ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025 Справа № 917/111/25

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Берізка", вул. Сумська, 40, кв.2, м.Кременчук, Полтавська область, 39600

до ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про зобов`язання повернути майно

Суддя Кльопов І.Г.

Секретар судового засідання Назаренко Я.А.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання

Обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Берізка" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача повернути печатку, код доступу до електронної пошти, справи згідно з переліком, сформованим в діловодстві, в тому числі справи щодо персоналу, бухгалтерську справу, в тому числі головну бухгалтерську книгу, а також фінансовий звіт за 2-й квартал 2013 року (в редакції уточненої позовної заяви).

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 03.04.2025 року у справі №917/111/25 (повний текст підписано 03.04.2025 року, суддя Пушка І.І.) позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» в особі представника Олефіра Петра Петровича: - печатку ТОВ «Фірма «Берізка»; - справи ТОВ «Фірма «Берізка» згідно з переліком, сформованим в діловодстві, в тому числі справи щодо персоналу: форма П-1 2Накази (розпорядження) про прийняття на роботу; форми П-2 «Особова картка працівника»; форма П-3 «Наказ (розпорядження) про надання відпустки»; форма П-4 «Наказ (розпорядження) «Про припинення трудового договору (контракту); форма П-5 «Табель використання робочого часу»; форма П-6 «Розрахунково-платіжна відомість працівника»; форма П-7 «Розрахунково-платіжна відомість (зведена)»; - бухгалтерську справу, в тому числі головну бухгалтерську книгу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» 3028,00 грн витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині вимог у позові відмовлено.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 03.04.2025 залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.05.2025.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду постановою від 18.09.2025 скасував постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.05.2025 та рішення Господарського суду Полтавської області від 03.04.2025, справу передав на новий розгляд до Господарського суду Полтавської області.

Відповідно до частини 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження в справі.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи № 917/111/25 визначено суддю Кльопова І.Г.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.10.2025 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі; справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 20.11.2025.

28.10.2025, 30.10.2025, 10.11.2025 та 18.11.2025 від позивача надійшли клопотання, в яких позивач просить суд: залучити пояснення до матеріалів справи; при новому розгляді справи врахувати доводи, викладені у додаткових поясненнях, відзивах на апеляційну та касаційну скарги щодо неправдивості обставин, якими ОСОБА_1 обгрунтував апеляційну та касаційні скарги; дослідити докази, якими вони підтверджені; зобов`язати ОСОБА_1 передати ТОВ «Фірма «Берізка за актом приймання-передавання справи товариства згідно з номенклатурою справ, узгодженою з архівним відділом Кременчуцької міської ради, печатку та трудову книжку для внесення запису про звільнення; завірити запис печаткою товариства та видати трудову книжку ОСОБА_1 під розписку в журналі обліку трудових книжок працівників; витребувати від АТ «Банк «Фінанси та Кредит» довідки про рух коштів ТОВ «Фірма «Берізка та платіжні відомості за 2012-2013 роки для підтвердження неправдивості доводів директора ТОВ «Фірма «Берізка; ОСОБА_1 щодо того: що за час його перебування на посаді директора ТОВ «Фірма «Берізка» господарська діяльність товариства була прибутковою; наявності коштів на рахунках товариства в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», на які виконавча служба наклала арешт 07.05.2013 року, про що він довідався 07.05.2013 року, що стало підставою для припинення ОСОБА_1 господарської діяльності; що він чотири роки поспіль не використав тарифні відпустки з вини власника ТОВ Фірма «Берізка»; що він, як виконавчий орган ТОВ «Фірма «Берізка», протягом 2012-2013 року умисно не виконав рішення Господарського суду Полтавської області від18.08.2011 року по справи №18/1732/11 у грошовій формі; що він повністю провів розрахунок з працівниками при звільненні 07.05.2013 року (виплатив зарплату за квітень та 7 днів травня 2013 року).

31.10.2025 за вхід. № 13922 від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності. Відповідач просить суд відмовити у задоволені позову та просить суд провести розгляд справи без його участі.

13.11.2025 за вхід. № 14615 від відповідача надійшла заява, в якій відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову, провести судові засідання без його участі.

Ухвалою від 20.11.2025 року Господарський суд Полтавської області, розглянувши додаткові пояснення позивача 28.10.2025 та заяви позивача від 30.10.2025, 10.11.2025 року, додаткові пояснення відповідача від 31.10.2025 та від 12.11.2025 року, прийнявши до уваги положення чинного законодавства, та доводи, наведені позивачем в обґрунтування поданого клопотання дійшов до висновків: про відсутність підстав для задоволення клопотань про витребування додаткових доказів; про закриття підготовчого провадження у справі врахувавши те, що судом остаточно з`ясований предмет спору, характер спірних відносин, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, зібрані відповідні докази, вчинені всі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті на 09.12.2025

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Позивач є юридичною особою у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, відомості про яку внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб з 26.05.1993 року.

Між позивачем та відповідачем було укладено трудовий контракт від 01.01.2010 (далі - контракт), відповідно до умов якого відповідач прийняв на себе обов`язки керівника (директора) ТОВ «Фірма «Берізка».

П.2.2.2 контракту на відповідача, серед інших, були покладені зобов`язання щодо організації та забезпечення діяльності товариства (позивача), в тому числі - збереження й ефективного використання майна товариства.

Згідно з п.7.1 зазначеного вище контракту, він діяв з 01.01.2010 по 01.01.2015.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.07.2015 по справі № 524/6878/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фірма «Берізка» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, яке набрало законної сили (копія додана до позовної заяви), встановлено, що ОСОБА_1 працював у ТОВ «Фірма «Берізка» на посаді директора з 03 серпня 2009 року.

Зазначеним вище рішенням (з посиланням на обставини, встановлені рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.10.2013 за участю цих же сторін) також встановлено, що трудовий договір, укладений між ТОВ «Фірма «Берізка» та ОСОБА_1 розірваний з 19.06.2013, відповідно, з вказаної дати ОСОБА_1 не є директором ТОВ «Фірма «Берізка».

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У справі «Христов проти України» (рішення від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04) ЄСПЛ наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії»).

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права та вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

З урахуванням викладеного, факт перебування відповідача на посаді директора ТОВ «Фірма «Берізка» та факт його звільнення з вказаної посади не потребує доказування, оскільки він встановлений рішенням суду у цивільній справі, в якій брали участь ті самі особи.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05.02.2024 по справі № 524/10385/23, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 29.05.2024, відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ТОВ «Фірма «Берізка» до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути печатку, доступ до електронної пошти, документи фірми та особові справи щодо персоналу товариства.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, посилаючись на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 11 травня 2021 року у справі № 759/9008/19, дійшов висновку, що спір у вказаній справі підпадає під юрисдикцію господарського суду, оскільки вказані спірні правовідносини пов`язані з вирішенням корпоративного спору у спосіб покладення на колишнього директора товариства зобов`язання з повернення ним печатки підприємства та інших документів, які, на думку позивача, він протиправно продовжує утримувати, чим створює перешкоди у здійсненні господарської діяльності ТОВ «Фірма «Берізка».

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 10.07.2024 відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача на вказані вище судові акти по справі № 524/10385/23, зазначивши, що позовні вимоги ТОВ «Фірма «Берізка» спрямовані на зобов`язання колишнього директора товариства повернути печатку та документи, що пов`язано з господарською діяльністю юридичної особи, тому суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі у зв`язку з тим, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Під час розгляду по суті заявлених позовних вимог судом приймається до уваги наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України, до юрисдикції господарських судів віднесені, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав (ч. 3 ст. 167 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 80 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві.

Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 97 ЦК України).

З огляду на суб`єктний склад та зміст правовідносин, спір між юридичною особою та фізичною особою - колишнім директором (виконавчим органом) щодо нездійснення повноважень як посадової особи і після припинення повноважень директора цього товариства слід розглядати як спір, що виник з корпоративних відносин.

Вимоги про повернення колишнім директором підприємства установчих, бухгалтерських та інших документів щодо діяльності та управління господарською організацією безпосередньо пов`язані з можливістю здійснення керівництва товариством, а самим товариством - можливістю ведення господарської діяльності, тому відповідний спір є таким, що виник з корпоративних відносин та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 травня 2021 року у справі № 759/9008/19 (провадження № 14-35цс21) та постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 501/2401/19 (провадження № 61-3798св21), від 08 грудня 2021 року у справі № 337/2055/20 (провадження № 61-12914св21), від 02 лютого 2022 року у справі № 387/603/20 (провадження № 61-12028св21).

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 231 ГПК України у разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку цивільного чи адміністративного судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті.

Враховуючи викладене, спір виник з корпоративних правовідносин та підлягає вирішенню господарським судом.

За змістом положень ч. 3 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

Згідно з частиною першою ст. 9 вказаного вище Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пунктом 6 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22.06.2015 року за № 736/27181 (далі - Правила організації діловодства), відповідальність за організацію діловодства та архівної справи несе керівник установи.

У ст. 1 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» визначено, що документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Відповідно до частини першої ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. З наведеного можна зробити висновок про те, що документ є рухомою, неподільною, визначеною індивідуальними ознаками, неспоживчою річчю, тобто є майном в розумінні цивільного законодавства.

Особливістю документа як майна є те, що він не має номінальної вартості та не обліковується в бухгалтерському обліку.

Таким чином, документи, які витребовує позивач, є майном, яке належить на праві власності товариству, носить виключно документарний характер, та не має номінальної вартості.

Аналогічна за змістом правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.05.2021 у справі №759/9008/19.

Відповідно до змісту вказаних вище нормативних актів та п.2.2.2 контракту, саме відповідач як керівник (директор) ТОВ «Фірма «Берізка» був зобов`язаний організувати збереження майна позивача, в тому числі документів (справи щодо персоналу, бухгалтерську справу, в тому числі, головну бухгалтерську книгу) згідно з Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб, із зазначенням строків зберігання документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5.

Згідно з пунктом 1 розділу XV Правил організації діловодства, під час зміни керівника установи наявність і стан документів (справ), що знаходяться в діловодстві структурних підрозділів та в архіві, а також облікових документів та довідкового апарату до них відбиваються окремим розділом в акті приймання-передавання установи. Відповідно до облікових даних служби діловодства та архіву в акті наводяться окремо кількість документів, що знаходяться в діловодстві, та кількість справ, що зберігаються в архіві, у тому числі кількість справ, що внесені до Національного архівного фонду.

Отже, колишній керівник товариства за актом приймання-передавання має передати новопризначеному керівнику товариства всі документи, які знаходяться в діловодстві товариства.

Відповідна правова позиція щодо необхідності передачі колишнім керівником новопризначеному керівнику за актом приймання-передавання всіх документів товариства, які знаходяться у діловодстві, викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.05.2021 у справі №759/9008/19.

Згідно з п.4 ст.236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні справи Господарський суд Полтавської області виходив з того, що:

1) згідно з постановою Касаційного господарського суду від 18.09.20245 року під час розгляду цього спору судам попередніх інстанцій необхідно було з`ясувати обставини, зокрема, але не виключно, щодо такого:

- « чим підтверджується що після звільнення відповідача витребувані документи (справи та печатки знаходяться безпосередньо у відповідача;

- « чи було врегульована у статуті Товариства процедура та власне обов`язковість оформлення передачі документації від колишнього директора Товариства новопризначеному;

- « чи вчинялися товариством після звільнення ОСОБА_1 буд-які організаційно-розпорядчі дії щодо створення комісії для чіткої фіксації стану справ у товаристві та наявності всіх документів щодо й0го діяльності, в тому числі печатки, встановлення причин їх відсутності, винних осіб та порядку і способів їх розшуку, встановлення місцезнаходження, повернення, витребування чи відновлення таких документів, а також печаток, електронних ключів тощо, особлива зважаючи, що відповідача звільнено більше 10 років тому;

- «чи висувалися Товариством вимога до відповідача щодо передачі документів та печатки протягом наступного розумного періоду після його звільнення та у разі встановлення такої з`ясувати, чи не є це підставою вважати, що інтереси товариства не вимагали такої передачі через те, що документація перебувала у безпосередньому володінні Товариства;

- « у зв`язку з викладеним у попередньому пункті з`ясувати, чи підтверджують матеріали справи те, що з моменту звільнення ОСОБА_1 . Товариство було обмежено у можливості здійснювати свою поточну господарську діяльність, подавати фінансову звітність, укладати договори, вести кадрову роботу чи було обмежено у будь-яких інших аспектах повсякденної діяльності Товариства, що пов`язано з не передачею відповідачем позивачу переліку документів, які позивач просить повернути, та печатки Товариства»:

- « з`ясувати, з чим пов`язано виникнення вимоги про передачу ОСОБА_1 новому директору лише через більше як 10 років після його звільнення, яким чином весь цей час велася господарська діяльність товариства за відсутності документів та печатки, про які заявлено цей позов»;

- що суд першої інстанції постановивши рішення, яким зобов`язав ОСОБА_1 повернути ТОВ «Фірма Берізка справи ТОВ Фірма «Берізка, сформованим в діловодстві, без конкретизації цих документів за роком видання, у разі задоволення позову робить судове рішення невиконаним у встановленому законом порядку;

2) що справа має бути вирішена з урахуванням норм матеріального права та процесуального права, в тому числі:

а) ч.4 ст.41 Конституції України та ч.1 ст.321 ЦК України, якими встановлено: «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні»;

б) ч.1 ст.526 ЦК України, якою встановлено: «Зобов`зання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового або інших вимог, що звичайно ставляться»;

в) ч.1 ст.629 ЦК України, якою встановлено: «Договір є обов`язковим до виконання»;

г) ч.2 ст.19 чинного ГПК України ( ч.1 ст.6 ГПК у попередній редакції) якою встановлено «Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову»;

д) ч.4 ст.75 ГПК України, якою встановлено: «Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом»

е) ст.77 ГПК України, якою встановлено: «Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування»(ч.1);

«Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються»(ч.2);

є) ст.86 ГПК України, якою встановлено: «Суд оцінює докази за своїм внутрішннім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів»(ч.1); «Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності»(ч.2);

«Суд надає оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів, який міститься у справі, мотивує їх відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів»(ч.3);

ж) части 2 та 4 ст.236 ГПК України, якими встановлено:

«Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим» (ч.1)

Так, довідкою про середньоденний заробіток ОСОБА_1 у розмірі 89 грн. 70 коп. (додаток №5 до позовної заяви ) ОСОБА_1 у 2015 році здійснено на фірмовому бланку ТОВ «Фірма «Берізка», завірену печаткою товариства. Виготовити зазначену довідку ОСОБА_1 мав можливість тільки при наявності у нього у 2015 році фірмових бланків товариства, наявність яких згідно ДСТУ 4163-2003 фіксуються окремим пунктом у номенклатурі справ товариства, та печатки товариства. Враховуючи дану довідку заочним рішенням Автозаводський районний суд м. Кременчука від 20.07.2015 по справі №524/5164/15-ц (додаток №11 до позовної заяви) стягнув з товариства на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату - 45 657,3 грн. за 509 робочих днів вимушеного прогулу (з 01.06.2013 по 02.06.2015).

Також, поясненнями від 31.03.2021 року, які ОСОБА_1 надав Полтавському апеляційному суду в межах розгляду справи №524/7552/18 (додаток №8 до відзиву товариства на касаційну скаргу від 04.09.2025), в яких ОСОБА_1 вказав, що він надав приватному виконавцю копії підтверджуючи документів. Надати приватному виконавцю копії підтверджуючих документів у 2018 році ОСОБА_1 мав можливість тільки тому, що справи товариства, в яких находилися оригінали підтверджуючих документів, у 2018 році перебували у ОСОБА_1 .

Згідно з ч.9 ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження» перевірку належності майна виконавець перевіряє на підставі бухгалтерського обліку.

Таким чином, поясненнями ОСОБА_1 від 31.03.2021 підтверджують, що у 2018 році справи товариства та печатка, в тому числі бухгалтерські, перебували у ОСОБА_1 , оскільки на підставі бухгалтерського обліку, наданого ОСОБА_1 , приватний виконавець у 2018 році встановив місцезнаходження рухомого майна товариства; марку та назву кожної одиниці описаного майна; інвентарні та заводські номери основного друкарського обладнання та інші відомості, необхідні для ідентифікації майна товариства, що підтверджується постановою приватного виконавця від 16.02.2018 (додаток №1 до заяви від 10.11.2025)

Частиною 4 ст.65 ГК України чинного на той час, визначено: «У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення з посади, інші умови найму за погодженням сторін». Таким чином, ч.4 ст.65 ГК України, визначено: що з керівники підприємств незалежно від форм власності є працівниками, з якими укладається строковий трудовий договір (Контракт); права, обов`язки і відповідальність керівника встановлюються Контрактом.

Пунктом 6.4 Контракту від 01.01.2010 року, укладеного за погодженням сторін, сторони визначили: Про намір розірвати контракт з власної ініціативи Керівник повинен повідомити письмово Вищий орган товариства за два місяці. За цей період керівник повинен представити нову кандидатуру на посаду керівника виконавчого органу товариства, скласти акт приймання-передавання справ та подати його Вищому органу органу товариства разом з заявою про звільнення».

Таким чином, обов`язковість оформлення передачі справ за актом приймання-передавання врегульована Контрактом від 01.01.2010 року, який укладено за погодженням сторін на підставі ч.4 ст.65 ГК України, статті 23 КЗпП України, статуту ТОВ «Фірма «Берізка».

Згідно з висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.05.2021 по справі №759/9008/19 та постанові від 18.09.2025по справі №917/111/25 керівник товариства за актом приймання-передавання має передати новопризначеному керівнику документи, які знаходяться в діловодстві товариства.

Нового директора збори учасників обрали 31.01.2024 року, що підтверджено рішенням зборів учасників ТОВ «Фірма «Берізка» від 31.01.2024 року.

В порушення вимог п.п.8.8.3, 8.8.4 Правил роботи архівних підрозділів органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, затверджених Державним комітетом архівів України від 16.03.2001 затверджених наказом №16 ( надалі Правила) ОСОБА_1 , після звільнення 07.05.2013 року всіх працівників, в тому числі і особи, відповідальної за архів, та маючи намір звільнитися: - комісію для проведення позапланової перевірки наявності та стану справ товариства не призначив; перевірку наявності та стану справ ТОВ «Фірма «Берізка» тривалого зберігання не провів.

Згідно з п.8.8.8 Правил №16 на підставі підсумкових записів в аркушах перевіряння складається акт перевіряння наявності та стану справ архівного фонду в цілому, який затверджується керівником установи за формою згідно з додатком №24 до Правил №16.

Отже, вчинення організаційно-розпорядчих та адміністративних дій щодо створення комісій для встановлення наявності всіх документів та справ підприємства, встановлення їх відсутності, порядку їх розшуку, притягнення до відповідальності Правилами №16 віднесено до виключної компетенції керівника підприємства.

В той же час товариство, вчинило низку дій по відновленню документів, в тому числі:

1) розроблено і затверджено зборами учасників Статут товариства в новій редакції;

2) проведена державна реєстрація змін, які відбулися у складі учасників товариства; відомостей про зміну керівника ТОВ «Фірма «Берізка»;

3) відкрило розрахунковий рахунок у банківській установі;

4) неодноразово зверталося до суду зі скаргами на рішення судів, ухвалених на користь ОСОБА_1 , які залишені судами без задоволення через відсутність у товариства можливості надати суду докази, які містяться у справах товариства, якими згідно з законодавством повинні підтверджуватися обставини, в тому числі: (про рух коштів товариства починаючи з 01.10.2010 року та головні бухгалтерські книги товариства за 2010-2013 роки, тобто з дати укладення Контракту до подачі ОСОБА_1 заяви про звільнення; платіжні відомості, необхідні для підтвердження обставини щодо додержання ОСОБА_1 законодавства про оплату праці та проведення розрахунку по заробітній платі при звільненні працівників, компенсації за невикористані тарифні відпустки; відомості про доходи товариства, в тому числі у другому кварталі 2013 року; журнал видачі трудових книжок; накази, в тому числі про прийом та звільнення працівників; табелі використання робочого часу; постанови про арешт коштів товариства, в тому числі постанови про арешт коштів

5) частково виконало заочне рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.10.2013 по справі №524/6878/13-ц, а саме - рішенням від 31.01.2024 року звільнило ОСОБА_1 з посади директора ТОВ «Фірма «Берізка».

ТОВ «Фірма «Берізка» є юридичною особою. Відповідальність за належне зберігання майна, належного юридичній особі, несе керівник юридичної особи. Контрактом від 01.01.2010 року визначено, що відповідальність за збереження майна, належного ТОВ «Фірма «Берізка», несе директор ТОВ «Фірма «Берізка» ОСОБА_1 .

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що він не має зобов`язання передати товариству справи та печатку не ґрунтуються на чинному законодавстві, оскільки ст.599 ЦК України прямо встановлено: «Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином».

Незважаючи на те, що згідно з ст. 222 ГК України та ст.19 ГПК України ОСОБА_1 зобов`язаний був передати справи та печатку не чекаючи претензій чи позову, після подачі заяви про звільнення, ТОВ «Фірма «Берізка» неодноразово зверталося до ОСОБА_1 з вимогою про передачу справ та печатки за актом приймання-передавання у відповідності до п. 6.4 Контракту в тому числі:

1) рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Фірма «Берізка», оформлених протоколами №34 та № 35 (додатки №5 та №6 до заяви від 10.11.2025), якими загальні збори учасників відмовили ОСОБА_1 в задоволенні заяви про звільнення за власним бажанням через відмову виконати зобов`язання, визначені п.6.4 Контракту від 01.01.2010 року - з заявою про звільнення з роботи Вищому органу товариства акт приймання-передавання справ та печатки;

2) в листах від 28.03.2016 та від 07.06.2016 року, вручених ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку (додаток 5 та 6 заяви товариства від 10.11.2025), які ОСОБА_1 залишив без відповіді;

3) рішенням загальних зборів учасників від 31.01.2025 (додаток №1 до заяви про зменшення позовних вимог від 20.01.2025 року).

Відповідачем не надані суду докази того, що печатка ТОВ «Фірма «Берізка», а також справи ТОВ «Фірма «Берізка» були втрачені (викрадені) в період перебування його на посаді директора товариства (позивача).

Докази повернення позивачу печатки ТОВ «Фірма «Берізка» та документів, вимоги про повернення яких висуваються в позовній заяві відповідачем суду не надані.

В зв`язку з цим, суд визнає встановленим факт неповернення відповідачем печатки та документів, зазначених позивачем в позовній заяві, після звільнення відповідача з посади директора ТОВ «Фірма «Берізка».

З урахуванням викладеного, позов в частині вимог про зобов`язання відповідача повернути печатку та справи ТОВ «Фірма «Берізка» згідно з переліком, сформованим в діловодстві, в тому числі справи щодо персоналу: форма П-1 «Накази (розпорядження) про прийняття на роботу; форми П-2 «Особова картка працівника»; форма П-3 «Наказ (розпорядження) про надання відпустки»; форма П-4 «Наказ (розпорядження) «Про припинення трудового договору (контракту); форма П-5 «Табель використання робочого часу»; форма П-6 «Розрахунково-платіжна відомість працівника»; форма П-7 «Розрахунково-платіжна відомість (зведена); бухгалтерську справу, в тому числі головну бухгалтерську книгу визнається судом обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Позовні вимоги про зобов`язання відповідача повернути код доступу до електронної адреси berizka2@ua відхиляються судом як необґрунтовані, оскільки позивачем не надані будь-які докази, які б свідчили про передачу відповідачу коду доступу до вказаної електронної адреси на момент укладення з ним контракту, або про її створення саме як електронної адреси позивача в період виконання відповідачем обов`язків директора ТОВ «Фірма «Берізка» та наявність у відповідача коду доступу до цієї адреси.

Вимоги позивача про зобов`язання повернути фінансовий звіт за 2-й квартал 2013 року відхиляються судом, оскільки носять неконкретизований характер, крім того, позивачем не надані докази, які б свідчили про фактичне створення відповідного звіту в період виконання відповідачем обов`язків директора ТОВ «Фірма «Берізка».

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

На підставі матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Щодо строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, позовна давність є строком для подання позову як безпосередньо суб`єктом, право якого порушене (зокрема і державою, що наділила для виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах певний орган державної влади, який може звернутися до суду), так і прокурором, уповноваженим законом звертатися до суду з позовом в інтересах держави як носія порушеного права, від імені якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах може певний її орган.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

У постанові від 08.11.2020 по справі №686/16196/15-ц Верховний Суд виклав висновки щодо того, що поки особа є власником майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користуватися та розпоряджатися цим майном. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення

Суд зазначає, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

У даній справі позивач звернувся до суду по суті вимоги якого є повернення майна, до особи, яка зобов`язана повернути майно та, відповідно, на негаторний позов не поширюється вимога про застосування позовної давності, у зв`язку з чим клопотання представника відповідача залишається судом без задоволення.

За приписами статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача

Керуючись ст. 129, 232-233, 237-238 ГПК України

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» (вул. Сумська, 40, кв. 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ) в особі представника Олефіра Петра Петровича:

- печатку ТОВ «Фірма «Берізка»;

- справи ТОВ «Фірма «Берізка» згідно з переліком, сформованим в діловодстві, в тому числі справи щодо персоналу: форма П-1 «Накази (розпорядження) про прийняття на роботу; форми П-2 «Особова картка працівника»; форма П-3 «Наказ (розпорядження) про надання відпустки»; форма П-4 «Наказ (розпорядження) «Про припинення трудового договору (контракту); форма П-5 «Табель використання робочого часу»; форма П-6 «Розрахунково-платіжна відомість працівника»; форма П-7 «Розрахунково-платіжна відомість (зведена); бухгалтерську справу, в тому числі головну бухгалтерську книгу.

3. В іншій частині позову відмовити

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» (вул. Сумська, 40, кв. 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ) 3028,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

У зв`язку зі збройною агресією збоку рф, на підставі чого введено в Україні воєнний стан, враховуючи поточну обстановку, постійні тривоги, які впливають на працездатність, перебування судді у відпустці, суд був вимушений вийти за межі строку складання повного тексту рішення, встановленого статтею 233 ГПК України.

Повне рішення складено 19.01.2026

Суддя Кльопов І.Г.