РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.12.2025Справа №910/13198/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля"
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 2. Комунального підприємства Білопільської міської ради "Теплосервіс Білопілля"
про визнання недійсним договору
Суддя Бойко Р.В.
секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представники сторін:
від позивача:Мальченко Д.В.
від відповідача-1:Ковтонюк Ю.А.
від відповідача-2:не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та Комунального підприємства Білопільської міської ради "Теплосервіс Білопілля", в якому просить суд визнати недійсним Договір №22-ПБ-7902 про переведення боргу від 14.11.2022, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля", як новим боржником, Комунальним підприємством Білопільської міської ради "Теплосервіс Білопілля", як первісним боржником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", як кредитором.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" стверджує, що оспорюваний договір укладений під впливом тяжких для позивача обставин та на вкрай невигідних умовах. Укладення спірного договору обумовлене загрозою зриву опалювального періоду (сезону) 2022/2023 року на території міста Білопілля в умовах воєнного стану, що могло призвести до не забезпечення надійного та безперервного надання споживачам тепла та гарячої води.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2025 відкрито провадження у справі №910/13198/25; вирішено здійснювати її розгляд в порядку загального позовного провадження; встановлено учасникам справи строк справи на подання заяв по суті спору; підготовче засідання призначено на 20.11.2025.

10.11.2025 Комунальним підприємством Білопільської міської ради "Теплосервіс Білопілля" сформовано в системі "Електронний суд" відзив на позов, в якому відповідач-2 вказує, що сторони при укладенні оспорюваного договору переведення боргу усвідомлювали, що у відповідності до ч. 5 ст. 203 ЦК України даний правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, сторони чітко усвідомлювали правові наслідки укладення даного правочину. Відповідач-2 стверджує, що на дату укладення оспорюваного договору не надавав послуги з постачання теплової енергії в м. Білопілля. Рішенням виконавчого комітету Білопільської міської ради №359 від 16.12.2021 "Про визначення виробників та виконавців комунальних послуг з постачання теплової енергії, про тарифи на послуги" - виробником відповідних послуг у м. Білопілля з 01.01.2022 було визначене ТОВ "есі Білопілля". Відповідно відповідач-2 розірвав Договір постачання газу з Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та анулював ліцензії на даний вид послуг, персонал котрий був задіяний у виконанні даної послуги звільнився так як відповідні виробничі потужності були передані Комунальним підприємством Білопільської міської ради "Теплосервіс Білопілля" Товариству з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля", у зв`язку з чим відповідач-2 вніс зміни у свій штатний розклад і в подальшому не проводив атестацію належних робочих місць задіяних у даному виді послуг за фактом їх відсутності.

11.11.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" сформовано в системі "Електронний суд" відзив на позов, в якому відповідач-1 вказує, що позивачем не обґрунтовано належними доказами обставини, викладені у позовній заяві, - впливом тяжких обставин та невигідні умови. Так відповідач-1 звертає увагу суду, що загроза зриву опалювального сезону 2022/2023 років в місті Білопілля, як тяжка обставина укладення договору на вкрай невигідних умов, могла бути у випадку неукладення між сторонами прямого договору постачання природного газу, оскільки без палива (природного газу) здійснення позивачем його діяльності із проведення опалювального сезону є неможливим, що в свою чергу є основою того, що укладений Договір про переведення боргу не підпадає під ці обставини, саме із зазначеної позивачем підстави - загрози зриву опалювального сезону 2022/2023 років в місті Білопілля. Також відповідач-1 зазначає, що умови Договору переведення боргу визначалися та узгоджувалися сторонами самостійно, тобто сторони, керуючись нормами ЦК України, уклали Договір на погоджених умовах, які влаштовували кожну зі сторін. Відповідач-1 звертає увагу суду, що Договір переведення боргу укладений добровільно, на погоджених умовах, при укладенні Договору позивачем не висувалось жодних пропозицій щодо внесення змін до певного пункту договору, що однозначно вказує на те, що останнього на момент укладення Договору повністю влаштовували його умови, в тому числі щодо порядку розрахунків. При цьому, відповідач-1 звертає увагу, що сторони вільні у виборі будь-якого продавця природного газу на ринку природного газу для забезпечення опалювального періоду 2022/2023, а не тільки шляхом отримання природного газу від ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг". До того ж відповідач-1 вказує, що офіційним листуванням між Товариством з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", а саме листом від 16.11.2022 №705 та листом від 12.03.2024 №110, засвідчено факт наявності та визнання заборгованості ТОВ "есі Білопілля" у сумі 11 565 536,41 грн за укладеним Договором про переведення боргу від 14.11.2022 №22-ПБ-7902. В той час як жодних заперечень, зауважень, вимог щодо витребування документів з приводу переведеного боргу не надходило. Також відповідач-1 зазначає, що за умовами Договору про переведення боргу позивач має можливість отримати від КП Білопільської міської ради "Теплосервіс Білопілля" кошти, зокрема ті, що надходять від споживачів за вже поставлену теплову енергію.

20.11.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" сформовано в системі "Електронний суд" клопотання про зупинення провадження у справі №910/13198/25 до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №920/1471/24(920/1321/20).

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 20.11.2025 відмовлено у задоволенні заяви відповідача-1 про зупинення провадження у справі, оскільки підстави для зупинення провадження у даній справі відсутні; закрито підготовче провадження у справі №910/13198/25; встановлено порядок дослідження доказів - в порядку їх розміщення в матеріалах справи; призначено розгляд справи №910/13198/25 по суті на 09.12.2025.

В судове засідання, призначене на 09.12.2025 з`явились представники позивача та відповідача-1, надали пояснення по суті спору, за змістом яких представник Товариства з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" проти позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні.

Комунальне підприємство Білопільської міської ради "Теплосервіс Білопілля" явку свого представника в призначене на 09.12.2025 судове засідання не забезпечило, про причини неявки суд не повідомило, хоча про місце, дату та час засідання було повідомлене належним чином, що підтверджується наступним.

Так, ухвала Господарського суду міста Києва від 20.11.2025 про повідомлення дати, часу та місця засідання була доставлена до електронного кабінету Комунального підприємства Білопільської міської ради "Теплосервіс Білопілля" 21.11.2025 о 16 год. 58 хв., про що судом було отримано інформацію 21.11.2025 о 17 год. 11 хв.

Пунктом 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Таким чином, ухвала суду від 20.11.2025 вручена відповідачу-2 21.11.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на належне повідомлення відповідача-2 про призначене на 09.12.2025 судове засідання, суд, керуючись приписами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, прийшов до висновку про можливість розглянути справу за відсутності представника Комунального підприємства Білопільської міської ради "Теплосервіс Білопілля".

В судовому засіданні 09.12.2025 судом завершено розгляд справи №910/13198/25 по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.11.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" (новий боржник) та Комунальним підприємством Білопільської міської ради "Теплосервіс Білопілля" (первісний боржник) укладено Договір №22-ПБ-7902 про переведення боргу (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого за згодою кредитора первісний боржник переводить на нового боржника заборгованість, яка виникла у первісного боржника перед кредитором за Договором постачання природного газу від 29.06.2021 №2523-НГТ-29, укладеним між первісним боржником та кредитором станом на дату укладання цього договору, а новий боржник приймає на себе заборгованість первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює первісного боржника у зобов`язанні.

Кредитор дійсно дає згоду на заміну первісного боржника у зобов`язанні новим боржником та на укладення цього Договору на встановлених у ньому умовах (п. 1.2 Договору).

У пункті 2.1 Договору сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на нового боржника, станом на дату укладання даного Договору дорівнює 11 565 536, 41 грн.

У пункті 2.2 Договору сторони погодилися, що вказана в пункті 2.1 Договору сума боргу може бути змінена на підставі відповідної угоди за взаємною згодою сторін.

За цим Договором до нового боржника переходять обов`язки первісного боржника щодо сплати суми заборгованості, що зазначена у пункті 2.1 цього Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням первісним боржником своїх зобов`язань за Договором постачання природного газу від 29.06.2021 №2523-НГТ-29 (п. 3.1 Договору).

Згідно п. 3.2 Договору новий боржник зобов`язується перераховувати грошові кошти у сумі, зазначеній у п. 2.1 статті 2 цього Договору, в порядку та на умовах, визначених Договором постачання природного газу від 29.06.2021 №2523-НГТ-29.

У пункті 3.3 Договору вказано, що первісний боржник зобов`язується протягом двох робочих днів з моменту набрання чинності цим Договором передати новому боржнику всі документи, що стосуються предмету нього Договору.

Відповідно п. 3.4 Договору новий боржник має право висувати проти вимог кредитора всі заперечення, засновані на відносинах між кредитором і первісним боржником.

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Сторони погодились, що переведення боргу відбувається і новий боржник набуває зобов`язань за Договором постачання природного газу від 29.06.2021 №2523-НГТ-29 з моменту набрання чинності цим Договором (п. 6.1 Договору).

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача, що Договір укладений під впливом тяжких для позивача обставин та на вкрай невигідних умовах, а його укладення спірного договору обумовлене загрозою зриву опалювального періоду (сезону) 2022/2023 року на території міста Білопілля в умовах воєнного стану, що могло призвести до не забезпечення надійного та безперервного надання споживачам тепла та гарячої води, у зв`язку з чим підлягає визнанню недійсним.

У вирішенні поставлених скаржником питань суд зазначає, згідно з частиною першою статті 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 Цивільного кодексу України. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину (частини перша, друга статті 233 Цивільного кодексу України).

Верховний Суд неодноразово вказував, що для визнання правочину недійсним з наведеної підстави позивач має довести наявність у сукупності таких обставин: 1) наявність тяжкої обставини; 2) наявність нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину. Тобто позивач має довести, що оспорюваний ним договір був вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин та/або їх негативних наслідків і внаслідок вчинення такого правочину він отримав можливість усунути тяжку обставину, внаслідок якої був укладений договір. Також має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не був би вчинений взагалі або був би вчинений на інших умовах; 3) наявність невигідних для себе умов правочину; 4) факт вчинення правочину добровільно, без насильства, обману чи помилки; 5) факт того, що він, вчиняючи договір на невигідних умовах, усвідомлював свої дії, але вимушений був це зробити через тяжкі для нього обставини (постанови Верховного Суду від 03.09.2025 у справі №910/4578/24, від 29.07.2025 у справі №910/4359/24, від 15.07.2025 у справі №910/4381/24, від 08.07.2025 у справі №910/6727/24, від 08.05.2025 у справі №910/5620/24, від 10.07.2025 у справі №910/11559/24, від 19.02.2025 у справі №910/6198/24).

Крім того, Верховний Суд зазначав, що доведення наведених обставин покладається саме на позивача, а поняття "тяжка обставина" є оціночною категорією і має визначатися судом у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин конкретної справи.

Позивач вказує, що уклав оспорюваний договір під впливом тяжкої для нього обставини, а саме: загроза зриву опалювального періоду (сезону) 2022/2023 року на території міста Білопілля в умовах воєнного стану (фактично безперервного ведення бойових дій), що могло призвести до не забезпечення надійного та безперервного надання споживачам тепла, гарячої води.

При цьому, позивач жодним чином не наводить яким чином опалювальний сезон 2022/2023 років пов`язаний із укладенням ним оспорюваного договору.

Однак, хоча позивач і не вказує це прямо, проте зважаючи на його посилання у позовній заяві на не укладення Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" договору постачання природного газу, суд дійшов висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" завуальовано вказує про те, що умовою для укладення з відповідачем-1 договору постачання газу було укладення Договору про переведення боргу із відповідача-2 на позивача. Представником позивача в судовому засіданні було підтверджено, що укладення з відповідачем-1 договору на постачання природного газу було поставлене в залежність від укладення позивачем договору про переведення боргу.

При цьому, представник позивача в судовому засіданні стверджував, що через бойові дії інших постачальників природного газу у Сумській області не було.

В свою чергу, частиною 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що у разі якщо суб`єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб`єкт стає правонаступником за борговими зобов`язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб`єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним).

Дана норма в Закон України "Про теплопостачання" була запроваджена Законом України №4521-VI від 15.03.2012 та почала діяти з 08.04.2012, тобто більш як за 10 років до укладення Договору про переведення боргу.

01.11.2021 між Комунальним підприємством Білопільської міської ради "Теплосервіс Білопілля" та Товариством з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" укладено Договір про передачу майна комунальної власності Білопільської міської ради в управління.

Відповідно до Розділу І Договору про передачу майна комунальної власності Білопільської міської ради в управління від 01.11.2021 предметом договору є передача Товариству з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" в управління відповідно до п. 2 рішення Білопільської міської ради від 17.09.2021 №481 "Про затвердження Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" майна, яке належить до комунальної власності Білопільської міської ради для здійснення господарської діяльності. Товариство з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" отримує в управління майно, зазначене в додатку до вищезазначеного рішення міської ради. Зокрема, вказаним договором в управління ТОВ "есі Білопілля" передано приміщення котельні з трубою, приміщення побутове, мережі теплопостачання ТК-20 120м., мережі теплопостачання ТК-20 2584 м., приміщення котельні, вказані об`єкти знаходяться за адресою: вул. Соборна, 87, м. Білопілля, Сумської області. Загалом за Договором про передачу майна комунальної власності Білопільської міської ради в управління від 01.11.2021 позивачу передано в управління 114 об`єктів різного критерію.

Тобто в силу приписів ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" Товариство з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" є правонаступником за борговими зобов`язаннями Комунального підприємства Білопільської міської ради "Теплосервіс Білопілля" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" за Договором постачання природного газу від 29.06.2021 №2523-НГТ-29.

В даній справі відсутні підстави для використання судом статті 11 ГПК України та незастосування приписів ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" через їх суперечність Конституції України з огляду на таке.

Дійсно, у 2018 році суд у справі №910/31608/15 (ухвала від 19.07.2018) впереше дійшов висновку про суперечність такої норми закону положенням Конституції України та звернувся до Пленуму Верховного Суду. Ухвала суду була залишена без змін Верховним Судом, як і декілька їм подібним.

Істотною відмінністю даної справи від зазначених унікальних справ є те, що передача майнового комплексу територіальною громадою міста Києва на користь АК "Київенерго" відбувалася до прийняття вказаної норми закону, а тому переведення боргу на власника цілісного майнового комплексу з вироблення теплової енергії при поверненні його користувачем суперечить статтям 13, 41, 61 Конституції України.

В даній справі на момент зміни управителя цілісного майнового комплексу з вироблення теплової енергії існувала норма ст. 22 Закону України "Про теплопостачання", яка була зрозуміла та очевидна для всіх учасників правовідносин (в т.ч. для позивача), який у разі незгоди з одержання боргів міг не приймати комплекс в управління.

Відтак Договір про переведення боргу був укладений сторонами на виконання приписів ст. 22 Закону України "Про теплопостачання", про вимоги яких позивач міг та повинен був знати, оскільки ці приписи діяли десятиріччя.

Не може вважатись виконання приписів законодавства тяжкою обставиною, що є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позову про визнання недійним Договору про переведення боргу.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд враховує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть різнитися залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 указаної Конвенції, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", заява №63566/00, пункт 23).

Таким чином, оскільки Договір про переведення боргу був укладений на підставі та на виконання норми Закону, суд відмовляє в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" про визнання Договору про переведення боргу недійсним.

Щодо розподілу витрат позивача на оплату судового збору.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру встановлена у розмірі - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01.01.2025 прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб становить 3 028,00 грн.

В поданій до суду шляхом формування в системі "Електронний суд" позовній заяві Товариством з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" заявлено вимогу немайнового характеру - про визнання договору недійсним.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

У відповідності до наведених приписів закону за подання до господарського суду даної позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" повинно було сплатити судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (3 028,00 грн х 0,8).

В той же час, Товариством з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" за звернення до господарського суду із майновою вимогою про визнання недійсним договору сплачено судовий збір у розмірі 2 423,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №835 від 22.10.2025.

Тобто позивачем при зверненні до суду із даним позовом було надмірно сплачено судовий збір у сумі 0,60 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, судовий збір у сумі 0,60 грн не підлягає розподілу між сторонами за наслідками розгляду спору у справі №910/13198/25 та може бути повернутий за клопотанням особи, яка його сплатила - Товариства з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля".

Щодо судового збору, який підлягав сплаті позивачем за звернення до суду із даним позовом, - 2 422,40 грн, то згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в цій частині покладається на позивача у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 14, 74, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" (41800, Сумська обл., Сумський р-н, м. Білопілля, вул. Соборна, буд. 87; ідентифікаційний код 44451905) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1; ідентифікаційний код 42399676) та Комунального підприємства Білопільської міської ради "Теплосервіс Білопілля" (41800, Сумська обл., Сумський р-н, м. Білопілля, вул. Соборна, буд. 87; ідентифікаційний код 37601105) про визнання недійсним договору відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов`язані із розглядом справи, в частині сплаченого судового збору, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля".

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 19.01.2026.

Суддя Р.В. Бойко