ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/261/25

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Андрощук О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача1: не прибув;

від відповідача2: не прибув;

від третьої особи: не прибув;

прокурор: не прибув,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Виконувача обов`язків керівника Звягельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради

до 1) Ємільчинської селищної ради Звягельського району Житомирської області

2) Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Дочірнього підприємства "Ємільчинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради

про визнання незаконними та скасування наказів, скасування державної реєстрації земельних ділянок, скасування речових прав на земельні ділянки, витребування земельних ділянок (з урахуванням заяви від 24.06.2025 про зміну предмета позову).

Виконувач обов`язків керівника Звягельської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради з позовом до Ємільчинської селищної ради Звягельського району Житомирської області та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, у якому (з урахуванням заяви від 24.06.2025 про зміну предмета позову) просить:

1) визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагентства у Житомирській області від 21.11.2013 № 262/а, про затвердження технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на території Ємільчинського району Житомирської області в частині щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0821 площею 10,462 га, що знаходиться на території Симонівської сільської ради Ємільчинської селищної об`єднаної територіальної громади;

2) визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 23.11.2018 № 6-4351/14-18-СГ про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Ємільчинської об`єднаної територіальної громади (Ємільчинської селищної ради та Сербівської, Осівської, Мокляківської, Березниківської, Великояблунецької, Кривотинської, Кулішівської, Малоглумчанської, Сергіївської, Середівської, Симонівської, Степанівської, Медведівської сільських рад) Ємільчинського району Житомирської області в частині щодо земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0322 площею 14,335 га, що знаходиться на території Осівської сільської ради та щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0208 площею 16 га, розташованої на території Андрієвицької сільської ради Ємільчинської селищної об`єднаної територіальної громади;

3) визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 12.12.2019 № 6-4950/14-19-СГ про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) загальною площею 652,8717 га на території Ємільчинського району Житомирської області, в частині щодо земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0333 площею 14,2115 га, що знаходиться на території Осівської сільської ради Ємільчинської селищної об`єднаної територіальної громади;

4) визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 22.12.2018 № 6-5026/14-18-СГ "Про передачу земельної ділянки державної власності у комунальну власність" в частині щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:0208 площею 16 га, розташованої на території Андрієвицької сільської ради Ємільчинської селищної об`єднаної територіальної громади, :02:000:0821 площею 10,462 га, що знаходиться на території Симонівської сільської ради Ємільчинської селищної об`єднаної територіальної громади, :08:000:0322 площею 14,335 га, що знаходиться на території Осівської сільської ради Ємільчинської селищної об`єднаної територіальної громади;

5) визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 15.12.2020 № 63-ОТГ "Про передачу у комунальну власність" в частині щодо земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0333 площею 14,2115 га, що знаходиться на території Осівської сільської ради Ємільчинської селищної об`єднаної територіальної громади;

6) скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0208 площею 16 гектара;

7) скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0821 площею 10,462 гектара;

8) скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0322 площею 14,335 гектара;

9) скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0333 площею 14,2115 гектара;

10) скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію всіх речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0208 площею 16 гектара, припинивши право комунальної власності Ємільчинської селищної ради, обтяження, зареєстровані на вказану земельну ділянку;

11) скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію всіх речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0821 площею 10,462 гектара, припинивши право комунальної власності Ємільчинської селищної ради, обтяження, зареєстровані на вказану земельну ділянку;

12) скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію всіх речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0322 площею 14,335 гектара, припинивши право комунальної власності Ємільчинської селищної ради, обтяження, зареєстровані на вказану земельну ділянку;

13) скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію всіх речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0333 площею 14,2115 гектара, припинивши право комунальної власності Ємільчинської селищної ради, обтяження, зареєстровані на вказану земельну ділянку;

14) витребувати з незаконного володіння Ємільчинської селищної ради Звягельського району (11201, Житомирська область, Звягельський район, смт. Ємільчине, вул. Соборна, 18А, ) на користь держави в особі Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 1, ) земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0821 в межах та конфігурації її накладення площею 10,0792 га на землі лісогосподарського призначення, а саме, на виділи №№45, 46, 47, 48 кварталу №73 Барашівського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", відповідно до наданої сертифікованим інженером-геодезистом Розубаєвою М.М. схеми земельної ділянки утвореної внаслідок перетину та каталогу координат кутів поворотних точок перетину земельної ділянки;

15) витребувати з незаконного володіння Ємільчинської селищної ради Звягельського району (11201, Житомирська область, Звягельський район, смт. Ємільчине, вул. Соборна, 18А, ) на користь держави в особі Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 1, ) земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0208 в межах та конфігурації її накладення площею 2,6272 га на землі лісогосподарського призначення, а саме, на виділ № 35 кварталу № 131 Ємільчинського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", відповідно до наданої сертифікованим інженером-геодезистом Розубаєвою М.М. схеми земельної ділянки утвореної внаслідок перетину та каталогу координат кутів поворотних точок перетину земельної ділянки;

16) витребувати з незаконного володіння Ємільчинської селищної ради Звягельського району (11201, Житомирська область, Звягельський район, смт. Ємільчине, вул. Соборна, 18А, ) на користь держави в особі Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 1, ) земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0208 в межах та конфігурації її накладення площею 1,6587 га на землі лісогосподарського призначення, а саме, на виділ № 40 кварталу № 131 Ємільчинського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", відповідно до наданої сертифікованим інженером-геодезистом Розубаєвою М.М. схеми земельної ділянки утвореної внаслідок перетину та каталогу координат кутів поворотних точок перетину земельної ділянки;

17) витребувати з незаконного володіння Ємільчинської селищної ради Звягельського району (11201, Житомирська область, Звягельський район, смт. Ємільчине, вул. Соборна, 18А, ) на користь держави в особі Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 1, ) земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0322 в межах та конфігурації її накладення площею 6,3614 га на землі лісогосподарського призначення, а саме, на виділи №№ 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55 кварталу № 29 Ємільчинського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", відповідно до наданої сертифікованим інженером-геодезистом Розубаєвою М.М. схеми земельної ділянки утвореної внаслідок перетину та каталогу координат кутів поворотних точок перетину земельної ділянки;

18) витребувати з незаконного володіння Ємільчинської селищної ради Звягельського району (11201, Житомирська область, Звягельський район, смт. Ємільчине, вул. Соборна, 18А, ) на користь держави в особі Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 1, ) земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0333 в межах та конфігурації її накладення площею 4,5079 га на землі лісогосподарського призначення, а саме, на виділи №№ 19, 23, 24, 31, 33 кварталу №29 та виділу №75 кварталу №26 Ємільчинського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", відповідно до наданої сертифікованим інженером-геодезистом Розубаєвою М.М. схеми земельної ділянки утвореної внаслідок перетину та каталогу координат кутів поворотних точок перетину земельної ділянки.

Ухвалою від 05.03.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 02.04.2025, витребував в порядку ст. 81 ГПК України у Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області належним чином засвідчені копії документів, залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Дочірнє підприємство "Ємільчинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради.

21.03.2025 до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача2 надійшли такі документи: відзив на позовну заяву; клопотання про застосування строку позовної давності.

Ухвалою від 02.04.2025 суд відклав підготовче засідання на 05.05.2025.

04.04.2025 до суду від Звягельської окружної прокуратури надійшли: заперечення на клопотання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про застосування строку позовної давності; відповідь на відзив.

17.04.2025 до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача2 надійшли заперечення на відповідь на відзив.

29.04.2025 до суду через систему "Електронний суд" від третьої особи надійшли пояснення щодо позову.

30.04.2025 до суду від Звягельської окружної прокуратури надійшли пояснення.

Ухвалою від 05.05.2025 суд продовжив строк підготовчого провадження на підставі ч.3 ст.177 ГПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відклав підготовче засідання на 16.06.2025.

Протокольною ухвалою від 16.06.2025 суд продовжив строк підготовчого провадження на підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відклав підготовче засідання у зв`язку з тим, що прокурор у судовому засіданні повідомила про надіслання 13.06.2025 заяви про зміну предмету позову поштовим зв`язком, оскільки виникли проблеми з відправкою через "Електронний суд".

16.06.2025 до суду від Звягельської окружної прокуратури надійшла заява про зміну предмету позову та клопотання про долучення доказів.

26.06.2025 на адресу суду від прокурора надійшла заява від 24.06.2025 про зміну предмета позову, згідно якої останній повідомляє про відкликання попередньої заяви про зміну предмета позову від 13.06.2025, водночас просить суд прийняти до розгляду заяву від 24.06.2025.

30.06.2025 до суду через систему "Електронний суд" від представника третьої особи надійшли пояснення від 27.06.2025 щодо заяви про зміну предмета позову.

З урахуванням зазначеного, заява від 13.06.2025 про зміну предмета позову судом не розглядалася. При цьому протокольною ухвалою від 01.07.2025 суд прийняв до розгляду заяву прокурора від 24.06.2025 про зміну предмета позову та ухвалив розгляд справи здійснювати в межах поданих змін.

Ухвалою від 01.07.2025 суд з урахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відклав підготовче засідання на 17.07.2025.

15.07.2025 до суду від Звягельської окружної прокуратури надійшло клопотання про долучення доказів.

15.07.2025 до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача2 надійшов відзив на заяву про зміну предмета позову.

17.07.2025 до суду через систему "Електронний суд" від відповідача1 надійшла заява про визнання позову.

Ухвалою від 17.07.2025 суд, з урахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відклав підготовче засідання на 10.09.2025.

05.09.2025 до суду від Звягельської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив та клопотання про долучення доказів.

08.09.2025 до суду від Звягельської окружної прокуратури надійшли додаткові пояснення у справі.

Ухвалою від 10.09.2025 суд продовжив строк підготовчого провадження у справі, застосувавши ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відклав підготовче засідання на 09.10.2025 об 11:30 та викликав у судове засідання інженера-землевпорядника Черненка Володимира Олександровича для надання пояснень щодо обставин справи.

26.09.2025 на адресу суду від інженера - землевпорядника Черненка В.О. надійшла заява про участь у судовому засіданні 09.10.2025 об 11:30 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів, яка була задоволена ухвалою суду від 30.09.2025.

03.10.2025 до суду через систему "Електронний суд" від прокурора надійшли пояснення по справі.

У судовому засіданні 09.10.2025 інженер - землевпорядник Черненко В.О. надав усні відповіді на поставлені запитання. Зокрема пояснив, що з метою виготовлення схеми накладення спірних земельних ділянок здійснював виїзд на місцевість та проводив зйомку за допомогою спеціального обладнання, використовував лісовпорядні планшети; схема розміщення земельних ділянок виготовлена за допомогою ліцензійної програми "Gis5, Gis6", за допомогою якої також виконуються інші землевпорядні роботи.

Протокольною ухвалою від 09.10.2025 суд, з урахуванням ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оголосив перерву в судовому засіданні до 10.11.2025 о 14:30.

10.10.2025 на адресу суду від відповідача1 надійшла заява від 03.10.2025 про визнання позову, згідно якої останній зазначає про те, що визнає позовні вимоги та просить суд здійснити розгляд даної справи за наявними матеріалами справи та за відсутності представника Ємільчинської селищної ради Звягельського району Житомирської області.

06.11.2025 до суду через систему "Електронний суд" від прокуратури надійшли додаткові пояснення у справі з додатками.

10.11.2025 через систему "Електронний суд" від представника відповідача2 надійшло клопотання, згідно якого останній просить суд перенести судове засідання на іншу дату та надати додатковий час для надання своєї позиції щодо пояснень прокурора.

10.11.2025 до суду від представника позивача надійшло клопотання від 10.11.2025, згідно якого останній зазначає про те, що позивач підтримує позовні вимоги прокурора в повному обсязі та просить суд проводити розгляд справи без участі представника Житомирської обласної ради.

Ухвалою від 10.11.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 08.12.2025.

12.11.2025 до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача2 надійшли заперечення на додаткові пояснення Звягельської окружної прокуратури від 06.11.2025.

Прокурор у судовому засіданні 08.12.2025 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, з урахуванням заяви від 24.06.2025 про зміну предмета позову, з наведених у позовній заяві та заяві про зміну предмета позову підстав.

Представник відповідача2 у засіданні суду 08.12.2025 просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та відзиві на заяву про зміну предмета позову.

Протокольною ухвалою від 08.12.2025 суд оголосив перерву в судовому засіданні до 11.12.2025.

10.12.2025 до суду через систему "Електронний суд" від прокуратури надійшли додаткові пояснення по справі щодо правонаступництва Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Протокольною ухвалою від 11.12.2025 суд оголосив перерву у судовому засіданні до 17.12.2025.

У судовому засіданні 17.12.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення і проголошення судового рішення в порядку ч.2 ст. 219 ГПК України, оголосивши дату та час його проголошення - 29.12.2025 о 16:30 год.

У зв`язку з неприбуттям учасників справи у судове засідання 29.12.2025, рішення не проголошувалось.

Дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор вказує, що земельні ділянки з кадастровими номерами :03:000:0208 площею 16 га, :02:000:0821 площею 10,462 га, :08:000:0322 площею 14,334 га, 0:08:000:0333 площею 14,2115 га перебували у постійному користуванні Дочірнього підприємства "Ємільчинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради, тому з 01.01.2013 (дата набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності") вказані земельні ділянки перейшли у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Житомирської області, розпоряджатися якими уповноважена Житомирська обласна рада. Натомість до складу земель за межами населених пунктів Ємільчинського (нині Звягельського) району Житомирської області безпідставно увійшли земельні ділянки лісового фонду площею 25,2344 га, що перебували в управлінні та розпорядженні Житомирської обласної ради, а в подальшому, попри очевидну залісненість земельних ділянок, проінвентаризовані як сільськогосподарські угіддя. Зазначає, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області прийнявши накази про затвердження документації з інвентаризації та про передачу у комунальну власність земельних ділянок діяло поза межами своїх повноважень, з порушенням законодавства. Зважаючи на це, прокурор стверджує, що накази Головного управління Держземагентства (правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області) від 21.11.2013 №262/а, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 23.11.2018 №6-4351/14-18-СГ, від 12.12.2019 №6-4950/14-19-СГ "Про затвердження документації з інвентаризації" та від 22.12.2018 №6-5026/14-18-СГ, від 15.12.2020 №63-ОТГ "Про передачу у комунальну власність" є незаконними та підлягають скасуванню в частині щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:0208 площею 16 га, :02:000:0821 площею 10,462 га, :08:000:0322 площею 14,334 га, 0:08:000:0333 площею 14,2115 га. При цьому, як зазначає прокурор, проведена на підставі наказів Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 22.12.2018 №6-5026/14-18-СГ "Про передачу земельної ділянки державної власності у комунальну власність", від 15.12.2020 №63-ОТГ "Про передачу у комунальну власність" державна реєстрація земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:0208 площею 16 га, :02:000:0821 площею 10,462 га, :08:000:0322 площею 14,334 га, 0:08:000:0333 площею 14,2115 га та реєстрація речового права комунальної власності Ємільчинською селищною радою на вказані земельні ділянки також є незаконною. Також прокурор вказує, що оскільки повноваження з розпорядження земельною ділянкою лісового фонду, що перебуває в користуванні ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" належить Житомирській обласній раді, права останньої на реалізацію всіх правомочностей щодо спірних земельних ділянок підлягають захисту шляхом витребування з незаконного володіння Ємільчинської селищної ради Звягельського району на користь Житомирської обласної ради вказаних земельних ділянок в межах та конфігурації їх накладення на землі лісогосподарського призначення відповідно до викопіювання, виготовленого сертифікованим інженером-геодезистом Розубаєвою М.М.

Відповідач1 позовні вимоги визнав у повному обсязі, про що подав відповідну заяву, у якій вказав, що наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі (т.3, а.с.140).

У відзиві на позовну заяву Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області (т.2, а.с.82-89) просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що вказані прокурором земельні ділянки на момент подання позовної заяви не зареєстровані за Житомирською обласною радою або її комунальним лісогосподарським підприємством, а тому взагалі відсутнє будь-яке порушене право вказаних юридичних осіб (державних органів), інтереси яких захищає прокурор. Відповідач2 стверджує, що неможливо достовірно встановити чи дійсно спірні земельні ділянки або їх частини розташовані на землях лісогосподарського призначення. Крім того, вказує на неефективність обраного прокурором способу захисту прав, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Зазначає, що спірні земельні ділянки знаходяться на території однієї сільської ради, а саме Ємільчинської сільської ради Звягельського району Житомирської області та не перебувають у спільній власності територіальних громад, відтак у Житомирської обласної ради відсутнє право комунальної власності на земельну ділянку, що є предметом спору.

Також відповідачем2 подано клопотання про застосування строку позовної давності (т.2, а.с.112-113), оскільки на його переконання, незважаючи на факт виявлення прокурором у 2025 році порушення відповідачем2 вимог земельного законодавства з питань розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності, оспорювані накази були прийняті Головним управлінням Держземагентства у Житомирській області та Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області ще у 2013, 2018, 2019 та 2020 роках.

У відповіді на відзив (т.2, а.с.128-147) прокурор вказує, що спірні земельні ділянки лісогосподарського призначення перейшли з державної у комунальну власність Житомирської обласної ради з 01.01.2013 в силу закону, задовго до проведення інвентаризації, тому розпорядження спірною земельною ділянкою Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області та Ємільчинською селищною радою становить порушення інтересів законного власника - Житомирської обласної ради.

Відповідач2 у запереченнях на відповідь на відзив (т.2, а.с.155-157) наводить твердження та міркування аналогічні тим, які міститься у відзиві на позовну заяву.

У відзиві відповідача2 на заяву про зміну предмета позову (т.3, а.с.58-64) вказано, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повністю підтримує аргументи, викладені у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив. Додатково відповідач2 вказує, що позовні вимоги про визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, державної реєстрації спірних земельних ділянок в Державному земельному кадастрі та речових прав на них не підлягають задоволенню, оскільки є неефективним способом захисту порушених прав, таким, що повністю суперечить суті віндикаційного позову та правовій позиції Верховного Суду. Також відповідач2 вважає, що неможливо здійснити витребування у Ємільчинської селищної ради Звягельського району Житомирської області на користь держави в особі Житомирської обласної ради земельних ділянок в межах та конфігурації їх накладення на земельні ділянки лісогосподарського призначення відповідно до наданих ОСОБА_1 схем земельних ділянок, утворених внаслідок перетину та каталогу координат земельних ділянок, утворених внаслідок перетину вищезазначених земельних ділянок.

У відповіді на відзив на заяву про зміну предмета позову (т.3, а.с.84-89) прокурор не погоджується з доводами відповідача2 про неефективність обраних прокурором способів захисту про визнання недійсними наказів Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, скасування державної реєстрації спірних земельних ділянок в Державному земельному кадастрі та речових прав на них. Стверджує, що витребування земельної ділянки буде недостатньо для поновлення порушеного інтересу держави, оскільки не буде змінено її належність до земель сільськогосподарського призначення. Також вважає безпідставним посилання відповідача2 на те, що в контексті п.120-123 постанови Верховного Суду від 22.01.2025 у справі №446/478/19 не є належним доказом інформація сертифікованого інженера-геодезиста ОСОБА_1 щодо обчислення площі перетину спірних земельних ділянок, оскільки ця постанова вказує на необхідність встановлення координат поворотних точок земельної ділянки, яка підлягає витребуванню та необхідність спеціальних знань для виконання таких робіт. При цьому, Верховний Суд не вказує на обов`язкове проведення експертизи для визначення координат кутів поворотних точок земельної ділянки, а лише визначає висновок експерта як один з можливих доказів таких обставин.

У поясненнях третьої особи (т.1, а.с.163-170, т.3, а.с.24-28) зазначено, що накладка земельних ділянок сталася з вини Ємільчинської селищної ради та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області. ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" ЖОКАП "Житомироблагроліс" засноване Житомирським обласним комунальним агролісогосподарським підприємством "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області і перебуває в управлінні Житомирської обласної ради. Після закінчення реформування колективних сільськогосподарських підприємств Ємільчинського району Житомирської області до ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" ЖОКАП "Житомироблагроліс" були передані землі лісового фонду (лісові насадження, лісосмуги та нелісові землі), які до цього були в постійному користуванні колгоспів, але які не підлягали розпаюванню. Третя особа отримала державні акти на право постійного користування земельними ділянками. Проте прийняття нового Земельного кодексу України в 2001 році зумовило необхідність прийняття нових законів, що були логічним продовженням положень Земельного кодексу України, а також приведення підзаконних актів у відповідність до положень останнього. У зв`язку з цим було затверджено нову форму державного акту. В новому державному акті не можна було зазначати більше однієї земельної ділянки. Враховуючи, що третьою особою оформлювались державні акти, кожен з яких посвідчує право постійного користування декількома земельними ділянками, таке право на спірні земельні ділянки не зареєстровано. Також вказано, що скасування державної реєстрації спірних земельних ділянок, скасування державної реєстрації всіх речових прав на земельні ділянки, а також витребування спірних земельних ділянок у Ємільчинської селищної ради Звягельського району Житомирської області дозволить Житомирській обласній раді вільно володіти та розпоряджатися, а ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" ЖОКАП "Житомироблагроліс" користуватися землями лісового фонду та юридично відновить первісний стан частини земельних ділянок загальною площею 25,2344 га, які згідно з матеріалами лісовпорядкування належать до земель лісового фонду.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає правомірним звернення прокурора з даним позовом в інтересах держави в особі визначеного ним позивача.

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави у суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

Частина 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У рішенні від 08.04.1999 N З-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічні позиції викладені у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи №806/1000/17 та від 08.02.2019 №915/20/18).

Відповідно до ст.1 Лісового кодексу України, усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання у користування. Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (п. "б" ч.1 ст.164 Земельного кодексу України).

Порушення інтересів держави у цій справі прокурор обґрунтовує тим, що землі лісового фонду площею 25,2344 га (площа накладення) внаслідок незаконно проведеної інвентаризації (в частині включення лісових масивів до складу земель сільськогосподарського призначення) лісогосподарських земель під виглядом сільськогосподарських, земельні ділянки лісового фонду, з порушенням порядку встановленого законом, вибули з володіння Житомирської обласної ради та постійного користування ДП "Ємільчинський лісгосп АПК". До того ж, як зазначає прокурор, суспільний інтерес полягає у необхідності відновлення законності при використанні земель лісогосподарського призначення.

Аналіз ч.3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Відтак, представництво прокурором інтересів держави у суді: по-перше, може бути реалізовано у виключних випадках, зокрема у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; по-друге, прокурор у позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, зазначає орган, уповноважений державною здійснити відповідні функції у спірних правовідносинах; по-третє, прокурор повинен пересвідчитися, що відповідний державний орган не здійснює захисту інтересів держави (тобто, він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається), приміром, повідомити такий державний орган про виявлені порушення, а у разі не вчинення цим органом дій спрямованих на захист інтересів держави, представляти інтереси держави в суді відповідно до ст.23 Закону України "Про прокуратуру", навівши відповідне обґрунтування цього.

Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Частиною 4 статті 13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

У зв`язку з цим, уповноважені державні та інші органи зобов`язані вживати (реалізувати) комплекс організаційно-правових та інших заходів, спрямованих на створення умов для такого захисту прав.

Згідно з ч.2 ст.122 ЗК України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст.8 Земельного кодексу України до повноважень обласних рад у галузі земельних відносин належить:

а) розпорядження землями, що знаходяться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області;

в) забезпечення реалізації державної політики в галузі використання та охорони земель;

е) організація землеустрою;

и) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Як зазначає прокурор, у даному випадку Житомирська обласна рада рішення про вилучення з комунальної власності, постійного користування ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" земель лісогосподарського призначення не приймала, а ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" свою письмову згоду на вилучення земель не надавав.

Відповідно до ст.30 ЛК України, обласні ради у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на відповідній території: забезпечують реалізацію державної політики у сфері лісових відносин; забезпечують виконання загальнодержавних і державних програм з охорони, захисту, використання та відтворення лісів і затверджують регіональні (місцеві) програми з цих питань; передають у власність, надають у постійне користування земельні лісові ділянки на землях спільної власності відповідних територіальних громад, власності територіальних громад міст Києва і Севастополя та припиняють права користування ними; приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок на землях спільної власності відповідних територіальних громад, власності територіальних громад міст Києва і Севастополя та припиняюсь права користування ними; вирішують інші питання у сфері лісових відносин відповідно до закону.

Враховуючи викладене, суд погоджується з тим, що у даному випадку захист інтересів держави насамперед має здійснюватися Житомирською обласною радою як суб`єктом, що здійснює від імені держави повноваження власника даних земель.

За приписами ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що Звягельською окружною прокуратурою 12.02.2025 за №54-84-673вих-25 скеровано на адресу Житомирської обласної ради повідомлення в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру", яким поінформовано Житомирську обласну раду про встановлені порушення інтересів держави та необхідність поновлення законних прав та інтересів територіальних громад сіл, селищ, міст області. Також роз`яснено, що у разі невжиття заходів щодо поновлення порушених прав, такі заходи вживатимуться прокуратурою самостійно (т.2, а.с.41-44).

У відповідь на вказане повідомлення, листом від 24.02.2025 №р-5-21/141 Житомирська обласна рада повідомила, що їй не відомі обставини порушення Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області інтересів держави при розпорядженні спірною земельною ділянкою, разом з тим обласна рада не заперечує щодо представництва прокуратурою в суді інтересів держави в особі Житомирської обласної ради (т.2, а.с.45).

При цьому суд враховує, що Житомирська обласна рада, з дня отримання інформації щодо вчиненого порушення, згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, позов на захист інтересів держави у спірних правовідносинах до суду не подала.

Таким чином, орган, уповноважений на виконання функцій захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, будучи поінформованим про їх порушення, проявив пасивність та не вжив протягом розумного строку жодних дій для захисту інтересів держави, тим самим допустивши невиконання покладених на нього функцій.

Матеріалами справи підтверджується те, що Звягельська окружна прокуратура листом від 25.02.2025 вих.№54.84-884вих25 (т.2, а.с.46) на виконання вимог ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" повідомила Житомирську обласну раду про те, що буде заявлено позов в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради про визнання незаконними та скасування наказів, скасування державної реєстрації земельних ділянок, скасування речових прав на земельні ділянки.

Відповідно до п.37-40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі №912/2385/18 прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність такого органу.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону України "Про прокуратуру" і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

З наведеного вбачається, що самого факту не звернення до суду з позовом в інтересах держави уповноваженого органу, що був завчасно повідомлений про наявність порушень інтересів держави незалежно від причин не звернення та їх поважності, достатньо для висновку про його бездіяльність, а отже і неналежне здійснення захисту порушених інтересів держави, тому у даному випадку представництво інтересів держави в суді здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль, щоб ці інтереси не залишились незахищеними.

Суд встановив, що прокурором дотримано вимоги ст.23 Закону України "Про прокуратуру" та враховуючи не вчинення визначеним прокурором в якості позивача органом заходів щодо захисту порушених інтересів держави та те, що право на судовий захист в силу ст. 64 Конституції України, ст. 4 ГПК України не може бути обмежене, суд вважає, що прокурор правомірно звернувся з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно з рішеннями Осівської сільської ради Ємільчинського району від 13.08.2005 та Симонівської сільської ради Ємільчинського району від 25.08.2005 (т.1, а.с.149-150), погоджено технічну документацію по землеустрою щодо встановлення зовнішніх меж землекористування з виготовленням державних актів на право постійного користування землями лісового фонду ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" на території Осівської сільської ради за межами населених пунктів загальною площею 1517,0671 га та на території Симонівської сільської ради за межами населених пунктів загальною площею 942,6750 га.

Згідно з розпорядженням голови Ємільчинської районної державної адміністрації №426 від 01.12.2005 (т.1, а.с.238-240), передано із земель державної власності (земель запасу сільських рад), зазначених у додатку №1, землі у постійне користування Дочірньому підприємству "Ємільчинський лісгосп АПК" загальною площею 6292,5713 га.

Відповідно до розпорядження голови Ємільчинської районної державної адміністрації №429 від 01.12.2005 (т.1, а.с.145-147), затверджено технічну документації по землеустрою щодо встановлення зовнішніх меж землекористування з виготовленням державного акту на право постійного користування землями на території сільських рад, зокрема, зазначених в додатку №1, Дочірньому підприємству "Ємільчинський лісгосп АПК" загальною площею 21864,1256 га.

Також згідно з рішенням Андрієвицької сільської ради Ємільчинського району від 15.12.2005 (т.1, а.с.148) погоджено технічну документацію по землеустрою щодо встановлення зовнішніх меж землекористування з виготовленням державних актів на право постійного користування землями лісового фонду ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" на території Андрієвицької сільської ради за межами населених пунктів загальною площею 330,9236 га.

Крім того, відповідно до розпорядження голови Ємільчинської районної державної адміністрації №59 від 24.02.2006 (т.1, а.с.241-242), передано Дочірньому підприємству "Ємільчинський лісгосп АПК" землі загальною площею 6392,4479 га із земель державної власності (земель запасу сільських рад) згідно додатку.

Також згідно з розпорядженням голови Ємільчинської районної державної адміністрації №60 від 24.02.2006 (т.1, а.с.143-144) затверджено технічну документацію по землеустрою щодо встановлення зовнішніх меж землекористування з виготовленням державних актів на право постійного користування землями лісового фонду ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", посвідчено право постійного користування землями ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" за межами населених пунктів в розрізі сільських та селищних рад згідно додатку.

Матеріалами справи підтверджується те, що ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" ЖОКАП "Житомироблагроліс" отримало державні акти на право постійного користування земельними ділянками:

- серії ЯЯ №076776 - на право користування земельними ділянками №6-21 площею 65,2960 га, що розташовані на території Симонівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області, для ведення лісового господарства, на підставі розпорядження голови райдержадміністрації №429 від 01.12.2005 (т.2, а.с.16);

- серії ЯЯ №078525 - на право користування земельними ділянками №41, 43-47, 49-53 площею 36,8652 га, що розташовані на території Осівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області, для ведення лісового господарства, на підставі розпорядження голови райдержадміністрації №429 від 01.12.2005 (т.2, а.с.17);

- серії ЯЯ №078526 - на право користування земельною ділянкою №42 площею 585,4656 га, що розташована на території Осівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області, для ведення лісового господарства, на підставі розпорядження голови райдержадміністрації №429 від 01.12.2005 (т.2, а.с.18);

- серії ЯЯ №076804 - на право користування земельними ділянками №10-17 площею 54,6247 га, що розташовані на території Андрієвицької сільської ради Ємільчинського району Житомирської області, для ведення лісового господарства, на підставі розпорядження голови райдержадміністрації №60 від 24.02.2006 (т.2, а.с.19).

Водночас суд встановив, що відповідно до наказу Головного управління Держземагентства у Житомирській області №262/а від 21.11.2013 (т.2, а.с.98), з метою належного виконання п.6 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 №513 "Про затвердження Порядку проведення інвентаризації земель", з метою контролю за ефективним використанням коштів, передбачених у державному бюджеті Держземагентства України за програмою КПКВК 2803030 "Про ведення земельної реформи", затверджено технічні документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на території Ємільчинського району Житомирської області за переліком згідно з додатком 1, зокрема п.17 - технічну документацію із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 20,7408 га, за межами населених пунктів на території Симонівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області (т.1, а.с.38-59).

Згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-4351/14-18-СГ від 23.11.2018 (т.2, а.с.91), затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Ємільчинської об`єднаної територіальної громади (Андрієвицької, Березниківської, Великоглумчанської, Великояблунецької, Середівської сільських рад) Ємільчинського району Житомирської області з урахуванням Перспективного плану формування території громад Житомирської області, затвердженого розпорядженням КМУ від 12.08.2015 №901 (в редакції розпорядження КМУ від 01.02.2017 №58-р) (т.1, а.с.60-68) та технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Ємільчинської об`єднаної територіальної громади (Ємільчинської селищної ради та Сербівської, Осівської, Мокляківської, Березниківської, Великояблунецької, Кривотинської, Кулішіської, Малоглумчанської, Сергіївської, Середівської, Симонівської, Степанівської, Медведівської сільських рад) Ємільчинського району Житомирської області з урахуванням Перспективного плану формування території громад Житомирської області, затвердженого розпорядженням КМУ від 12.08.2015 №901 (в редакції розпорядження КМУ від 01.02.2017 №58-р) (т.1, а.с.69-76).

Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-5026/14-18-СГ від 22.12.2018 відповідно до ст.15-1, 117, 122 Земельного кодексу України, розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60-р "Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад", Положення про Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 №308, передано Ємільчинській селищній раді Ємільчинського району Житомирської області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 5167,7586 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Ємільчинської селищної об`єднаної територіальної громади Ємільчинського району Житомирської області, згідно з актом приймання-передачі (т.1, а.с.88-99).

Згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-4950/14-19-СГ від 12.12.2019 (т.2, а.с.101) відповідно до ст.15-1, 122, 186 Земельного кодексу України, ст. 35, 57 Закону України "Про землеустрій", наказу Держгеокадастру від 21.02.2019 №59 "Про проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності" із змінами, внесеними наказом від 13.05.2019 №129 "Про деякі питання проведення заходу інвентаризації земель державної власності", Положення про Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12.11.2019 №285, листа Житомирської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" від 09.12.2019 №409, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) загальною площею 652,8718 га на території Ємільчинського району Житомирської області (т.1, а.с.77-85).

Також згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №63-ОТГ від 15.12.2020 відповідно до ст.15-1, 117, 122 Земельного кодексу України, указу Президента України від 15.10.2020 №449 "Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" та постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 №1113 "Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин", Положення про Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 №308 (в редакції наказу Держгеокадастру від 20.02.2020 №53), передано Ємільчинській селищній раді Ємільчинського (Новоград-Волинського) району Житомирської області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1117,2981 га, які розташовані за межами населених пунктів Ємільчинської селищної об`єднаної територіальної громади Ємільчинського (Новоград-Волинського) району Житомирської області згідно з актом приймання-передачі (т.1, а.с.100-107).

Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №409599394, №409598984, №409599516, №409599649 від 24.01.2025 (т.1, а.с.29-32), за Ємільчинською селищною радою зареєстровано право власності на наступні земельні ділянки:

1) 30.08.2019 з кадастровим номером :02:000:0821 площею 10,462 га на підставі акту приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність б/н від 22.12.2018 та наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-5026/14-18-СГ від 22.12.2018;

2) 09.09.2019 з кадастровим номером :03:000:0208 площею 16 га на підставі акту приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність б/н від 22.12.2018 та наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-5026/14-18-СГ від 22.12.2018;

3) 27.09.2019 з кадастровим номером :08:000:0322 площею 14,335 га на підставі акту приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність б/н від 22.12.2018 та наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-5026/14-18-СГ від 22.12.2018;

4) 31.03.2021 з кадастровим номером :08:000:0333 площею 14,2115 га на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №63-ОТГ від 15.12.2020, акту приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність б/н від 15.12.2020.

Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру від 24.01.2025 (т.1, а.с.33-36) земельні ділянки з кадастровими номерами :02:000:0821 площею 10,462 га, :08:000:0322 площею 14,335 га, :08:000:0333 площею 14,2115 га, :03:000:0208 площею 16 га, розташовані у Ємільчинському районі Житомирської області, перебувають у комунальній власності Ємільчинської селищної ради з цільовим призначенням - землі запасу та відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення.

Однак, суд встановив, що частини спірних земельних ділянок мають лісогосподарське призначення та перебувають у постійному користуванні ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" ЖОКАП "Житомироблагроліс", а отже відповідач1 не мав підстав для набуття їх у комунальну власність як земель сільськогосподарського призначення, що підтверджується наступним.

Так, наданим ВО "Укрдержліспроект" витягом з картографічної бази даних матеріалів лісовпорядкування з нанесеними межами кварталів 73 Барашівського, 29 та 131 Ємільчинського лісництв ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2016 року та межами їх таксаційних виділів і межами земельних ділянок, що нанесені згідно з наданими кадастровими номерами, підтверджується, що земельні ділянки з кадастровими номерами :02:000:0821, :08:000:0322, :08:000:0333, :03:000:0208 частково розташовані в межах виділів 23, 24, 31, 33, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55 кварталу №29, виділу 75 кварталу №26, виділу 35, 40 кварталу №131 Ємільчинського лісництва та виділів 46, 47, 48 кварталу №73 Барашівського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп "АПК", відносяться до земель лісового фонду (т.1, а.с.109-111).

Також з матеріалів справи вбачається, що Міністерство екології та природних ресурсів України розглянуло "Проект організації та розвитку лісового господарства Дочірнього підприємства "Ємільчинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради, протокол другої лісовпорядної наради від 02.06.2017 з розгляду його основних положень та у листі №284 від 20.12.2018 (т.1, а.с.173-236) повідомило ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", що не заперечує його використання для організації ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Водночас згідно з актами обстеження від 25.11.2024, складеними комісією у складі головного лісничого, лісничого, інженера з охорони та захисту лісів ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" та лісничого Барашівського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" (т.1, а.с.120-142):

- при обстеженні лісових ділянок у кварталі №29 виділи 23, 24, 31, 33, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55 площею 24,9 га, кварталі №26 виділ 75 площею 0,9 га та кварталі №131 виділи 35, 40 площею 7,4 га Ємільчинського лісництва встановлено, що частина земельних ділянок, які накладаються на землі лісового фонду ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" під кадастровим номером :08:000:0333 площею 14,2115 га, відноситься до кварталу №29 виділ 23, 24, 31, 33 та квартал №26 виділ 75; кадастровий номер :08:000:322 площею 14,335 га відноситься до кварталу №29 виділ 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55; кадастровий номер :03:000:0208 площею 16 га відноситься до кварталу №131 виділ 35, 40 Ємільчинського лісництва, а також те, що на даних лісових ділянках знаходиться мішане насадження природного походження, віком з 19 по 59 років;

- при обстеженні лісових ділянок у кварталі №73 виділ 46, 47, 48 площею 10,3 га Барашівського лісництва встановлено, що частина земельних ділянок, які накладаються на землі лісового фонду ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" під кадастровим номером :02:000:0821 площею 10,462 га, відноситься до кварталу №73 виділ 46, 47, 48 Барашівського лісництва, а також те, що на даних лісових ділянках знаходиться мішане насадження природного походження, віком 42 та 58 років.

У відповідь на звернення Звягельської окружної прокуратури №54-84-5336 від 29.11.2024 сертифікований інженер-землевпорядник ФОП Черненко В.О. надав інформацію щодо накладення земельних ділянок, зазначених у зверненні (т.1, а.с.112-117).

Так, зі схеми розміщення земельних ділянок, наданої сертифікованим інженером-землевпорядником Черненком В.О., вбачається що:

- земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0821 накладається на виділи 46, 47, 48 кварталу №73 Барашівського лісництва Дочірнього підприємства "Ємільчинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради, площа накладення 10,0792 га;

- земельна ділянка з кадастровим номером :08:000:0322 накладається на виділи 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55 кварталу №29 Ємільчинського лісництва Дочірнього підприємства "Ємільчинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради, площа накладення 6,3614 га;

- земельна ділянка з кадастровим номером :08:000:0333 накладається на виділи 23, 24, 31, 33 кварталу №29 та виділ 75 кварталу №26 Ємільчинського лісництва Дочірнього підприємства "Ємільчинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради, площа накладення 4,5079 га;

- земельна ділянка з кадастровим :03:000:0208 накладається на виділи 35, 40 кварталу №131 Ємільчинського лісництва Дочірнього підприємства "Ємільчинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради, площа накладення 4,2859 га.

Також сертифікованим інженером-геодезистом Розубаєвою М.М. сформовано відомість обчислення площі перетину земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:0208, :02:000:0821, :08:000:0322, :08:000:0333 та земельних ділянок лісового фонду, що перебувають у постійному користуванні ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" у системі координат СК63. У відомості відображено координати кутів поворотних точок перетину (т.2, а.с.224-231).

Зазначені докази, в контексті п.120-123 постанови Верховного Суду від 22.01.2025 у справі №446/478/19 суд розцінює як належні та допустимі, оскільки Верховний Суд акцентував, що виконання дослідження з визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. При цьому Верховний Суд не вказує на обов`язкове проведення експертизи для визначення координат кутів поворотних точок земельної ділянки, а лише визначає висновок експерта як один з можливих доказів таких обставин.

Суд враховує, що зазначені схеми земельних ділянок, утворених внаслідок перетину, та відомості обчислення площі перетину земельних ділянок у системі координат СК63, виготовлені сертифікованим інженером - землевпорядником Черненком В.О. та сертифікованим інженером - геодезистом Розубаєвою М.М., що підтверджується кваліфікаційними сертифікатами (т.1, а.с.117, т.2, а.с.230). Також судом взято до уваги, що відповідач2 не був позбавлений можливості ініціювати проведення відповідної судової експертизи, в межах розгляду справи, для підтвердження або спростування даних щодо накладення спірних земельних ділянок.

Відповідно до ст.4 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. У ч.1 ст.13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч.1, 2 ст.3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Частиною 2 ст.1 Лісового кодексу України унормовано, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Самостійною категорією земель за основним цільовим призначенням є землі лісогосподарського призначення (п."е" ч.1 ст.19 ЗК).

Статтею 5 ЛК України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.55 ЗК України, до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: а) зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; в) окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках; г) полезахисними лісовими смугами на землях сільськогосподарського призначення.

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом ст.63 ЛК України полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Статтею 7 ЛК України передбачено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Відповідно до ст.56 ЗК України, землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Згідно зі ст.8 ЛК України, у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

У комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. У комунальній власності можуть перебувати й інші ліси, набуті або віднесені до об`єктів комунальної власності в установленому законом порядку. Право комунальної власності на ліси реалізується територіальними громадами безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування (ст.9 ЛК України).

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю (ч.1 ст.83 ЗК України).

Як визначено ст.11 ЛК України, право комунальної власності на ліси набувається при розмежуванні в установленому законом порядку земель державної і комунальної власності, а також шляхом передачі земельних ділянок з державної власності в комунальну та з інших підстав, не заборонених законом.

Пунктом 3 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" визначено, що з дня набрання чинності цим Законом (01.01.2013) землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються, зокрема, земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій.

За приписами ст.17 ЛК України, у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. У постійне користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі прийняття рішення про надання лісів у постійне користування обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Також ч.1 ст.57 ЗК України унормовано, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Згідно зі ст.54 ЛК України, облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.

Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України (ст.45 ЛК України).

Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства (ч.1 ст.47 ЛК України).

Статтею 48 ЛК України встановлено, що у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об`єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. За змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, (до 04.01.2011, у подальшому - Інструкції про порядок ведення державного лісового кадастру і первинного обліку лісів, затвердженої наказом Державного комітету лісового господарства України від 01.10.2010 № 298), планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.

Оскільки земельна ділянка та права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин має визначатися згідно з нормами земельного законодавства та лісового законодавства у частині використання й охорони лісового фонду (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі №6224цс14, постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16).

Відповідно до п.5 розділу VIII "Прикінцеві положення" ЛК України (в редакції, чинній з 31.07.2006 до 16.01.2020), до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Пунктом 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" ЛК України (в редакції, чинній з 16.01.2020 до 01.01.2022) визначено, що до здійснення державної реєстрації права постійного користування державних лісогосподарських підприємств земельними ділянками лісогосподарського призначення, які до набрання чинності Земельним кодексом України передані їм на такому праві, це право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Правова позиція про те, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування підтверджують наявність права постійного користування спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30.01.2018 у справі №707/2192/15-ц, від 21.02.2018 у справі №488/5476/14-ц, від 07.10.2020 у справі №369/16418/18.

Водночас суд враховує, що відсутність прямої вказівки у п.5 розділу VIII "Прикінцеві положення" ЛК України щодо діяльності комунальних лісогосподарських підприємств не означає, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування не можуть підтверджувати право комунальних лісогосподарських підприємств на раніше надані землі.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №734/537/15-ц. На думку Верховного Суду, планово-картографічні матеріали лісовпорядкування стосовно комунальних підприємств є належними доказами у справі.

При цьому з огляду на положення Статуту ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" ЖОКАП "Житомироблагроліс" (т.2, а.с.20-29), ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" ЖОКАП "Житомироблагроліс" засноване Житомирським обласним комунальним агролісогосподарським підприємством "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області і перебуває в управлінні Житомирської обласної ради.

Отже, вирішуючи питання щодо перебування земельних лісових ділянок в користуванні лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати п.5 розділу VIII "Прикінцеві положення" ЛК України, що діяла на момент виникнення правовідносин.

Таким чином, право користування спірними земельними лісовими ділянками підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", копії яких надано до матеріплів справи (а.с. 160-172 т.1).

Підсумовуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", Житомирська обласна рада, в силу закону, як орган місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст області, набула право комунальної власності на частини спірних земельних ділянок лісового фонду, що перебували в постійному користуванні ДП "Ємільчинський лісгосп АПК". При цьому відсутність державної реєстрації речового права не впливає на обставини виникнення права комунальної власності на неї.

Також суд враховує, що згідно з п.1 Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 №513, цей Порядок установлює вимоги до проведення інвентаризації земель під час здійснення землеустрою та складення за її результатами технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель.

Згідно з п.2 цього Порядку, інвентаризація земель проводиться з метою: забезпечення ведення Державного земельного кадастру, здійснення контролю за використанням і охороною земель; визначення якісного стану земельних ділянок, їх меж, розміру, складу угідь; узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, які посвідчують право на земельну ділянку, та у Державному земельному кадастрі; прийняття за результатами інвентаризації земель Кабінетом Міністрів України, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями та органами місцевого самоврядування відповідних рішень; здійснення землеустрою.

У п.3 Порядку визначено, що інвентаризація земель проводиться виходячи з принципів плановості, достовірності та повноти даних, послідовності і стандартності процедур, доступності використання інформаційної бази, узагальнення даних з додержанням єдиних засад та технології їх оброблення.

Відповідно до п.7 Порядку, вихідними даними для проведення інвентаризації земель є:

- матеріали з Державного фонду документації із землеустрою;

- відомості з Державного земельного кадастру в паперовій та електронній формі, у тому числі Поземельної книги; книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; файлів обміну даними про результати робіт із землеустрою;

- містобудівна документація, затверджена в установленому законодавством порядку;

- планово-картографічні матеріали, в тому числі ортофотоплани, складені за результатами виконання робіт відповідно до Угоди про позику (Проект Видача державних актів на право власності на землю у сільській місцевості та розвиток системи кадастру) між Україною та Міжнародним банком реконструкції та розвитку;

- відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень;

- копії документів, що посвідчують право на земельну ділянку або підтверджують сплату земельного податку;

- матеріали, підготовлені за результатами обстеження земельних ділянок щодо їх якісного стану.

Пунктами 12, 13 Порядку визначено, що роботи з інвентаризації земель включають підготовчі, топографо-геодезичні та камеральні роботи, складення і оформлення технічної документації в паперовій та електронній формі. Підготовчі роботи включають збір та аналіз виконавцем вихідних даних для проведення інвентаризації земель, складення робочого інвентаризаційного плану.

Згідно з п.23 Порядку, окремо складаються реєстри земельних ділянок (земель): наданих у власність (користування) з кадастровими номерами; наданих у власність (користування) без кадастрових номерів; не наданих у власність та користування у розрізі угідь; що використовуються без документів, які посвідчують право на них; що використовуються не за цільовим призначенням; невитребуваних земельних часток (паїв); відумерлої спадщини.

На підставі зазначених реєстрів складається зведена порівняльна таблиця даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, та інформації, що міститься у документах, які посвідчують право на земельну ділянку, і Державному земельному кадастрі, в якій за наявності відображаються розбіжності.

Відповідно до п.24 Порядку, на зведеному інвентаризаційному плані наносяться межі, зокрема земельних ділянок, наданих у власність (користування).

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що до складу земель за межами населених пунктів Ємільчинського (зараз Звягельського) району Житомирської області, що підлягають інвентаризації, включено земельні ділянки лісового фонду комунальної власності площею 25,2344 га, що перебували в управлінні та розпорядженні Житомирської обласної ради, а в подальшому, попри очевидну залісненість земельних ділянок, проінвентаризовані як сільськогосподарські угіддя.

Як вбачається з документації з інвентаризації, склад угідь земельних ділянок, які в подальшому зареєстровані в Державному земельному кадастрі за номерами - :03:000:0208, :02:000:0821, :08:000:0322, :08:000:0333 - землі сільськогосподарського призначення.

Відповідно до п.1 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, цей порядок визначає процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру.

Згідно з додатком №4 до Порядку "Перелік угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ)" групи 005 "земельні лісові ділянки, вкриті лісовою рослинністю" підгрупи 01, дана підгрупа включає земельні лісові ділянки, які зайняті деревною та чагарниковою рослинністю, з повнотою насаджень в молодняках від 0,4 і більше, в інших вікових групах - від 0,3 і більше (тобто крони дерев займають рівномірно щонайменше 40 відсотків (30 відсотків) площі ділянки).

Як вбачається з таксаційних описів, які є складовою частиною Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" ЖОКАП "Житомироблагроліс" Житомирської області (т.1, а.с.151-159, 246-249, т.2, а.с.1-13) у виділах 46, 47, 48 кварталу №73 Барашівського лісництва зростають лісова насадження віком 25, 34, 50 років (станом на 2008, 2017 роки), висотою від 12 до 18 метрів), повнота насаджень - 0,6. У виділах 23, 24, 31, 33, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55 кварталу 29 зростають лісові насадження віком від 11 до 51 року, висотою від 4,6 до 18 метрів, повнота насаджень до 0,74.

Також віднесення земельних ділянок до категорії земель лісогосподарського призначення підтверджується планом лісонасаджень Барашівського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" та Ємільчинського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" 2007 та 2016 років та план-схемами лісових насадження ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", на які накладаються інші земельні ділянки, 2007 та 2017 років (т.1, а.с.160-172), оглядовим планом запроектованих господарських заходів Барашівського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" за 2016 рік, проектом організації та розвитку лісового господарства Барашівського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" Житомирського області 2017 року, планшетом №13 лісовпорядкування 2016 року (т.3, а.с.50-52).

За таких обставин, враховуючи вимоги Порядку ведення Державного земельного кадастру, земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 25,2344 га, які перебували в постійному користуванні ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" на підставі п.5 розділу VII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України, не могли бути віднесені до земель сільськогосподарського призначення.

Згідно з ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

За ст.141 ЗК України однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 2, 4, 10 ст. 149 ЗК України (чинними станом на дату реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:0208, :02:000:0821, :08:000:0322, :08:000:0333 в Державному земельному кадастрі передбачено такий порядок вилучення земельних ділянок із постійного користування.

Земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 149 ЗК України).

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі, зокрема, рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень (ч. 2 ст. 149 ЗК України).

Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради вилучають земельні ділянки спільної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб (ч. 4 ст. 149 ЗК України).

У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку (ч. 10 ст.149 ЗК України).

Як вбачається із наявних матеріалів справи, будь-яка інформація щодо погодження вилучення та зміни цільового призначення спірних земельних ділянок лісогосподарського призначення відсутня.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вказані обставини, з урахуванням наведених норм, свідчать про те, що затвердження документації з інвентаризації земель та передача у комунальну власність Ємільчинської селищної ради земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:0208, :02:000:0821, :08:000:0322, :08:000:0333, які частково накладаються на землі лісогосподарського призначення, що перебувають у комунальній власності Житомирської обласної ради та постійному користуванні ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", вчинено з порушенням норм земельного законодавства.

Зважаючи на наведене, подальша державна реєстрація земельних вказаних земельних ділянок та реєстрація речового права комунальної власності Ємільчинською селищною радою на ці земельні ділянки на підставі наказів Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 22.12.2018 №6-5026/14-18-СГ "Про передачу земельної ділянки державної власності у комунальну власність", від 15.12.2020 №63-ОТГ "Про передачу у комунальну власність" також не відповідає вимогам закону.

При цьому суд враховує, що відповідно до вимог ст. 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.

З викладеного вбачається, що до складу земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, які передано у комунальну власність Ємільчинській селищній раді, увійшли землі лісового фонду комунальної власності, що перебувають в управлінні та розпорядженні Житомирської обласної ради та постійному користуванні Дочірнього підприємства "Ємільчинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спірні земельні ділянки в частинах їх накладення на землі лісового фонду (кадастрові номери :02:000:0821 - площа накладення 10,0792 га; :08:000:0322 - площа накладення 6,3614 га; :08:000:0333 - площа накладення 4,5079 га; :03:000:0208 - площа накладення 4,2859 га) незаконно вилучено поза волею належного розпорядника та постійного землекористувача із земель лісогосподарського призначення зі зміною їх цільового призначення. Відтак реєстрація права комунальної власності на частини цих земельних ділянок здійснена відповідачем1 з порушенням вимог закону.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить, як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі №48/340, від 22.10.2019 у справі №923/876/16.

Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.

Відповідно до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У свої висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.

Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.

Такі вимоги є неефективними способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить позивачу права володіння його майном.

У постанові від 02.07.2025 у справі 902/122/24 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що вибраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами. За загальним правилом, речово-правові способи захисту прав особи застосовують, якщо сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником (володільцем) майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли сторони не перебували у договірних відносинах одна з одною, власник (володілець) майна може використовувати речово-правові способи захисту.

Усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, а отже, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення до Реєстру запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому Реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є потрібними для ефективного відновлення порушеного права.

Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов.

Враховуючи встановлення судом порушень законодавства при проведенні інвентаризації та реєстрації спірних земельних ділянок, що накладаються на землі лісового фонду, зі зміною їх цільового призначення та реєстрації за відповідачем1 права комунальної власності на спірні земельні ділянки, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про витребування з незаконного володіння Ємільчинської селищної ради Звягельського району на користь держави в особі Житомирської обласної ради земельних ділянок з кадастровими номерами :02:000:0821, :03:000:0208, :08:000:0322, :08:000:0333 в межах та конфігурації їх накладення на землі лісогосподарського призначення відповідно до наданих сертифікованим інженером-геодезистом Розубаєвою М.М. схем земельних ділянок утворених внаслідок перетину та каталогу координат кутів поворотних точок перетину земельних ділянок.

При цьому позовні вимоги про визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держземагентства у Житомирській області та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації всіх речових прав на земельні ділянки, є неефективними способами захисту, а відтак у їх задоволенні слід відмовити.

При цьому суд також враховує, що у постанові від 22.01.2025 у справі №446/478/19, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що не може бути належним (правомірним) способом захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору.

Так, у даній справі, визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держземагентства у Житомирській області та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та повернення сторін у попередній стан призведе до того, що відповідач1 буде позбавлений права власності не тільки на ті частини земельних ділянок, які накладаються на земельні ділянки лісогосподарського призначення, а й на ті частини земельних ділянок, які не є спірними і правомірність надання у власність відповідачу1 не ставиться під сумнів, оскільки не є предметом дослідження у даній справі. Таке втручання не може визнаватись законним.

Судове рішення про витребування частини земельної ділянки, що накладається, є підставою для внесення інформації щодо прав на земельні ділянки до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством.

Також суд враховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст. 46 ГПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

За приписами ст.191 ГПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Так, 10.10.2025 через канцелярію суду від відповідача1 надійшла заява про визнання позову (т.3, а.с. 140-142).

Зважаючи на викладене вище, з огляду на часткове задоволення позову у зв`язку з обранням неналежного способу захисту, суд приймає визнання відповідачем1 позову лише в частині позовних вимог про витребування у Ємільчинської селищної ради Звягельського району земельних ділянок в межах та конфігурації їх накладення на землі лісогосподарського призначення.

Стосовно клопотання відповідача2 про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Так, стаття 256 ЦК визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК).

Визначення початку перебігу позовної давності міститься у статті 261 ЦК і за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК).

Наслідки спливу позовної давності визначено у статті 267 ЦК, за змістом якої, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина 5).

Поряд із цим, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач2 вказує, що будь-яких доказів того, що прокурор не міг довідатися про порушення законодавства при винесенні відповідачем2 спірних наказів раніше ніж 12.02.2025 до суду не надано. Будь-яких доказів ухилення відповідача2 від надання інформації прокурору матеріали справи не містять. Вважає, що прокурором пропущено строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом, оскільки прокурор не позбавлений був права звернутися з відповідним позовом у 2013, 2018, 2019 та 2020 роках, коли було видано оспорювані накази.

Як було зазначено вище, суд встановив, що дійсно наказами Головного управління Держземагентства у Житомирській області від 21.11.2013 № 262/а, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 23.11.2018 № 6-4351/14-18-СГ, від 12.12.2019 № 6-4950/14-19-СГ, від 22.12.2018 № 6-5026/14-18-СГ, від 15.12.2020 № 63-ОТГ було порушено права позивача - Житомирської обласної ради.

При цьому у задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконними та скасування вказаних наказів суд відмовив саме у зв`язку з обранням неналежного способу захисту.

Водночас суд враховує, що як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт право якого порушене, зокрема держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор лише у таких випадках: якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган.

Отже, у даному випадку, оскільки органом, уповноваженим державою здійснювати функції у спірних правовідносинах є Житомирська обласна рада, перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене - Житомирська обласна рада.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 11.08.2022 у справі №910/16586/18, для правильного застосування ч.1 ст.261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права. Під неможливістю довідатися про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", наведених у статті 261 ЦК, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

З матеріалів справи вбачається, що Звягельською окружною прокуратурою 12.02.2025 за №54-84-673вих-25 скеровано на адресу Житомирської обласної ради повідомлення в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру", яким поінформовано Житомирську обласну раду про встановлені порушення інтересів держави та необхідність поновлення законних прав та інтересів територіальних громад сіл, селищ, міст області. Також роз`яснено, що у разі невжиття заходів щодо поновлення порушених прав, такі заходи вживатимуться прокуратурою самостійно (т.2, а.с.41-44).

У відповідь на вказане повідомлення, листом від 24.02.2025 №р-5-21/141 Житомирська обласна рада повідомила, що їй не відомі обставини порушення Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області інтересів держави при розпорядженні спірною земельною ділянкою, разом з тим обласна рада не заперечує щодо представництва прокуратурою в суді інтересів держави в особі Житомирської обласної ради (т.2, а.с.45).

Водночас суд враховує, що у Державному реєстрі прав на нерухоме майно державна реєстрація права власності Ємільчинської селищної ради на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:000:0821 площею 10,462 га, :03:000:0208 площею 16 га, :08:000:0322 площею 14,335 га, :08:000:0333 площею 14,2115 га здійснена відповідно 30.08.2019, 09.09.2019, 27.09.2019, 31.03.2021 на підставі актів приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 22.12.2018 та 15.12.2020 та наказів Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-5026/14-18-СГ від 22.12.2018, б/н від 15.12.2020, тому суд вважає, що Житомирська обласна рада мала можливість дізнатися про порушення свого права саме з дати державної реєстрації за Ємільчинською селищною радою права власності на вказані земельні ділянки, а не з дати видачі наказів Головного управління Держземагентства у Житомирській області від 21.11.2013 № 262/а, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 23.11.2018 № 6-4351/14-18-СГ, від 12.12.2019 № 6-4950/14-19-СГ, від 22.12.2018 № 6-5026/14-18-СГ, від 15.12.2020 № 63-ОТГ, оскільки ці накази є внутрішніми документами органу, який їх видав, та Житомирська обласна рада не могла знати про їх існування та порушення її права власності до моменту державної реєстрації права власності за іншою особою - Ємільчинською селищною радою.

Одночасно з цим суд враховує, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 726, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, а постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" скасовано карантин з 30.06.2023.

Водночас за приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Через військову агресію Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб (Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022). Законом України від 24.02.2022 №2102-IX затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який неодноразово продовжувався.

Отже, на час дії на території України карантину, а також воєнного стану строки, визначені статтями 257 Цивільного кодексу України, були продовжені та не спливли.

Зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану було скасовано Законом України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" від 14.05.2025 № 4434-IX шляхом виключення п.19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, який набув чинності 04.09.2025.

З огляду на те, що строк позовної давності продовжувався на строк дії карантину та на період дії воєнного стану, враховуючи, що позивач про порушення свого права власності на земельні ділянки міг дізнатися 30.08.2019, 09.09.2019, 27.09.2019, 31.03.2021, та те, що з вказаним позовом прокурор звернувся до суду 28.02.2025, суд дійшов висновку, що строк позовної давності не було пропущено.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд із цим, за змістом п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України", обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином суд зазначає, що решта долучених до справи доказів та доводів сторін ретельно досліджена і наведених висновків суду не спростовує.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у частині витребування земельних ділянок в межах та конфігурації їх накладення на землі лісогосподарського призначення. У задоволенні позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держземагентства у Житомирській області та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, скасування державної реєстрації земельних ділянок та скасування речових прав на земельні ділянки суд відмовляє.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Житомирською обласною прокуратурою при зверненні до суду з цим позовом сплачено 54504,00 грн судового збору за 18 позовних вимог, з кожної по 3028,00 грн судового збору.

Відповідно до ст.129 ГПК України, з огляду на відмову у задоволенні частини позовних вимог, витрати по сплаті судового збору, сплачені за 13 позовних вимог немайнового характеру у розмірі 39364,00 грн, покладаються на Житомирську обласну прокуратуру.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір" та статті 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У даному випадку, враховуючи, що відповідач1 подав заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, що прийнято судом у частині п`яти позовних вимог немайнового характеру про витребування у Ємільчинської селищної ради Звягельського району земельних ділянок в межах та конфігурації їх накладення на землі лісогосподарського призначення, за які Житомирською обласною прокуратурою було сплачено 15140,00 грн судового збору, суд вважає, що наявні підстави для повернення Житомирській обласній прокуратурі 50% судового збору у розмірі 7570,00 грн з Державного бюджету України, а інша частина судового збору в розмірі 7570,00 грн (50%) покладається на відповідача1 та підлягає стягненню на користь Житомирської обласної прокуратури.

Як визначено ч.5 ст.7 Закону України "Про судовий збір", повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Відповідно до п.5 Порядку про повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Згідно з наказом Міністерства фінансів України від 26.11.2024 №606 "Про внесення змін до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів для повернення судового збору за судовим рішенням, що набрало законної сили", платнику необхідно звернутись із заявою до суду, який розглядав справу, зміст якої повинен відповідати п. 5 Порядку, зазначивши дату та номер судового рішення. Разом із заявою про повернення коштів судового збору з бюджету, платником також подається оригінал або копія платіжної інструкції, яка підтверджує перерахування коштів до бюджету.

Більш детально з механізмом повернення судового збору можна ознайомитись за посиланням https://zt.arbitr.gov.ua/sud5007/pres-centr/news/1737101/.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 191, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Витребувати з незаконного володіння Ємільчинської селищної ради Звягельського району (11201, Житомирська область, Звягельський район, смт. Ємільчине, вул. Соборна, 18А, ) на користь держави в особі Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 1, ) земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0821 в межах та конфігурації її накладення площею 10,0792 га на землі лісогосподарського призначення, а саме, на виділи №№45, 46, 47, 48 кварталу №73 Барашівського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", відповідно до наданої сертифікованим інженером-геодезистом Розубаєвою М.М. схеми земельної ділянки утвореної внаслідок перетину та каталогу координат кутів поворотних точок перетину земельної ділянки;

3. Витребувати з незаконного володіння Ємільчинської селищної ради Звягельського району (11201, Житомирська область, Звягельський район, смт. Ємільчине, вул. Соборна, 18А, ) на користь держави в особі Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 1, ) земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0208 в межах та конфігурації її накладення площею 2,6272 га на землі лісогосподарського призначення, а саме, на виділ № 35 кварталу № 131 Ємільчинського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", відповідно до наданої сертифікованим інженером-геодезистом Розубаєвою М.М. схеми земельної ділянки утвореної внаслідок перетину та каталогу координат кутів поворотних точок перетину земельної ділянки;

4. Витребувати з незаконного володіння Ємільчинської селищної ради Звягельського району (11201, Житомирська область, Звягельський район, смт. Ємільчине, вул. Соборна, 18А, ) на користь держави в особі Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 1, ) земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0208 в межах та конфігурації її накладення площею 1,6587 га на землі лісогосподарського призначення, а саме, на виділ № 40 кварталу № 131 Ємільчинського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", відповідно до наданої сертифікованим інженером-геодезистом Розубаєвою М.М. схеми земельної ділянки утвореної внаслідок перетину та каталогу координат кутів поворотних точок перетину земельної ділянки;

5. Витребувати з незаконного володіння Ємільчинської селищної ради Звягельського району (11201, Житомирська область, Звягельський район, смт. Ємільчине, вул. Соборна, 18А, ) на користь держави в особі Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 1, ) земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0322 в межах та конфігурації її накладення площею 6,3614 га на землі лісогосподарського призначення, а саме, на виділи №№ 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55 кварталу № 29 Ємільчинського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", відповідно до наданої сертифікованим інженером-геодезистом Розубаєвою М.М. схеми земельної ділянки утвореної внаслідок перетину та каталогу координат кутів поворотних точок перетину земельної ділянки;

6. Витребувати з незаконного володіння Ємільчинської селищної ради Звягельського району (11201, Житомирська область, Звягельський район, смт. Ємільчине, вул. Соборна, 18А, ) на користь держави в особі Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 1, ) земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0333 в межах та конфігурації її накладення площею 4,5079 га на землі лісогосподарського призначення, а саме, на виділи №№ 19, 23, 24, 31, 33 кварталу №29 та виділу №75 кварталу №26 Ємільчинського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", відповідно до наданої сертифікованим інженером-геодезистом Розубаєвою М.М. схеми земельної ділянки утвореної внаслідок перетину та каталогу координат кутів поворотних точок перетину земельної ділянки.

7. Стягнути з Ємільчинської селищної ради Житомирської області (11201, Житомирська обл., Звягельський р-н, селище Ємільчине, вул. Соборна, будинок 18А, ) на користь Житомирської обласної прокуратури (10008, Житомирська обл., місто Житомир, вул. Святослава Ріхтера, будинок 11, ) 7570,00 грн витрат по сплаті судового збору.

8. В решті позову відмовити.

9. Повернути Житомирській обласній прокуратурі (10008, Житомирська обл., місто Житомир, вул. Святослава Ріхтера, будинок 11, ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 7570,00 грн, сплачений згідно з платіжною інструкцією №1305 від 11.06.2025.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 08.01.26

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи;

- прокуратурі, позивачу, відповідачам1,2, третій особі - через систему "Електронний суд".