Судді Кібенко О.Р.
cправа № 917/542/22
1. Верховний Суд, розглянувши касаційні скарги Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ПрАТ Полтавський ГЗК") на рішення Господарського суду Полтавської області від 10.04.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 04.09.2025 у справі №917/542/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПрАТ Полтавський ГЗК" про стягнення з ПрАТ Полтавський ГЗК" на користь ОСОБА_1 51 695 682,34 грн та на користь ОСОБА_2 84 359 824,38 грн заборгованості, касаційну скаргу задовольнив частково, оскаржувані рішення скасував, а справу передав на новий розгляд до Господарського суду Полтавської області.
2. У цій справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ПрАТ "Полтавський ГЗК" та Ferrexpo plc про:
- визнання недійсним повідомлення компанії Ferrexpo AG про намір скористатися правами, передбаченими ст.65-2 Закону "Про акціонерні товариства", щодо обов`язкового продажу акцій акціонерами ПрАТ "Полтавський ГЗК" на вимогу особи, яка є власником домінуючого контрольного пакета акцій від 01.04.2019;
- визнання недійсним рішення наглядової ради ПрАТ "Полтавський ГЗК", оформленого протоколом №6 від 03.05.2019;
- визнання недійсною публічної безвідкличної вимоги компанії Ferrexpo AG про придбання акцій в усіх власників акцій ПрАТ "Полтавський ГЗК" від 17.05.2019;
- стягнення солідарно з компанії Ferrexpo AG та з ПрАТ "Полтавський ГЗК" на користь ОСОБА_1 51 695 682,34 грн, з яких: 36 823 063,82 грн - заборгованість за основним зобов`язанням, 3 311 049,19 грн - три проценти річних, 11 561 569,33 грн - інфляційна складова заборгованості;
- стягнення солідарно з компанії Ferrexpo AG та з ПрАТ "Полтавський ГЗК" на користь ОСОБА_2 84 359 824,38 грн, з яких 60 089 877,07 грн - заборгованість за основним зобов`язанням, 5 403 150,04 грн - три проценти річних, 18 866 797,27 грн - інфляційна складова заборгованості.
3. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позов поданий з метою захисту та відновлення порушених прав позивачів на отримання повної та справедливої вартості акцій ПрАТ "Полтавський ГЗК", яких вони були позбавлені внаслідок реалізації процедури обов`язкового продажу акцій акціонерами на вимогу особи, яка є власником домінуючого контрольного пакету акцій в порядку ст.65-2 Закону "Про акціонерні товариства" за заниженою ціною акцій.
4. 19.09.2023, до початку розгляду справи по суті, до суду надійшла спільна заява позивачів від 19.09.2023 про часткове залишення позову без розгляду, в якій просили суд залишити всі позовні вимоги до Ferrexpo plc без розгляду. Господарський суд Полтавської області ухвалою від 19.09.2023 задовольнив заяву позивачів про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог до Ferrexpo plc; залишив без розгляду позовні вимоги до Ferrexpo plc на підставі п.5 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК). У зв`язку із залишенням без розгляду позову в частині позовних вимог до Ferrexpo plc, суд розглядав позовні вимоги до відповідача - ПрАТ "Полтавський ГЗК".
5. Справа розглядалась неодноразово. За наслідками нового розгляду Господарський суд Полтавської області рішенням від 10.04.2025 у справі №917/542/22, яке Східний апеляційний господарський суд залишив без змін постановою від 04.09.2025, позов задовольнив повністю. Стягнув з ПрАТ "Полтавський ГЗК" на користь ОСОБА_1 51 695 682,34 грн, з яких: 36 823 063,82 грн - заборгованість за основним зобов`язанням, 3 311 049,19 грн - 3% річних, 11 561 569,33 грн - інфляційні нарахування, 775 435,24 грн витрати по сплаті судового збору. Стягнув з ПрАТ "Полтавський ГЗК" на користь ОСОБА_2 84 359 824,38 грн, з яких: 60 089 877,07 грн - заборгованість за основним зобов`язанням, 5 403 150,04 грн - 3% річних, 18 866 797,27 грн - інфляційні нарахування, 868 350 грн витрати по сплаті судового збору.
6. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані таким:
- висновком експертів за результатами комісійної судово-економічної експертизи, складеного 22.06.2022 ТОВ "Експертна група "ЕС енд ДІ", а також рецензією на звіт, складеною Громадською організацією "Всеукраїнське об`єднання "Українське товариство оцінювачів" №100-ЕР від 21.10.2019, звіт Української універсальної біржі визнаний таким, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що рішенням від 03.05.2019 (протокол №6) наглядова рада ПрАТ "Полтавський ГЗК" затвердила вочевидь несправедливу вартість акцій, визначену Українською універсальною біржею, як ринкову;
- спосіб захисту, обраний позивачем, прямо передбачений ст.20 Господарського кодексу України та ст.16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК);
- суд відхиляє аргументи відповідача про те, що позовні вимоги мають бути адресовані саме покупцю, тобто компанії FERREXPO АG. Адже, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 15.06.2022 у справі №905/671/19, міноритарний акціонер може звертатися з позовом про визначення суми компенсації, стягнення збитків або неправомірної вигоди як до покупця, так і до його афілійованих осіб чи третіх осіб, які брали участь у придбанні пакету акцій міноритаріїв у процедурі сквіз-аут, кінцевого бенефіціарного власника, а також до емітента. Формальна юридична відокремленість вказаних осіб у цьому випадку не має значення, підлягає застосуванню доктрина "підняття корпоративної завіси";
- вартість акції ПрАТ "Полтавський ГЗК" у сумі 257,26 грн була розрахована порівняльним підходом методом ринку капіталу, передбаченим пунктом 28 Національного стандарту №3. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачі мають право на отримання компенсації за 1 акцію у розмірі 257,26 грн;
- відповідач, хоча і не погодився із вказаним розміром справедливої вартості акції, не надав суду доказів, які б спростували визначену позивачами вартість;
- отже, суд дійшов до висновку про правомірність та обґрунтованість вимог позивачів щодо стягнення з ПрАТ "Полтавський ГЗК" на користь ОСОБА_1 36 823 063,82 грн заборгованості (компенсації), та на користь ОСОБА_2 60 089 877,07 грн заборгованості (компенсації);
- судом встановлено, що строк, в який ПрАТ "Полтавський ГЗК" повинен був викупити у ОСОБА_1 власні акції на підставі вимоги про обов`язковий викуп акцій від 02.05.2019, закінчився 06.06.2019. При цьому обов`язковий викуп акцій повинен був здійснюватися за справедливою вартістю акцій, розмір якої становить 257,256. Тобто, зобов`язання з виплати ОСОБА_1 36 823 063,82 грн та ОСОБА_2 60 089 877,07 грн було прострочено з 06.06.2019. Ураховуючи викладене, позивачі правомірно нарахували відповідачу 3% річних та інфляційні втрати на суми невиконаних зобов`язань за період з 06.06.2019 по 04.06.2022 (день звернення з позовом до суду);
- твердження відповідача щодо спливу позовної давності за заявленими позовними вимогами є безпідставними, оскільки відповідний строк не був пропущений.
7. ПрАТ "Полтавський ГЗК" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: (1) скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 10.04.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 04.09.2025 у справі №917/542/22 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ПрАТ "Полтавський ГЗК" про стягнення грошових коштів; (2) ухвалити у справі №917/542/22 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ПрАТ "Полтавський ГЗК" про стягнення грошових коштів нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог; (3) судові витрати покласти солідарно на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
8. 03.10.2025 ПрАТ "Полтавський ГЗК" звернулось до Верховного Суду з доповненнями до вищезазначеної касаційної скарги.
9. Зі змісту касаційної скарги та доповнення до неї вбачається, що обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ПрАТ "Полтавський ГЗК" зазначає, що:
- (1) відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1983-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах" (далі також Закон №1983-VIII); (2) щодо стягнення на підставі ст.625 ЦК з емітента акцій (в нашому випадку ПрАТ "Полтавський ГЗК") інфляційних втрат та 3% річних;
- суд необґрунтовано відхилив клопотання відповідача про призначення експертизи, необхідної для встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд безпідставно залишив без задоволення клопотання про відкладення розгляду справи; справу в апеляційній інстанції розглянуто неповноважним складом суду (п.1 ч.1 та п.3 ч.3 ст.310 ГПК, що корелюється з п.4 ч.2 ст.287 ГПК);
- суд апеляційної інстанції порушив Конституцію України та Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод щодо проведення судового засідання за відсутності представників відповідача.
10. Скаржник у касаційній скарзі зазначає таке:
- відповідно до висновків Верховного Суду є очевидним, що для визначення ціни обов`язкового продажу акцій - ринкової (справедливої) вартості акцій, необхідно застосувати три підходи, які регламентовані Національним Стандартом №1 та Національним Стандартом №3, а саме: майновий (метод вартості чистих активів і метод оцінки вартості ліквідації), порівняльний (метод ринку капіталу та метод ринкових угод), дохідний (дисконтування грошових потоків або дивідендів). При цьому майновий метод оцінки має бути обов`язково застосований. Однак ні СОД ТОВ "КК "Острів", ні СОД ТОВ "Увекон Харків", ні Експерти Педь І.В., Лісниченко С.В. , Бойко Ю.В. при визначенні вартості акцій не застосували обов`язковий в таких випадках майновий метод (підхід) оцінки;
- суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно відмовили у задоволенні клопотань відповідача про проведення у справі економічної експертизи щодо визначення вартості акцій;
- відмовляючи в задоволенні клопотань відповідача про призначення експертизи, суди першої та апеляційної інстанцій не тільки не встановили в належний та допустимий спосіб вартість 1 акції відповідача у цій справі, а й порушили низку приписів процесуального права;
- позивачами до матеріалів справи надані Звіти суб`єктів оціночної діяльності та Висновок експертів, що викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, в тому числі через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів;
- суди першої та апеляційної інстанцій проігнорували наявність в матеріалах справи взаємосуперечливих доказів (доказів, які були подані позивачами у справі, відповідно до яких вартість 1 акції відповідача у справі коливається від 150,50 грн до 153,81 грн, та доказів, які подані відповідачем у справі, відповідно до яких вартість 1 акції відповідача у справі становить 34,24 грн), а також доказів позивачів, які викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності та відмовили у задоволенні клопотань відповідача про призначення судової економічної експертизи;
- як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції було порушено право на захист відповідача, гарантоване Конституцією України та Європейською конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки розглянуто справу в судових засіданнях без участі відповідача.
11. Скаржник у доповненнях до касаційної скарги зазначає таке:
- Господарський суд Полтавської області та Східний апеляційний господарський суд неправильно застосував п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1983-VIII. В цій частині судові рішення оскаржуються на підставі п.3 ч.2 ст.287 ГПК. Скаржник вважає, що фактично судами першої та апеляційної інстанцій, всупереч висновкам Верховного Суду, які були викладені в постанові від 03.06.2024 у справі №917/542/22, до спірних правовідносин було застосовано ст.65-2 Закону "Про акціонерні товариства", а не п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1983-VIII;
- суди першої та апеляційної інстанцій за основу при визначенні ціни 1 акції ПрАТ "Полтавський ГЗК" помилково взяли вартість, яка визначена у відповіді на сьоме запитання та яка очевидно не є ринковою. При цьому взятий судами до уваги розрахунок не перебачений ні Національним стандартом №1, ні Національним стандартом №3;
- пункт 28 Національного стандарту №3 не передбачає можливість визначення вартості 1 акції шляхом відсоткового співвідношення ринкової вартості 1 акції материнської компанії Ferrexpo PLC до 1 акції ПрАТ "Полтавський ГЗК", який входить до складу групи компаній Ferrexpo та є частиною цієї групи, але, очевидно, не може бути їй рівноцінним;
- відповідаючи на друге питання (стор.110 - 116), експертами проводилося дослідження з визначення вартості 1 (однієї) акції ПрАТ "Полтавський ГЗК" з застосуванням методу ринку капіталу у відповідності до п.28 Національного стандарту №3 та за результатом цього дослідження було зроблено наступний висновок: "…Отже за результатами проведення дослідження не виявлено вихідні дані, необхідні для застосування при оцінці акцій ПрАТ "Полтавський ГЗК" методу ринку капіталу…";
- судами першої та апеляційної інстанцій були порушені вимоги ч.5 ст.310 та ч.1 ст.316 ГПК. В цій частині судові рішення оскаржуються на підставі п.1 ч.2 ст.287 ГПК;
- суди першої та апеляційної інстанцій вищеозначених вимог процесуального законодавства не дотрималися та не врахували наступні висновки (вказівки) Верховного Суду, які були викладені в постанові від 03.06.2024 у справі №917/542/22, а саме:
1) всупереч позиції Верховного Суду, яка була викладена в пунктах 5.21, 5.25, 5.26, фактично до спірних правовідносин було застосовано положення ст.65-2 Закону "Про акціонерні товариства", а не п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1983-VIII, адже судами першої та апеляційної інстанцій до уваги було взято найвищу визначену експертами вартість 1 акції ПрАТ "Полтавський ГЗК" (про що детально було зазначено в розділі 1 цих доповнень до касаційної скарги);
2) судами першої та апеляційної інстанцій в контексті визначення справедливої (а не найвищої) вартості 1 акції ПрАТ "Полтавський ГЗК" не перевірялися правильність визначення інших цін, відмінних від ціни 257,26 грн, яку було взято за основу. Таким чином суди першої та апеляційної інстанцій проігнорували вказівки, які були викладені в пунктах 5.50 - 5.52 постанови;
- Господарським судом Полтавської області та Східним апеляційним господарським судом було порушено вимоги, встановлені статтею 99 ГПК. У цій частині судові рішення оскаржуються на підставі п.1 ч.2 ст.287 ГПК. На переконання скаржника, враховуючи обставини справи та висновки, які викладені в постанові Верховного Суду від 03.06.2024 у справі №917/542/22, суди першої інстанції та апеляційної інстанції з метою з`ясування ринкової вартості однієї акції ПрАТ "Полтавський ГЗК" зобов`язані були призначити експертизу;
- судами першої та апеляційної інстанцій порушено вимоги, встановлені ст.173 ГПК. В цій частині судові рішення оскаржуються на підставі п.1 ч.2 ст.287 ГПК. Скаржник вважає, що відмовляючи в роз`єднанні позовних вимог суди не врахували висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №905/671/19: "…кожен акціонер має індивідуально у спорі з товариством кожен раз доводити ті факти і обставини, які вже були встановлені судом у іншій справі (але не є преюдиціальними через різний суб`єктний склад)…". Скаржник також вказує, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є окремими спорами, що не пов`язані між собою ні підставами виникнення, ні доказами, що підтверджують ці вимоги, а тому, повинні розглядатися окремо;
- при винесенні оскаржуваної постанови Східним апеляційним господарським судом допущені порушення щодо застосування ч.2 ст.625 ЦК. У цій частині судові рішення оскаржуються на підставі п.3 ч.2 ст.287 ГПК. Скаржник вказує, що між ПрАТ "Полтавський ГЗК", з одного боку, та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , з іншого боку, зобов`язальних відносин на момент сплати позивачам вартості їхніх акцій не існувало, адже саме Ferrexpo AG, а не ПрАТ "Полтавський ГЗК" повинно було здійснити оплату. Таким чином, в 2019 році у ПрАТ "Полтавський ГЗК" обов`язку щодо викупу у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 акцій не існувало, а тому висновок суду апеляційної інстанції щодо стягнення відповідних сум є помилковим. Скаржник вважає, що обов`язок компенсувати вартість акцій у емітента виникає лише з набранням законної сили судовим рішенням, у якому суд (за наявності підстав) може встановити як факт наявності підстав для компенсації вартості акції, так і, зрештою, розмір такої компенсації, що, звичайно, ПрАТ "Полтавський ГЗК", до моменту набрання законної сили відповідним судовим рішенням, самостійно не має можливості;
- при винесенні оскаржуваного рішення Господарським судом Полтавської області було порушено принцип рівності, встановлений ст.7 ГПК та принцип змагальності, встановлений ст.13 ГПК. Східний апеляційний господарський суд належної оцінки цьому аргументу не надав. В цій частині судові рішення оскаржуються на підставі п.1 ч.2 ст.287 ГПК. Скаржник вважає, що Господарський суд Полтавської області безпідставно відмовив у задоволенні та/або залишив без розгляду всі клопотання та заяви ПрАТ "Полтавський ГЗК", які стосувалися суті спору. Мотивуючи оскаржувану постанову суд апеляційної інстанції вище зазначеному факту взагалі ніякої правової оцінки не надав, зосередившись на повторному клопотанні від 13.01.2025 про долучення доказу та якому дійсно було надано оцінку в постанові Східного апеляційного господарського суду від 10.07.2025. Натомість, ухвала Господарського суду Полтавської області від 29.10.2024 в апеляційному порядку не переглядалася та оцінки правомірності залишення цього доказу без розгляду Східний апеляційний господарський суд не надавав;
- при винесенні оскаржуваної постанови Східний апеляційний господарський суд порушив вимоги ч.5 ст.236 та ч.4 ст.238 ГПК. У цій частині судові рішення оскаржуються на підставі п.1 ч.2 ст.287 ГПК. Скаржник зазначає, що в оскаржуваній постанові Східний апеляційний господарський суд належним чином не спростував аргументи (доводи) ПрАТ "Полтавський ГЗК" щодо: відсутності у ПрАТ "Полтавський ГЗК" в 2019 році зобов`язальних відносин з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а отже, і відсутності у останніх права вимагати сплати витрат від інфляції та 3% річних; відмови в задоволенні клопотань ПрАТ "Полтавський ГЗК" про роз`єднання позовних вимог; щодо відмови в задоволенні клопотань про призначення експертизи; щодо повернення Звіту з оцінки майна, який підготовлено 29.10.2024 ТОВ "Київська оціночна компанія" без розгляду;
- Східним апеляційним господарським судом було порушено положення Конституції України та Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо проведення судового засідання за відсутності представників відповідача;
- справу в апеляційній інстанції розглянуто неповноважним складом суду. В цій частині постанова Східного апеляційного господарського суду оскаржується на підставі п.4 ч.2 ст.287 ГПК. Скаржник зазначає, що Східним апеляційним господарським судом вимоги процесуального законодавства не було враховано та в період коли з підстав, визначених п.17.12. Перехідних положень ГПК, провадження у справі підлягало обов`язковому зупиненню, провадження з розгляду апеляційних скарг на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 10.04.2025 у справі №917/542/22 не було зупинене, що зумовило сплив станом на 10.07.2025 (дату, на яку було призначене судове засідання) строків з розгляду апеляційних скарг Ferrexpo AG та ПрАТ "Полтавський ГЗК" на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 10.04.2025 у справі №917/542/22. Скаржник вважає, що саме з огляду на цю обставину (сплив строку на розгляд апеляційних скарг Ferrexpo AG та ПрАТ "Полтавський ГЗК") та відпустку судді Хачатрян В.С., яка за результатом аналізу Єдиного державного реєстру судових рішень, ймовірно, знаходилася у відпустці з 02.07.2025 по 12.07.2025, 08.07.2025, було проведено повторний автоматизований розподіл та до складу колегії суддів з розгляду справи №917/542/22 замість судді Хачатрян В.С. було включено суддю Россолова В.В.
12. Верховний Суд постановою від 17.12.2025 касаційну скаргу задовольнив частково, оскаржувані рішення скасував, а справу передав на новий розгляд до Господарського суду Полтавської області, виходячи з такого:
- як вбачається зі змісту розпорядження Східного апеляційного господарського суду від 08.07.2025, проведення повторного автоматизованого розподілу справи не було пов`язано зі спливом строку розгляду апеляційної скарги. Повторний розподіл справи здійснено у зв`язку з перебуванням судді Хачатрян В.С. у відпустці на час повернення матеріалів справи до апеляційного суду із суду касаційної інстанції. Відповідно, для подальшого розгляду справи та прийняття процесуальних рішень склад колегії суддів апеляційного суду мав бути змінений; навіть у разі зупинення апеляційним судом провадження у справі №917/542/22 до закінчення касаційного провадження, після повернення справи до апеляційного суду із суду касаційної інстанції, для вирішення питання щодо його поновлення апеляційний суд мав змінити склад суду, оскільки станом на час повернення справи до апеляційного суду суддя, яка входила до складу суду, на який первісно була розподілена справа №917/542/22, перебувала у відпустці, тому для подальшого розгляду справи та прийняття процесуальних рішень, навіть у такому випадку, склад суду належало змінити; відповідач не зазначає жодної норми, що регулює порядок заміни судді, якому не відповідає наведена зміна складу суду, а також те, що відповідач не заявляв відвід судді Россолову В.В. з наведених підстав під час здійснення апеляційного провадження.
- оскільки відповідно до висновків Верховного Суду боржником за основним зобов`язанням у спірних правовідносинах може бути, зокрема, емітент, пред`явлення позивачами вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних до ПрАТ "Полтавський ГЗК" є обґрунтованим; оскільки у спірних правовідносинах позбавлення міноритарних акціонерів належних їм акцій мало супроводжуватися сплатою таким акціонерам грошових коштів у розмірі їх дійсної ринкової вартості, колегія суддів доходить висновку, що прострочення виконання відповідного зобов`язання настає з дати наступної за днем примусового викупу акцій за заниженою ціною, а не з дати набрання судовим рішенням, яким встановлена дійсна ринкова вартість акцій, законної сили, як помилково зазначає скаржник;
- суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що у спірних правовідносинах наявні підстави для спільного розгляду заявлених у справі вимог, зазначивши, що роз`єднання позовних вимог в даному випадку не сприятиме процесуальній економії часу та швидкому розгляду справ, виконанню завдання господарського судочинства та є недоцільним; відповідно до ч.6 ст.173 ГПК суд, з урахуванням конкретних обставин, має право застосувати їх як у разі дотримання правил об`єднання позовних вимог, так і у випадку їх порушення. Проте вчинення відповідної процесуальної дії є дискрецією господарського суду, яка застосовується (або не застосовується) ним з урахуванням конкретних обставин справи та за власним переконанням, а тому незастосування місцевим судом своїх повноважень по роз`єднанню позовних вимог не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення у будь-якому випадку;
- вирішуючи спір вдруге, суди не виконали вказівок Верховного Суду, що містяться у постанові від 03.06.2024 у цій справі, та не встановили яка вартість 1 простої іменної акції ПрАТ "Полтавський ГЗК" станом на 01.04.2019 може бути визначена як ринкова (справедлива); окрім того, що матеріали справи містять звіти щодо оцінки вартості 1 акції ПрАТ "Полтавський ГЗК" з різним результатом, матеріали справи також містять різні за своїм значенням рецензії на Звіт з оцінки майна за №ЦП/753, який долучено позивачем до матеріалів справи; суд першої інстанції не надав оцінки таким доводам відповідача та поданим на їх обґрунтування доказам, не проаналізував зміст досліджень, які були проведені у справі №917/542/22 та визначали вартість акцій. Суд не перевірив, чи узгоджуються такі висновки між собою, та чи не викликають ці докази обґрунтовані сумніви у їх правильності; відмова суду першої інстанції у клопотанні відповідача про призначення судової експертизи у справі не відповідає вимогам умотивованості судового рішення, встановленим ГПК; під час повторного розгляду справи суди першої та апеляційної інстанції належним чином не з`ясували ключове питання, яке підлягало встановленню у зв`язку вирішенням цієї справи - яка ринкова (справедлива) вартості 1 простої іменної акції ПрАТ "Полтавський ГЗК" станом на 01.04.2019.
Підстави висловлення окремої думки
13. Погоджуючись з більшістю висновків колегії суддів, тим не менше вважаю, що у цій справі не було підстав для направлення справи на новий розгляд.
14. Як вже було зазначено, у постанові від 04.03.2021 у справі №910/2483/18 Верховний Суд уточнив правові висновки щодо застосування статей 8 та 65-2 Закону "Про акціонерні товариства", які містяться у постановах від 16.02.2021 у справі №910/8714/18 та від 17.02.2021 у справі №905/1926/18 таким чином, що:
- при визначенні ринкової (справедливої) вартості акцій оцінці підлягає 1 акція у 100% пакеті акцій (оцінка цілісного майнового комплексу товариства), а не у міноритарному пакеті,
- майновий метод оцінки має бути обов`язвково застосований поряд з іншими методами оцінки;
- не підлягає застосуванню контрольна знижка, передбачена Національним стандартом №1.
- 153,81 грн - із застосуванням доходного підходу;
- 149,65 грн - із застосуванням порівняльного підходу;
- 53,45 грн - із застосуванням балансового методу майнового підходу за формулою, яка передбачена Методикою комплексних експертних досліджень визначення вартості акцій підприємств, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.01.2016, реєстраційний номер 0.1.18 (розділ 3.6 "Визначення вартості акцій за балансовим методом").
17. Подальше відхилення судів попередніх інстанцій від висновків Верховного суду призвело до того, що для розрахунку ринкової (справедливої) вартості акцій були використані (додатково) інші підходи.
18. Зокрема суди при першому розгляді справи вказали таке:
Експертизою визначене розрахункове співвідношення між справедливою вартістю акцій Ferrexpo plc та ПрАТ "Полтавський ГЗК" станом на 01.04.2019, яке складає 274,43%, тобто розрахункова справедлива вартість 1 акції ПрАТ "Полтавський ГЗК" станом на 01.04.2019 складає 274,43% справедливої (біржової) вартості 1 акції Ferrexpo plc, визначеної за даними про останню угоду, укладену 01.04.2019, а за відсутності укладених угод у цей день - з використанням інформації про останню укладену угоду до дати оцінки, на яку визначається курс.
Експертизою на сторінці 217 визначено розрахункове значення справедливої вартості однієї простої іменної акції Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" станом на 01.04.2019, яке дорівнює 257,26 грн (т.7 а.с.217).
При здійсненні розрахунку справедливої ціна обов`язкового продажу акцій ПрАТ "Полтавський ГЗК" станом на 01.04.2019 за одну акцію, було застосовано метод прямої залежності не унормований в Національних стандартах №1 та №3. Позивачі зазначають, що саме цей метод надає можливість визначити вартість відновлення своєї втраченої частки в ПрАТ "Полтавський ГЗК" шляхом придбання акцій Ferrexpo plc, яка є материнською компанією ПрАТ "Полтавський ГЗК", в необхідній кількості.
На момент сквіз-ауту позивач-1 був власником 165 114 акцій ПрАТ "Полтавський ГЗК", позивач-2 був власником 269 442 акцій ПрАТ "Полтавський ГЗК".
Станом на 01 квітня 2019 року:
- 165 114 акцій ПрАТ "Полтавський ГЗК" дорівнювали 453 122 акцій Ferrexpo plc;
- 269 442 акцій ПрАТ "Полтавський ГЗК" дорівнювали 739 430 акцій Ferrexpo plc.
Отже, позивачам для того, щоб зберегти свою частку в ПрАТ "Полтавський ГЗК" треба було купити 453 122 і 739 430 акцій материнської компанії ПрАТ "Полтавський ГЗК", а саме публічної компанії Ferrexpo plc, акції якої торгуються на Лондонській біржі.
Для того, щоб купити 453 122 і 739 430 акцій публічної компанії Ferrexpo plc, позивачі повинні були отримати за свої акції ПрАТ "Полтавський ГЗК" із розрахунку не менше 257,256 грн за одну акцію.
У даному випадку застосовано аналогію закону, а саме аналогію визначення вартості нерухомого майна порівняльним підходом методом одного співвідношення (співставлення), який і є в цьому конкретному випадку методом прямої залежності до визначення вартості цінних паперів.
Згідно Національного стандарту №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року за №1442, розділу "Особливості застосування методичних підходів", пункту 20: "Узгодження отриманих величин вартостей об`єктів порівняння здійснюється за вартістю об`єкта порівняння, яка зазнала найменших коригувань", що є зворотною аналогією методу прямої залежності для визначення вартості цінних паперів компанії через вартість цінних паперів материнської компанії.
Отже, за розрахунками позивачів, справедлива ціна обов`язкового продажу акцій ПрАТ "Полтавський ГЗК" станом на 01.04.2019 за одну акцію дорівнює 257,256 грн.
19. Вважаю, що помилкове застосування судами попередніх інстанцій (1) "розрахункового співвідношення між справедливою вартістю акцій Ferrexpo plc та ПрАТ "Полтавський ГЗК" та (2) Національного стандарту №2 за аналогією могло бути виправлене судом касаційної інстанції, оскільки не потребувало встановлення фактів та оцінки доказів.
20. Переглядаючи цю справу як суд касаційної інстанції, Верховний Суд повинен був лише зменшити суми, які були стягнуті судами на користь позивачів, виходячи зі справедливої ціни обов`язкового продажу акцій 153,81 грн (а не 257,256 грн).
21. Враховуючи кількість акцій, що належала позивачам, та ціну акцій, яку компанія Ferrexpo AG фактично за них сплатила, розмір доплати мав бути розрахований таким чином:
- ОСОБА_1 : справедлива вартість пакету акцій 25 396 184,34 грн (165 114 * 153,81) - вартість пакету акцій, яка сплачена компанією Ferrexpo AG 5 653 503,36 грн = 19 742 680,98 грн;
- ОСОБА_2 : справедлива вартість пакету акцій 41 442 874,02 грн (269 442 * 153,81) - вартість пакету акцій, яка сплачена компанією Ferrexpo AG 9 225 694,08 грн = 32 217 179,94 грн.
22. З огляду на це, вважаю, що Верховний Суд у справі №917/542/22 повинен був змінити мотивувальну та резолютивну частини рішення суду першої інстанції, залишеного без змін судом апеляційної інстанції, і стягнути на користь позивачів зазначену вище різницю між справедливою вартістю акцій та сплаченою позивачам, а також 3% річних та інфляційні втрати відповідно до зробленого розрахунку.
23. Із аналогічних мотивів я вже висловлювала окрему думку у цій же справі, однак щодо постанови Верховного Суду від 03.06.2024, якою було скасовано рішення Господарського суду Полтавської області від 19.09.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.02.2024 та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Окрему думку складено відповідно до ч.3 ст.34 Господарського процесуального кодексу України.
Суддя О. Кібенко