шість) грн.79 коп. 3% річних, 60 876 652 (шістдесят мільйонів вісімсот сімдесят шість тисяч шістсот п`ятдесят дві) грн. 81 коп. інфляційних втрат.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. У задоволенні зустрічного позову Державного підприємства "Гарантований Покупець" про тлумачення пункту договору відмовити».

3.Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

4.Матеріали справи №910/1197/23 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 06.03.2026.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.О. Мальченко

О.О. Хрипун