ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2025 року м.Дніпро Справа № 904/3534/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,

при секретарі судового засідання: Логвиненко І.Г.

представники учасників провадження:

від скаржника: Грищенко М.О. (власні засоби);

від арбітражного керуючого: Кондратенко Т.І. (власні засоби);

арбітражний керуючий: Чичва О.С. (в залі суду);

від кредитора (ТОВ «Дніпровський елеватор»): Сидоренко Р.В. (в залі суду);

від кредиторів (ТОВ Цукорпром» і ТОВ «Дніпро-Сіті-Естейт»): Осипов О.О. (в залі суду);

від кредитора (ТОВ «Кам`янське-Естейт»): Пільх А.В. (в залі суду);

інші не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2024 (суддя Мартинюк С.В., повний текст якої підписаний 19.12.2024) у справі №904/3534/24

за заявою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах", м. Дніпро

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаін", м.Дніпро

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2024 у справі №904/3534/24, зокрема, припинено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаін".

Припинено повноваження розпорядника майна арбітражного керуючого Чичви Олега Сергійовича.

Визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Фаін" банкрутом.

Відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 12 місяців, до 10.12.2025.

Ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаін" призначено арбітражного керуючого Чичву Олега Сергійовича.

Господарську діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаін" завершено.

Строк виконання всіх грошових зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаін" встановлено вважати таким, що настав 10.12.2024.

Скасовано арешти, накладені на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.

Не погодившись із зазначеною постановою, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась Дніпровська міська рада, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та відмовити у задоволенні клопотання розпорядника майна ТОВ "ФАІН" Чичви О.С. про визнання ТОВ "ФАІН" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що в протиріч чинному законодавству, усталеній судовій практиці та принципам Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції лише констатував наявність поданого розпорядником майна звіту про проведення процедури розпорядження майном та відповідного рішення зборів кредиторів боржника. Разом з тим поза увагою суду першої інстанції залишилось з`ясування наявності/відсутності звіту розпорядника майна про фінансово-майновий стан боржника з наданням правового аналізу проведеній розпорядником майна процедури, зокрема, здійснення аналізу фінансово-господарського стану боржника; виявленню (за наявності) ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства; організації та проведення разом з боржником інвентаризації майна боржника та визначення його вартості.

Навіть визнаючи у постанові недоліки проведення аналізу фінансово - господарської діяльності арбітражним керуючим, тим самим визнаючи його неповноту та необґрунтованість, суд першої інстанції зазначає, що «... певні недоліки в роботі розпорядника майна, на які вказує Дніпровська міська рада, не спростовують критичної переваги пасивів боржника над його активами, що свідчить про його неплатоспроможність, а відтак і наявність підстав для визнання його банкрутом та переходу до ліквідаційної процедури».

Судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що в порушення приписів ст.12 Кодексу з процедур банкрутства (далі - КзПБ), п.2.2.5 та п.3.2 Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховання банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства від 19.01.2006 №14 арбітражним керуючим при здійснені аналізу фінансово - господарської діяльності боржника не були досліджені навіть правочини, що стали підставою для виникнення кредиторської заборгованості у боржника перед конкурсними кредиторами, вже не кажучи про дослідження правочинів в так званий «підозрілий період».

Арбітражним керуючим не досліджено 38 правочинів, які сформували кредиторську заборгованість перед конкурсними кредиторами станом на дату відкриття провадження у справі про банкрутство. Тобто, в порушення зазначених вище норм права та описовій частини аналізу Арбітражним керуючим не було досліджено в повному обсязі навіть договори, що стали підставою для формування кредиторської заборгованості перед конкурсними кредиторами.

Ураховуючи обмежену та незмістовну кількість документів, які були вибрані для дослідження Арбітражним керуючим, та враховуючи численну кількість не досліджених правочинів, сума яких більше ніж в два рази перевищує загальну суму кредиторських вимог за реєстром кредиторів, можна стверджувати, що арбітражним керуючим Аналіз фінансово - господарського стану Боржника провендений не у відповідності до вимог Методичних рекомендацій. Внаслідок чого використання висновків такого аналізу Господарським судом Дніпропетровської області призвело до прийняття явно незаконного та протиправного рішення.

Враховуючи той факт, що аналіз фінансово - господарського стану Боржника не був здійснений арбітражним керуючим навіть у мінімальному обсязі, є формальним та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, то прийняття на його підставі Господарським судом Дніпропетровської області рішення про перехід до стадії ліквідації є, як мінімум, передчасним та таким, що здійснений з порушенням основоположних принців процедури банкрутства.

При цьому, розпорядником майна взагалі не були ідентифіковані та досліджені правочини, що слугували підставою для виведення грошових коштів з розрахункових рахунків Боржника, їх правову природу та економічну обґрунтованість та доцільність, адже тільки сукупний розмір виведених активів за зобов`язаннями кредиторів становить 21 151 587, 00 грн. Проте, при дослідженні вказаних правочинів та виявлення їх невідповідності вимогам чинного законодавства арбітражний керуючий міг би повернути останні та тим самим збільшити платоспроможність боржника та виявити факти доведення до банкрутства.

Звертає увагу на той факт, що арбітражним керуючим встановлено, що вартість частки, що належить Боржнику у ТОВ «АГРАРНІ ТЕХНОЛОГІЇ УКРАЇНИ» складає суму у розмірі 25 000 000,00 гривень, тобто відповідає її номінальній вартості. Проте, вказане не може відповідати дійсності, адже ТОВ «АГРАРНІ ТЕХНОЛОГІЇ УКРАЇНИ» є власником більш 130 об`єктів нерухомості, сукупна ринкова вартість яких є значно вищою, ніж розмір статутного капіталу товариства, а відтак й вартість такого активу Боржника як частка у статутному капіталі є також значно більше ніж 25 000 000,00 гривень. Тобто, розпорядником майна з метою штучного заниження вартісних показників активів Боржника не досліджено вказаний актив, що додатково підтверджує формальний підхід розпорядника майна при дослідженні фінансово - господарського стану підприємства боржника.

На формальність підходу розпорядника майна при здійснені фінансово - господарського аналізу діяльності Боржника вказує й той факт, що останній при надані оцінку діяльності Боржника використовує виключно фінансову звітність та матеріали справи №904/3534/24, тобто розпорядник майна навіть не намагався об`єктивно встановити наявність чи відсутність ознак доведення до банкрутства та оцінити фінансово - господарський стан підприємства, законність та правомірність правочинів вчинених у так званий «сумнівний період».

У відзиві на апеляційну скаргу Арбітражний керуючий просить постанову суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, зазначив, що зі звітів розпорядника майна про виконану роботу та доданих підтверджуючих документів, вбачається, що в процедурі розпорядження майном було здійснено такі заходи:

- на підставі наказу № 1 від 15.10.2024 директором боржника за участі розпорядника майна проведено інвентаризацію майна боржника, за результатами якої складено акт про виявлення майна боржника загальною балансовою вартістю 28 152 987,48 грн.;

- з метою виявлення майнових активів боржника направлено ряд запитів до реєструючих установ та отримано відповіді, з яких встановлено інформацію про відсутність зареєстрованого за боржником будь-якого майна;

- арбітражним керуючим Чичвою О.С. досліджено фінансово-господарський стан боржника, який викладено у Аналізі фінансово-господарського становища ТОВ "ФАІН" щодо наявності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій щодо банкрутства від 05.12.2024. За результатом проведеного фінансового аналізу фінансово-господарського становища ТОВ «ФАІН» за період 2021, 2022, 2023 років було встановлено ознаки фінансової неспроможності, а саме незадовільність показників, які вказують на ознаки критичної неплатоспроможності. З огляду на дані обставини, було зроблено висновок, відповідно до якого не вбачається за можливе проведення процедури санації боржника за рахунок власних ресурсів підприємства. Крім того, засновники товариства за весь період процедури розпорядження майном не звертались з пропозиціями щодо відновлення платоспроможності, ані до директора товариства, а ні до розпорядника майна. Також, за період процедури розпорядження майном не надходило жодних пропозицій від сторонніх інвесторів щодо фінансового оздоровлення підприємства;

- розпорядником майна арбітражним керуючим Чичвою О.С. здійснено Аналіз договорів Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАІН» від 05 грудня 2024 року, в межах якого досліджено правочини, що були укладені боржником з іншими контрагентами.

Таким чином, в результаті проведеної діяльності розпорядком майна по визначенню фінансово-господарського становища боржника, встановлено перевищення кредиторської заборгованості боржника, яка становить - 42 988 809, 89гри., над вартістю активів, які у загальному розмірі складаюсь 28 152 987,48 грн. та зроблено висновок, що єдиним можливим заходом в процедурі банкрутства Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАІН" (49005, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд.12, ідентифікаційний номер юридичної особи 33639753) є застосування до боржника ліквідаційної процедури.

Доводи апеляційної скарги щодо неповноти здійснення арбітражним керуючим аналізу правочинів боржника не спростовують того факту, що боржник не спроможний виконати свої зобов`язання, задовольнити вимоги кредиторів, а його пасиви значно перевищують активи підприємства.

Як розпоряднику майна, так і кредиторам надано право на будь-якій стадії провадження у справі про банкрутство звертатись до господарського суду із заявами про визнання недійсними правочинів, укладених боржником.

У відзиві на апеляційну скаргу кредитор - ТОВ «Дніпровський елеватор», просить постанову суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, зазначив, що в результаті проведеної діяльності розпорядком майна по визначенню фінансово-господарського становища боржника встановлено перевищення кредиторської заборгованості боржника, яка становить - 42 988 809,89 грн., над вартістю активів, які у загальному розмірі складаюсь 28 152 987,48 грн. та зроблено висновок, що єдиним можливим заходом в процедурі банкрутства ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАІН» є застосування до боржника ліквідаційної процедури.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що за результатами процедури розпорядження майном, на підставі отриманих на запити розпорядника майна відповідей та інвентаризації встановлено, що пасиви боржника перевищують активи, боржник не подавав на розгляд кредиторів плану санації, засновник боржника не надав суду пропозицій чи заперечень щодо переходу до ліквідаційної процедури.

З огляду на вищевикладене, правильними є висновок суду щодо наявності підстав для визнання боржника банкрутом та переходу до ліквідаційної процедури, оскільки боржник неспроможний відновити свою платоспроможність або погасити існуючу заборгованість шляхом запровадження інших судових процедур.

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу кредитор ПрАТ "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" просить постанову суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03.02.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Іванова О.Г. (доповідач), судді - Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи необхідних для розгляду скарги на час надходження скарги, ухвалою суду від 04.02.2025 здійснено запит матеріалів справи №904/3534/24 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

07.02.2025 матеріали справи №904/3534/24 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2025 (колегія суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), судді Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.) відновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2024 у справі №904/3534/24; розгляд справи призначено у судовому засіданні на 21.04.2025.

В судовому засіданні 21.04.2025 оголошено перерву до 21.05.2025, та, в подальшому, до 11.08.2025.

Ухвалою суду від 05.08.2025 провадження у справі щодо розгляду апеляційної скарги Дніпровської міської ради на постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2024 у справі №904/3435/24 зупинено до розгляду Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду касаційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАІН" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський елеватор" на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 26.05.2025 у цій справі та повернення матеріалів справи №904/3534/24 з відповідного суду.

Супровідним листом від 20.08.2025 Верховний Суд повернув матеріали справи до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 03.09.2025 поновлено апеляційне провадження; розгляд справи призначено у судовому засіданні на 23.09.2025.

Під час апеляційного провадження у справі 21.04.2025 скаржником Дніпровською міською радою через систему «Електронний суд» подано клопотання про долучення до матеріалів апеляційної скарги висновку про вартість майна (ретроспективна оцінка) від 26.03.2025, здійснений суб`єктом оціночної діяльності Жировим А.К. (свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №98 від 25.01.2024), виготовленого на замовлення Адвокатського об`єднання «Офіс Персонального обслуговування адвокатської фірми «Династія» (код 42845242).

Також, Дніпровська міська рада просить визнати причини пропуску строку на подання доказів винятковими, оскільки вказаний висновок має доказове значення, а дата його формування свідчить, що Дніпровська міська рада не могла його долучити разом з апеляційною скаргою в силу об`єктивних обставин.

05.08.2025 скаржником Дніпровською міською радою через систему «Електронний суд» подано Додаткові пояснення у справі до яких додано лист Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 23.06.2025 №20360/11083-1-25/15.1, наданий на запит Територіального управління БЕБ у Полтавській області від 14.03.2025 № 08-158вих-25 в порядку п. 7 Наказу Міністерства юстиції України від 10.09.2020 № 3105/5 за результами проведеного Аналізу або складених Висновків про наявність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства ТОВ «ФАІН».

Щодо вищезазначених клопотань Дніпровської міської ради колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи» і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) (такий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14).

Зі змісту клопотання Дніпровської міської ради слідує, що обґрунтовуючи неможливість подання зазначених вище документів до суду першої інстанції, заявник зазначив, що такі докази виготовлено вже після винесення рішення суду першої інстанції.

Господарський процесуальний кодекс допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак неприйнятно, коли суд першої інстанції виніс рішення у справі, а сторони спору просять долучити до матеріалів справи документи, які виготовлені після вирішення справи судом першої інстанції.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому за імперативним приписом частини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції в суді першої інстанції.

З постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2024 про відкриття ліквідаційної процедури у справі № 904/3534/24 про банкрутство ТОВ «ФАІН» вбачається, що у судовому засіданні 10.12.2024 в Господарському суді Дніпропетровської області від Дніпровської міської ради приймало участь 3 (три) представника Ревта Д.Л. , Гриценко М.О., Мернова О.О.

Отже, не зважаючи на те, що Дніпровська міська рада не була учасником справи, оскільки її грошові вимоги перебували на розгляді, Господарський суд Дніпропетровської області залучив та розглянув клопотання Дніпровської міської ради про продовження процедури розпорядження майном. Відмовляючи у задоволені клопотання Дніпровської міської ради про продовження процедури розпорядження, судом було зазначено, що певні недоліки в роботі розпорядника майна боржника, на які вказала Дніпровська міська рада, не спростовує критичної переваги пасивів боржника над його активами.

Одночасно, жоден з представників кредитора Дніпровської міської ради не заявив клопотань про залучення до матеріалів справи будь-яких висновків експерта чи Міністерства юстиції України, так само, як і не заявив клопотання про необхідність отримання подібних висновків або подібних заперечень для вирішення питання відкриття ліквідаційної процедури та визнання боржника банкрутом.

Таким чином, Дніпровською міською радою не доведено винятковості випадку неможливості надання суду першої інстанції копій документів, які ним долучено до вищезазначених клопотань, як не надано і доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі №922/393/18 викладена правова позиція щодо подання доказів до суду апеляційної інстанції. А саме встановлено, що апеляційним судом обґрунтовано відхилене клопотання позивача про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів через те, що цей доказ датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції, тобто це доказ, який взагалі не існував на момент розгляду спору по суті судом першої інстанції.

Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15.

Відповідно до частини восьмої статті 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Звідси, у задоволенні клопотань Дніпровської міської ради про долучення доказів слід відмовити.

В судовому засіданні 23.09.2025 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

ПрАТ "СК "Інгосстрах" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Фаін" на підставі ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою господарського суду від 10.09.2024 відкрито провадження у справі №904/3534/24 за заявою ТОВ "СК "Інгосстрах" про визнання банкрутом ТОВ "Фаін". Введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто сімдесят календарних днів до 27.02.2025. Призначено розпорядником майна боржника - ТОВ "Фаін" арбітражного керуючого Чичву О.С.

07.11.2024 до суду через систему "Електронний суд" від розпорядника майна ТОВ "Фаін" арбітражного керуючого Чичви О.С. надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яким долучено матеріали інвентаризації майна ТОВ "ФАІН" від 15.10.2024.

18.11.2024 постановлено ухвалу за підсумками попереднього судового засідання та призначено підсумкове засідання на 10.12.2024.

Згідно протоколу №1 засідання зборів кредиторів ТОВ "ФАІН" від 05.12.2024 встановлено, що останніми прийнято рішення про звернення до суду із клопотанням про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури; уповноваження на підготовку та подання даного клопотання арбітражного керуючого Чичви О.С.

Згідно протоколу №1 засідання комітету кредиторів ТОВ "ФАІН" від 05.12.2024 встановлено, що останніми прийнято рішення про призначення ліквідатором арбітражного керуючого Чичви О.С.

06.12.2024 до суду від розпорядника майна боржника надійшов звіт за результатами проведення процедури розпорядження майном.

09.12.2024 до суду від розпорядника майна боржника надійшло клопотання про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

10.12.2024 до суду від Дніпровської міської ради надійшло клопотання про продовження процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання.

Оскаржувана постанова господарського суду від 10.12.2024 про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаін" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури мотивована наступним:

- у справі про банкрутство ТОВ "Фаін" встановлено, що визнані судом вимоги кредиторів в загальному розмірі становлять 42 988 809,89 грн., в той час як активи боржника для задоволення вимог становлять 28 152 987,48 грн. відповідно до аналізу фінансово-господарської діяльності боржника станом на 05.12.2024;

- певні недоліки в роботі розпорядника майна, на які вказує Дніпровська міська рада, не спростовують критичної переваги пасивів боржника над його активами, що свідчить про його неплатоспроможність, а відтак і наявність підстав для визнання його банкрутом та переходу до ліквідаційної процедури;

- арбітражний керуючий має право досліджувати питання наявності чи відсутності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства чи приховування стійкої фінансової неспроможності, а також аналізувати правочини Боржника на будь-якій стадії банкрутства боржника;

- до господарського суду у цій справі не надходило інших заперечень окрім Дніпровської міської ради щодо відкриття ліквідаційної процедури та визнання боржника банкрутом.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідно до частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Згідно з частиною першою статті 6 КУзПБ щодо боржника - юридичної особи застосовуються такі судові процедури: розпорядження майном боржника; санація боржника; ліквідація банкрута.

За частиною першою статті 44 КУзПБ під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації). Про призначення розпорядника майна господарський суд постановляє ухвалу.

Відповідно до частин першої, другої статті 49 КУзПБ у підсумковому засіданні суду у процедурі розпорядження майном боржника здійснюється перехід до наступної судової процедури (процедури санації, ліквідації) або закривається провадження у справі. До закінчення процедури розпорядження майном боржника збори кредиторів приймають одне з таких рішень: схвалити план санації та подати до господарського суду клопотання про введення процедури санації і затвердження плану санації; подати до господарського суду клопотання про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. У разі наявності обставин, що не дають зборам кредиторів можливості у встановлені строки прийняти одне з таких рішень, збори кредиторів можуть прийняти рішення про звернення до господарського суду з клопотанням про продовження строку процедури розпорядження майном у межах граничних строків, визначених цим Кодексом.

Частиною третьою статті 49 КУзПБ визначено, що у підсумковому засіданні господарський суд ухвалює одне з таких судових рішень:

- ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном у межах граничних строків, визначених цим Кодексом;

- ухвалу про введення процедури санації та затвердження плану санації у разі схвалення плану санації боржника зборами кредиторів та погодження його забезпеченими кредиторами в порядку, встановленому цим Кодексом;

- постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство.

Отже, саме суд у підсумковому судовому засіданні в залежності від обставин справи визначає наступну судову процедуру щодо боржника та ухвалює судове рішення про її введення.

Тлумачення положень статей 48, 49 КУзПБ свідчить, що господарський суд, проводячи підсумкове засідання у справі про банкрутство, приймає рішення про введення наступної судової процедури щодо боржника, які визначені положеннями статтею 6 КУзПБ, з застосуванням судового розсуду (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 915/1261/16, від 12.10.2021 у справі № 916/3619/19).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими КУзПБ, ГПК України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Наявність рішення зборів кредиторів про перехід до наступної судової процедури і звернення до господарського суду з клопотанням про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури не є саме по собі безумовною підставою для введення господарським судом ліквідаційної процедури боржника. Адже частиною четвертою статті 49 КУзПБ законодавцем надано право суду навіть за відсутності відповідного рішення зборів кредиторів боржника, але за наявності обставин (після закінчення термінів визначених КУзПБ щодо тривалості процедури розпорядження майном, за наявності ознак банкрутства та за відсутності пропозицій щодо санації боржника), прийняти постанову про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури за власною ініціативою (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 918/420/16).

За статтею 1 КУзПБ банкрутство - це визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури; боржник - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав; неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.

У разі неспроможності суб`єкта господарювання через недостатність його майна задовольнити вимоги кредиторів він може бути оголошений за рішенням суду банкрутом (статті 205 Господарського кодексу України).

Таким чином, підставою для визнання боржника банкрутом є недостатність його майна для задоволення вимог кредиторів, що встановлюється судом шляхом зіставлення активів і пасивів боржника. Без встановлення фінансового стану боржника (зазначення конкретних показників, що відображають наявність фінансових ресурсів), наявності чи відсутності майнових активів у нього, за рахунок яких можна продовжити виробничу діяльність з метою погашення кредиторської заборгованості, без перевірки можливості застосування до боржника іншої, ніж ліквідація, судової процедури, висновок про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури є передчасним, адже таке рішення повинно прийматися за наявності належних та допустимих доказів про відсутність можливості відновити платоспроможність боржника та погасити вимоги кредиторів не інакше, як через застосування ліквідаційної процедури (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.03.2023 у справі №910/1800/22, від 13.02.2024 у справі №920/986/22).

На відміну від справ позовного провадження, в яких господарський суд обмежений принципами диспозитивності та змагальності сторін, у справах про банкрутство (неплатоспроможність) судовий контроль є невід`ємною складовою цього провадження (схожий за змістом висновок, викладений у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 911/2043/20).

Отже, боржник визнається банкрутом за умови встановлення господарським судом його неспроможності відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані вимоги кредиторів інакше, як через застосування ліквідаційної процедури.

Під ліквідацією розуміється припинення боржника, визнаного господарським судом банкрутом, з метою здійснення заходів щодо задоволення в порядку КУзПБ вимог кредиторів шляхом продажу його майна.

Відповідно до частини першої статті 58 КУзПБ у випадках, передбачених цим Кодексом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін ухвалює постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру.

Таким чином, на вирішення питання переходу до ліквідаційної процедури впливають, за загальним правилом, три чинники:

- закінчення 170-денного строку, відведеного для стадії розпорядження майном;

- наявність ознак банкрутства;

- наявність рішення зборів кредиторів щодо переходу до ліквідаційної процедури та, відповідно, відсутність пропозицій щодо санації боржника.

Положеннями статті 12 КУзПБ на розпорядника майна покладено обов`язок із здійснення аналізу фінансово-господарської діяльності боржника з метою забезпечення ефективного використання його майнових активів та подальшого застосування щодо нього господарським судом оптимальної судової процедури (санації, мирової угоди чи ліквідації) для задоволення в повному обсязі чи частково вимог кредиторів.

Одними із обов`язків розпорядника майна боржника, визначеними ч. 3 ст. 44 КУзПБ є:

- проведення аналізу фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника;

- виявляти (за наявності) ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, вчинення незаконних дій у разі банкрутства.

Звіт розпорядника майна про фінансово-майновий стан божника повинен містити відомості про активи боржника. Такий звіт має бути предметом розгляду зборів кредиторів (комітету кредиторів), і на його підставі кредитори приймають рішення про введення наступної судової процедури. У подальшому відомості про фінансово-майновий стан боржника (актив) мають бути предметом розгляду в судовому засіданні у справі про банкрутство (див. п. 38.1 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.07.2024 у справі № 904/4261/22).

Верховний Суд неодноразово наголошував, що, визнаючи боржника банкрутом, суд має встановити його неплатоспроможність, тобто недостатність майна для задоволення вимог кредиторів, шляхом здійснення аналізу повноти проведених розпорядником майна заходів, які передбачені в процедурі розпорядження майном, та дослідити надані розпорядником майна належні та допустимі докази на підтвердження повноти проведення процедури розпорядження майном, зокрема, передбаченої у частині третій статті 44 КУзПБ (постанови Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 911/1609/21, від 08.12.2022 у справі № 908/2415/21).

При цьому, суд має з`ясувати актив і пасив боржника та співставити відомості щодо обох величин. Розмір пасиву боржника підлягає визначенню відповідно до затвердженого судом у порядку статті 47 КУзПБ реєстру вимог кредиторів. Відомості про актив боржника має містити звіт розпорядника майна про фінансово-майновий стан боржника. Зазначений звіт має бути предметом розгляду зборів кредиторів (комітету кредиторів), які на його підставі приймають рішення клопотати про перехід до наступної судової процедури.

Тлумачення положень КУзПБ свідчить, що дійсний фінансово-господарський стан боржника у справі про банкрутство встановлюється господарським судом на підставі комплексного дослідження всіх наявних у справі доказів, зокрема й аналізу фінансового стану боржника, подання якого до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, є обов`язком розпорядника майна боржника, визначеним пунктом 5 частини третьої статті 44 КУПБ, що дозволить суду встановити наявність чи відсутність підстав для висновку про платоспроможність боржника (див. висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 908/2755/19, від 23.12.2021 у справі № 924/1155/18, від 25.05.2023 у справі № 902/207/22).

Відсутність аналізу та дослідження дійсного фінансово-господарського стану боржника на момент вирішення питання про запровадження у справі про банкрутство судової процедури ліквідації суперечить норми КУзПБ.

Обов`язок арбітражного керуючого проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника та подавати результати такого аналізу до господарського суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію передбачений також п. 3 ч. 2 ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства.

Слід зазначити, що відповідно до п. 1 Порядку проведення аналізу фінансово-господарського стану суб`єктів господарювання щодо наявності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 10.09.2020 № 3105/5, аналіз фінансово-господарського стану суб`єктів господарювання щодо наявності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства (далі - Аналіз) проводиться згідно з Методичними рекомендаціями щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затвердженими наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 № 14 (у редакції наказу Міністерства економіки України від 26.10.2010 № 1361) (далі - Методичні рекомендації).

Арбітражний керуючий, призначений судом розпорядником майна, проводить Аналіз до проведення перших зборів кредиторів та подає результати Аналізу до господарського суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію.

Пунктами 2, 3 Методичних рекомендацій визначено, що об`єктом аналізу є фінансово- господарський стан підприємств, зокрема фінансові, виробничі та інвестиційні аспекти їх діяльності. Суб`єктами аналізу є власники, органи, уповноважені управляти майном, або особи, які заінтересовані в отриманні інформації щодо діяльності підприємства (державний орган з питань банкрутства, арбітражний керуючий, органи податкової служби, керівництво).

Як вбачається з оскаржуваної постанови, в обґрунтування визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури у справі № 904/3534/24 місцевий господарський суд послався виключно на те, що: «у справі про банкрутство ТОВ "Фаін" встановлено, що визнані судом вимоги кредиторів в загальному розмірі становлять 42 988 809,89 грн., в той час як активи боржника для задоволення вимог становлять 28 152 987,48 грн. відповідно до аналізу фінансово-господарської діяльності боржника станом на 05.12.2024».

Отже, з оскаржуваної постанови слідує, що суд першої інстанції дослідив активи, пасиви та фінансові показники Боржника лише на підставі аналізу фінансово-господарської діяльності боржника - ТОВ «Фаін» проведеного арбітражним керуючим Чичвою О.С., що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Разом з тим, визнаючи боржника банкрутом, суд має виходити з того, що аналіз фінансово-господарської діяльності - це процес, з якого оцінюється минуле і поточне фінансове становище підприємства.

Аналіз фінансово-господарської діяльності підприємства носить комплексний характер внаслідок обґрунтування рівня параметрів, дає об`єктивну і точну картину його фінансових результатів, ефективність використання економічних ресурсів і величини виробничого потенціалу.

Дуже часто за своєю формою аналіз фінансово-господарської діяльності підприємства є аналізом показників, тобто характеристик господарської діяльності економічної одиниці. Термін «система показників» широко поширений в економічних дослідженнях. Аналітик у відповідності з певними критеріями відбирає показники, формує з них систему, проводить її аналіз. Комплексність аналізу вимагає використання в роботі цілих систем, а не окремих показників.

Банкрутство найчастіше є результатом одночасного негативного впливу на суб`єкт господарювання зовнішніх і внутрішніх факторів.

До зовнішніх факторів відносяться економічні, політичні, демографічні умови, розвиток науки і техніки, недосконалість і громіздкість вітчизняного законодавства, посилення міжнародної конкуренції.

До внутрішніх факторів належать дефіцит власних оборотних коштів, недосконалість визначення фактичної ціни реалізації продукції, неефективність довгострокових фінансових вкладень, відсутність договірної дисципліни, значна питома вага незавершених капіталовкладень у структурі активів, зростання дебіторської і кредиторської заборгованості та ін.

Аналіз фінансового стану підприємства показує, по яких напрямках треба вести фінансово-господарську діяльність, дає можливість виявити найбільш важливі аспекти і слабкі позиції у фінансовому стані підприємства.

При цьому, велике значення має той факт, що встановлення факту наявності неспроможності повинно бути здійснено через призму верховенства права, шляхом аналізу повноти проведених розпорядником майна заходів, що передбачені у процедурі розпорядження майном, а не тільки користуватись відомостями відображеними в балансах підприємства. Так, необхідно здійснювати аналіз виникнення заборгованості та її правову природу, даний аналіз здійснюється з врахуванням презумпції сумнівності правочинів та майнових дій боржника при дослідженні угод боржника, які укладені з боржником за три роки до порушення провадження у справі про банкрутство.

В той же час, всупереч чинному законодавству, усталеній судовій практиці та принципам господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції лише констатував наявність поданого розпорядником майна звіту про проведення процедури розпорядження майном та відповідного рішення зборів кредиторів боржника. Разом з тим, поза увагою суду першої інстанції залишилось з`ясування наявності/відсутності звіту розпорядника майна про фінансово-майновий стан боржника з наданням правового аналізу проведеній розпорядником майна процедурі, зокрема, здійснення аналізу фінансово-господарського стану боржника; виявленню (за наявності) ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства; організації та проведення разом з боржником інвентаризації майна боржника та визначення його вартості.

Навіть визнаючи у постанові недоліки проведення аналізу фінансово - господарської діяльності арбітражним керуючим, тим самим визнаючи його неповноту та необґрунтованість, суд першої інстанції зазначив, що «... певні недоліки в роботі розпорядника майна, на які вказує Дніпровська міська рада, не спростовують критичної переваги пасивів боржника над його активами, що свідчить про його неплатоспроможність, а відтак і наявність підстав для визнання його банкрутом та переходу до ліквідаційної процедури».

У постанові Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №904/5749/19 наведені наступні правові висновки:

«... Системний аналіз норм КУзПБ та Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України 19.01.2006 № 14 (у редакції наказу Міністерства економіки України 26.10.2010 № 1361), дає підстави для висновку, що виявлення господарським судом у підсумковому засіданні ознак неплатоспроможності боржника відбувається на підставі дослідження та правової оцінки доказів, що містяться у матеріалах справи, зокрема Звіту розпорядника майна про фінансово-майновий стан божника, фінансової звітності боржника (балансу підприємства (звіту про фінансовий стан), звіту про фінансові результати, звіту про рух грошових коштів) тощо.

Звіт розпорядника майна про фінансово-майновий стан божника має містити відомості про актив боржника; такий звіт має бути предметом розгляду зборів кредиторів (комітету кредиторів), на підставі якого кредитори приймають рішення про введення наступної судової процедури, у подальшому відомості про фінансово-майновий стан боржника (актив) мають бути предметом розгляду у судовому засіданні у справі про банкрутство.».

Заслуговують на увагу й висновки наведені у постановах Верховного Суду від 13.02.2024 у справі №916/2740/21, від 02.07.2024 у справі №904/1938/22, де зазначено, що «Відомості про актив боржника має містити звіт розпорядника майна про фінансово-майновий стан боржника. Зазначений звіт має бути предметом розгляду зборів кредиторів (комітету кредиторів), які на його підставі приймають рішення клопотати про перехід до наступної судової процедури.».

Виносячи оскаржувану постанову від 10.12.2024 про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаін" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, господарський суд прийшов до висновку, що Аналіз фінансово-майнового стану божника показав, що Боржник знаходиться в стані надкритичної неплатоспроможності та має незадовільну структуру балансу.

До такого висновку господарський суд прийшов з огляду на те, що розмір вимог кредиторів до ТОВ "Фаін" складає 42 988 809,89 гривень. Проведена інвентаризація активів ТОВ "Фаін" дала можливість визначити вартість активів останнього в сумі 28 152 987,48 грн. Аналіз активу та пасиву ТОВ "Фаін" свідчить про дефіцит активів Боржника для задоволення вимог кредиторів.

Колегія суддів не погоджується із встановленою господарським судом вартістю активів Боржника в сумі 28 152 987,48 грн., та, як наслідок, із висновком суду про дефіцит активів Боржника для задоволення вимог кредиторів, з огляду на наступне.

Показник активів Боржника у розмірі 28 152 987,42 грн визначений арбітражним керуючись як сукупність 25 000 000,00 грн (бухгалтерської балансової вартості необоротного активу - 4,9392% частки статутного капіталу ТОВ «АГРАРНІ ТЕХНОЛОГІЇ УКРАЇНИ») та 3 152 987,42 грн. (балансової вартості дебіторської заборгованості).

В свою чергу, відповідно до приписів п. 4 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти», затвердженого НП(С)БО 13 «Фінансові інструменти», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2001 №559, фінансові інвестиції - активи, які утримуються підприємством з метою збільшення прибутку (відсотків, дивідендів тощо), зростання вартості капіталу або іншої вигоди для інвестора.

Аналогічне визначення наводиться й у п.4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 2 «Баланс», затвердженого наказом Мінфіну України від 31.03.1999 № 87 (далі - П(С)БО №2).

Положення пп.14.1.81 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України надають дефініцію поняття фінансових інвестицій, як господарські операції, що передбачають придбання корпоративних прав, цінних паперів, деривативів та/або інших фінансових інструментів.

Відповідно до вимог чинних національних стандартів бухгалтерського обліку фінансові інвестиції в бухгалтерському обліку класифікуються так.

Залежно від передбачуваного терміну утримання:

- поточні, тобто фінансові інвестиції на строк, що не перевищує одного року, і які можуть бути вільно реалізовані у будь-який момент (крім інвестицій, які є еквівалентами грошових коштів) (п. 33 ПБО 2). Відображаються за статтею «Поточні фінансові інвестиції» у розділі II «Оборотні активи» Балансу;

- довгострокові, тобто фінансові інвестиції на період більше одного року, а також усі інвестиції, які не можуть бути вільно реалізовані у будь-який момент (п. 17 П(С)БО №2). Відображаються за статтею «Довгострокові фінансові інвестиції» у розділі I «Необоротні активи» Балансу.

Отже, з системного аналізу вищевикладеного вбачається, що фінансові інвестиції в залежності від передбаченого терміну утримання будуть відноситись або до довгострокових фінансових інвестицій у складі необоротних активів або до поточних фінансових інвестицій у складі оборотних активів.

В свою чергу, Боржником за підсумками 2023 року подано спрощену фінансову звітність згідно додатку 2 до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 «Спрощена фінансова звітність», затверджена наказом Міністерства фінансів України (далі - П(С)БО №25). Відповідно до п.1.2 Розділу ІІІ якого, у статті «інші необоротні активи» наводяться суми інших необоротних активів, в тому числі довгострокові фінансові інвестиції. Інші необоротні активи визначаються за первісною вартістю.

При цьому, приписами п.1.6 Розділу ІІІ П(С)БО №25 закріплено, що у статті «Інші необоротні активи» наводяться суми активів, які не включені до інших розділів «оборотні активи», зокрема, поточні фінансові інвестиції.

Згідно даних фінансової звітності ТОВ «ФАІН» за 2023 рік балансова вартість фінансової інвестиції складає 25 000 000,00 грн. (рядок 1090 балансу «інші необоротні активи»).

Таким чином, з аналізу фінансової звітності ТОВ «ФАІН» вбачається, що Боржником віднесено придбану частку у статутному капіталі ТОВ «АГРАРНІ ТЕХНОЛОГІЇ УКРАЇНИ» до довгострокових фінансових інвестицій у складі необоротних активів.

В свою чергу, згідно положень п.7 Розділу І П(С)БО №25, мікропідприємства можуть обліковувати необоротні активи виключно за первісною вартістю без урахування зменшення корисності та переоцінки до справедливої вартості. Тобто, вартість частки у статному капіталі ТОВ «АРГАРНІ ТЕХНОЛОГІЇ УКРАЇНИ» у розмірі 25 000 000,00 грн. відповідає саме первісній вартості.

Відповідно до даних Акту інвентаризації наявності фінансових інвестицій №7 від 15.10.2024 за даними бухгалтерського обліку номінальна вартість фінансових інвестицій складає 25 000 000,00 грн., балансова вартість складає 25 000 000,00 грн.

Питома вага фінансових інвестицій в складі необоротних активів за підсумками 2023 року відповідно до даних фінансової звітності ТОВ «ФАІН» складає 100%, а питома вага фінансових інвестицій у складі загальних активів за підсумками 2023 відповідно до даних фінансової звітності Боржника складає 89%.

Приписами абз.10 п.2.2.1. «Аналіз необоротних активів» Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України 19.01.2006 № 14 (далі - Методичні рекомендації), у разі коли загальна вартість необоротних активів підприємства становить у структурі балансу понад 50 відсотків, здійснюється ринкова оцінка основних засобів та нематеріальних активів, вартість яких перевищує один відсоток загальної вартості таких активів.

Згідно Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку №7 «Основні засоби» (далі - П(С)БО №25), первісна вартість - історична (фактична) собівартість необоротних активів у сумі грошових коштів або справедливої вартості інших активів, сплачених (переданих), витрачених для придбання (створення) необоротних активів.

В свою чергу, ринкова вартість фінансової інвестиції це сума, яку можна отримати від продажу фінансової інвестиції на активному ринку (п.3 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 12 «Фінансові інвестиції», затверджені наказом Міністерства фінансів від 26.04.2000 №91 (далі - П(С)БО №12).

При цьому, ринкова вартість та первинна вартість не є рівнозначними чи замінними показниками та можуть значно відрізнятись один від одного.

Таким чином, оскільки загальна вартість необоротних активів Боржника у структурі балансу становить понад 50 відсотків (фактично 89%), в тому числі питома вага довгострокових фінансових інвестицій у вигляді частки в статутному капіталі ТОВ «АРГАРНІ ТЕХНОЛОГІЇ УКРАЇНИ», то відповідно до абз. 10 п. 2.2.1. Методичних рекомендацій розпорядник майна мав здійснювати саме ринкову оцінку таких основних засобів та нематеріальних активів, вартість яких перевищує один відсоток загальної вартості таких активів.

З вищевикладеного вбачається, що в порушення приписів абз. 10 п.2.2.1. Методичних рекомендацій арбітражним керуючим не здійснено проведення оцінки ринкової вартості фінансових інвестицій, а відтак висновок сформований Господарським судом Дніпропетровської області щодо розміру вартості активів ТОВ «ФАІН» є хибним.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про хибність висновку господарського суду щодо вартості активів Боржника в розмірі 28 152 987,48 грн, оскільки такий висновок сформовано внаслідок неналежного виконання розпорядником майна ТОВ "Фаін" покладених на нього обов`язків щодо проведення інвентаризації та фінансового аналізу боржника.

Колегія суддів зауважує, що якщо бізнес не приносить стабільного прибутку, оцінка вартості корпоративних прав розраховується як різниця між вартістю активів підприємства та його зобов`язань. Однак, потрібно розуміти, що мова йде не про балансову вартість таких активів, як основні засоби, а про їх ринкову вартість, яку визначає оцінювач.

Оскільки в ході проведення розрахунку вартості підприємства оцінювач окремо визначає ринкову вартість кожного активу, що фігурує у балансі, то висновки суду та розпорядника майна про наявність у ТОВ "Фаін" активів лише на суму 28 152 987,48 грн (балансова вартість 4,9392% частки у статутному капіталі ТОВ «АРГАРНІ ТЕХНОЛОГІЇ УКРАЇНИ» - 25 000 000,00 грн та 3 152 987,42 грн. - балансова вартість дебіторської заборгованості) є передчасною.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що в порушення приписів ст.12 Кодексу з процедур банкрутства, п.2.2.5 та п.3.2 Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховання банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства від 19.01.2006 №14 арбітражним керуючим при здійснені аналізу фінансово - господарської діяльності боржника не були досліджені навіть правочини, що стали підставою для виникнення кредиторської заборгованості у боржника перед конкурсними кредиторами, вже не кажучи про дослідження правочинів в так званий «підозрілий період».

Так, відповідно до таблиці договорів наведених на стр. 3-20 Аналізу фінансово - господарської діяльності арбітражним керуючим надано оцінку наступним договорам:

1. Договір надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 21.09.2023, укладеного з ТОВ «АГРАРНІ ТЕХНОЛОГІЇ УКРАЇНИ». Вказаний договір став підставою для кредиторських вимог Ініціюючого кредитора;

2. Договір купівлі - продажу (відступлення) частини частки у статутному капіталі від 18.08.2023, укладеного з ТОВ «ДНІПРО-СІТІ-ЕСТЕЙТ»;

3. Договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 25.11.2020, укладеного з ТОВ «ПРИВАТОФІС». Вказаний договір став підставою для кредиторських вимог ТОВ «ДНІПРОВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР»;

4. Договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 24.02.2021, укладеного з ТОВ «ПРИВАТОФІС». Вказаний договір став підставою для кредиторських вимог ТОВ «ДНІПРОВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР»;

5. Договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 30.03.2021, укладеного з ТОВ «ПРИВАТОФІС». Вказаний договір став підставою для кредиторських вимог ТОВ «ДНІПРОВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР»;

6. Договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 24.04.2023, укладеного з ТОВ «ЦУКОРПРОМ».

Отже, як вбачається з досліджуваного Аналізу, інших правочинів Арбітражним керуючим, що були вчинені у так званий спірний період досліджено не було.

В свою чергу, відповідно до ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2024, останнім визнано кредиторські вимоги ТОВ «АГРАРНІ ТЕХНОЛОГІЇ УКРАЇНИ» у розмірі 13 107 978,68 грн., що сформувались за договорами про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 04.05.2023, від 29.05.2023, від 19.06.2023, від 23.06.2023, від 04.07.2023, від 14.07.2023, від 19.07.2023, від 21.07.2023, від 01.08.2023, від 15.08.2023, від 29.08.2023, від 19.09.2023, від 26.09.2023, від 03.11.2023, від 07.11.2023, від 17.11.2023, від 11.12.2023, від 04.01.2024, від 05.01.2024, від 12.01.2024, від 02.02.2024, від 19.03.2024, від 04.04.2024, від 29.04.2024, від 02.05.2024, від 17.05.2024, від 04.06.2024, від 19.06.2024, від 04.07.2024, від 19.07.2024, від 02.08.2024, від 03.09.2024.

Також, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2024 визнано кредиторські вимоги ТОВ «ГРАДОЛЮКС» у розмірі 2 060 608, 65 грн., що сформувались з договору позики.

Відповідно до Акту інвентаризації розрахунків з дебіторами та кредиторами від 15.10.2024 №4, який був поданий Арбітражним керуючим до Господарського суду Дніпропетровській області, Боржник декларує наявність станом на 15.10.2024 кредиторську заборгованість перед ТОВ «ЛЕГІОН-ЩИТ» () у розмірі 5 586 608,65 грн., а також заборгованість перед ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у розмірі 292,00 грн., ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) у розмірі 9 016,00 грн., ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) 12 334,94 грн., ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) у розмірі 17 380,66 грн.

З зазначеного вбачається, що арбітражним керуючим не досліджено 38 правочинів, які сформували кредиторську заборгованість перед конкурсними кредиторами станом на дату відкриття провадження у справі про банкрутство. Тобто, в порушення зазначених вище норм права та описовій частини аналізу Арбітражним керуючим не було досліджено в повному обсязі навіть договори, що стали підставою для формування кредиторської заборгованості перед конкурсними кредиторами.

При цьому, при дослідженні фінансової звітності за 2021 - 2023 роки можна встановити, що Арбітражним керуючим також не досліджені правочини, що сформували за підсумками 2021 року кредиторську заборгованість у розмірі 13 251 700, 00 грн. (рядок балансу 1690), за підсумками 2022 року кредиторську заборгованість у розмірі 15 253 000,00 грн. (рядок балансу 1690), за підсумками 2023 року кредиторську заборгованість у розмірі 26 681 700,00 грн. (рядок балансу 1690).

Тобто, не досліджено та не надано оцінку правочинам, що сформували кредиторську заборгованість як мінімум на суму 55 186 400,00 грн., це ще не говорячи про кредиторські зобов`язання, які могли виникати та бути погашеними протягом одного фінансового року, тобто в період з 01.01.2021 по 30.12.2021, з 01.01.2022 по 30.12.2022, з 01.01.2023 по 30.12.2023 та внаслідок цього не знайти своє відображення у фінансовій звітності.

Враховуючи той факт, що протягом 2021 - 2023 років, Боржником не здійснювалась господарська діяльність, а єдиним доходом від реалізації товарів, робіт чи послуг за вказаний період було відчуження основних засобів у 2023 році, про що свідчать рядок 1095 балансу за 2023 рік та рядки 2280 та 2285 звіту про фінансовий результат за 2023 рік та ураховуючи той факт, що на початок та кінець фінансових років на розрахункових рахунках боржника було не більше 3 000,00 грн., Арбітражний керуючий мав би та був зобов`язаний дослідити правову природу правочинів у період з 2021 по 2024 рік, за якими здійснювались перерахування грошових коштів отриманих від контрагентів у розмірі не менше 110 958 131,00 грн.

Також, при дослідженні фінансової звітності за 2021 - 2023 роки можна встановити, що Арбітражним керуючим взагалі не досліджені правочини, що сформували за підсумками 2022 року дебіторську заборгованість у розмірі 3 139 200, 00 грн. (рядок балансу 1155), за підсумками 2023 року кредиторську заборгованість у розмірі 3 142 800,00 грн. (рядок балансу 1155), а також правочини з ТОВ «ЛЕГІОН-ЩИТ» (), що сформували дебіторську заборгованість станом на 15.10.2024 у розмірі 3 139 260,00 грн.

Ураховуючи обмежену та незмістовну кількість документів, які були вибрані для дослідження Арбітражним керуючим, та враховуючи численну кількість не досліджених правочинів, сума яких більше ніж в два рази перевищує загальну суму кредиторських вимог за реєстром кредиторів, можна стверджувати, що арбітражним керуючим Аналіз фінансово - господарського стану Боржника був проведений не у відповідності до вимог Методичних рекомендацій.

Внаслідок чого використання лише висновків такого Аналізу господарським судом без дослідження та правової оцінки інших доказів, що містяться у матеріалах справи, зокрема, звітів про фінансові результати, звітів про рух грошових коштів, правочинів, тощо, призвело до прийняття передчасного рішення.

До того ж, колегія суддів звертає увагу, що при аналізі договорів, які були зазначені в таблиці договорів, єдиним аргументом арбітражного керуючого щодо доцільності укладення чисельних договорів про надання поворотної фінансової допомоги зазначено: що вказані договори: «...були направлені на залучення коштів для здійснення подальшої господарської діяльності...».

Однак, тільки цей єдиний аргумент арбітражного керуючого спростовується фінансовою звітністю боржника за 2021 - 2023 роки, згідно якої підприємство взагалі не здійснювало господарську діяльність.

При цьому, арбітражний керуючий на виконання положень Методичних рекомендацій не досліджував та не встановлював в порушення приписів ст.12 КзПБ економічну доцільність та обгрунтованість вчинених правочипів.

Крім того, відповідно до п.3.2 Методичних рекомендацій, визначення ознак дій з доведення до банкрутства здійснюється за період, що починається за три роки до дати порушення справи про банкрутство, у разі наявності ознак неправомірних дій відповідальних осіб боржника, що призвели до його стійкої фінансової неспроможності, у зв`язку з чим боржник був не в змозі задовольнити в повному обсязі вимоги кредиторів або сплатити обов`язкові платежі.

Під час визначення ознак дій з доведення до банкрутства заповнюється таблиця 26 «Показники для виявлення ознак дій з доведення до банкрутства».

Так, згідно показників для виявлення ознак дій з доведення до банкрутства за даними аналізу фінансово - господарського стану ТОВ «ФАІН» вбачається, що деякі показники станом 31.12.2023 є гіршими, ніж показники станом на 31.12.2021. При цьому, арбітражним керуючим не здійснено взагалі аналіз деяких показників. Так, останнім не досліджувались ціни, зазначені в договорах, вигідність правочинів для підприємства та не визначались показники майна, що знаходились у Боржника станом на початок порівняльного періоду.

В свою чергу, у разі встановлення, що вищезазначені показники погіршилися протягом періоду, який аналізується, з`ясовується причина погіршення цих показників шляхом перевірки фінансово-господарських договорів підприємства.

Економічними ознаками дій з доведення до банкрутства може вважатися такий фінансово-економічний стан боржника, коли виконання умов договорів призвело до погіршення показників оцінки його фінансового стану, зокрема:

- підписання завідомо невигідних для підприємства (у тому числі фіктивних) договорів; необґрунтованої виплати грошових коштів, необґрунтованої передачі третім особам майна;

- прийняття нераціональних управлінських рішень, які негативно впливають на виробничу, торговельну, іншу статутну діяльність підприємства, що призводить до фінансових збитків та втрат;

- заплутування звітності, знищення документів або інформації, унаслідок чого неможлива ефективна робота підприємства, тощо.

Крім того, необхідно проаналізувати заходи, ужиті керівництвом підприємства, щодо стягнення заборгованості (повнота та своєчасність проведеної претензійно-позовної роботи) та своєчасності розв`язання проблем у виробничому процесі, тощо.

Навмисне погіршення фінансово-господарського стану підприємства можна визначити за такими основними ознаками:

- зменшення розміру, приховування та заниження оцінки майна, яке знаходиться у розпорядженні підприємства;

- штучне збільшення розміру кредиторської та дебіторської заборгованості;

- продаж задіяних у виробничо-господарській діяльності основних засобів (особлива увага приділяється договорам відчуження майна або оренди майна, зокрема перевіряється відповідність ціни реалізації ринковій та наявність дозволу на вказані операції органу, уповноваженого управляти майном);

- продаж товарів (робіт, послуг), які виготовляє підприємство, за ціною, нижчою за собівартість, без належних економічних підстав (наприклад, регульована ціна реалізації, яка корегується за рахунок коштів державної підтримки; продаж за передоплатою; тимчасове зниження ціни в рекламних цілях; продаж морально застарілої продукції; продаж продукції, що не користується попитом; продаж товарних залишків готової продукції для перепрофілювання або запуску нового виробництва; продаж товарних залишків (сезонної продукції) у зв`язку із закінченням сезону тощо);

- у разі збиткової діяльності підприємства спрямування отримуваних грошових засобів та інвестицій на закупівлю товарів, робіт, послуг, безпосередньо не задіяних у виробничо-господарській діяльності.

В свою чергу, господарський суд не здійснив належну перевірку відсутності ознак фіктивного банкрутства Боржника, доведення його до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, тощо з огляду на детальний аналіз фінансового стану Боржника, підстав виникнення у нього такої заборгованості перед кредиторами, що критично перевищує розмір його активів, зокрема внаслідок навмисних дій певних осіб, що сприяли виникненню кризової ситуації, її розвитку і переходу в стадію банкрутства, пов`язаних із заволодінням коштами або майном Боржника, виведенням активів чи збільшенням кредиторської заборгованості без наміру її погашення, нездійсненням ними стягнення дебіторської заборгованості тощо.

При цьому, без належного дослідження викладених обставин, виявлення яких є обов`язком розпорядника майна згідно з частиною 3 статті 44 КУзПБ, не можна визнати повним виконання функцій судового контролю у даній справі про банкрутство, зокрема щодо перевірки повноти здійснення розпорядником майна аналізу фінансово-господарського стану Боржника тощо.

Вказане підтверджується тим, що арбітражним керуючим не проведено:

- дослідження правочинів, на підставі яких здійснювалось вибуття активів та ділова мета, які можуть у своїй сукупності свідчити про наявність економічних однак доведення до банкрутства;

- дослідження правочинів, на підставі яких була сформована дебіторська заборгованість та не визначено її дійсний розмір;

- оцінку ефективності та необхідності спрямування отриманих грошових коштів на інвестиції, що напряму не стосуються господарської діяльності товариства;

- оцінку цільового використання запозичених коштів у розмірі 110 958 131,00 грн. та причини збільшення запозичення грошових коштів на 12 460 тис. грн у 2023 році порівняно з 2022 роком;

- оцінку наявним обтяженням та не вчиненню дій спрямованих на виявлення заставних кредиторів.

До того ж, аналіз фінансово - господарського стану Боржника проведено без урахування банківських виписок, статуту Боржника, документів бухгалтерського обліку та податкової звітності, що свідчить про формальність проведеного аналізу.

При цьому, відповідно до приписів п.3 ч.2 ст.12 КУзПБ, арбітражний керуючий зобов`язаний, зокрема, проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника та подавати результати такого аналізу до господарського суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію.

В порушення п.3 ч.2 ст.12 КУзПБ арбітражним керуючим не долучено документів, що підтверджують відповідну інформацію відображену в аналізі фінансово- господарського стану.

З вищевикладеного вбачається, що в оскаржуваній постанові відсутні посилання на дослідження місцевим господарським судом документів, на підставі яких зазначений звіт та аналіз виконані, щодо відповідності викладених у них відомостей вказаному висновку розпорядника майна з урахуванням того, що за вимогами ст.86 ГПК жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, кожен доказ має бути безпосередньо досліджений та оцінений судом з точки зору його належності, допустимості, достовірності як окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами.

Господарський суд першої інстанції також не дослідив, чи здійснена розпорядником майна інвентаризація майна Боржника, якими доказами підтверджені відомості такої інвентаризації та чи відповідає вона нормам Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 №879.

В оскаржуваній постанові також відсутні посилання на з`ясування обставин щодо вжиття розпорядником майна заходів із виявлення наявності чи відсутності в Боржника рухомого та нерухомого майна, цінних паперів, об`єктів інтелектуальної власності тощо, у тому числі шляхом направлення запитів до відповідних органів та отримання відповідей на такі запити на момент складання звіту та ухвалення постанови.

Ухвалюючи постанову про визнання Боржника банкрутом та відкриваючи ліквідаційну процедуру, господарський суд першої інстанції належним чином не з`ясував наявність ознак неплатоспроможності Боржника, оскільки безпосередньо не дослідив відповідно до вимог господарського процесуального законодавства докази, які підтверджують розмір та співвідношення активу і пасиву Боржника, зокрема, згідно з відомостями бухгалтерського обліку та фінансової звітності, з наданням оцінки обставинам повноти відображення зобов`язань, їх документального підтвердження тощо.

Відтак, з наведеного вбачається, що в порушення вимог КУзПБ, вирішуючи питання про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури, місцевий господарський суд лише констатував наявність поданого розпорядником майна звіту про проведення процедури розпорядження майном та відповідного рішення зборів кредиторів боржника.

За таких умов, господарським судом було неналежно та недостатньо досліджено обставини справи, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для її правильного вирішення, відтак постанова суду першої інстанції про визнання боржника банкрутом та введення ліквідаційної процедури є передчасною.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про припинення процедури розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаін" та відкриття ліквідаційної процедури, в зв`язку з чим оскаржувану постанову слід скасувати, прийняти нове рішення у справі, яким справу повернути до Господарського суду Дніпропетровської області на стадію розпорядження майном боржника для подальшого розгляду.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2024 у справі №904/3534/24 - задовольнити.

Постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2024 у справі №904/3534/24 - скасувати.

Справу повернути до Господарського суду Дніпропетровської області на стадію розпорядження майном боржника для подальшого розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 26.01.2026.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков