ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2025 р. Справа№ 910/1599/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Отрюха Б.В.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання Макухи О.А.,

представників АБ "Укргазбанк" адвоката Валенка А.С., адвоката Валенко К.П.,

представника ТОВ "Нордікстіл" адвоката Сільченко Т.А.,

представника ТОВ "Метінвест-СМЦ" адвоката Зінченка М.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нордікстіл"

на ухвалу попереднього засідання Господарського суду міста Києва

від 06.10.2025 (повний текст підписано 30.10.2025, суддя Омельченко Л.В.)

у справі № 910/1599/25

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нордікстіл"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хеві метал" (код 41890949)

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/1599/25, окрім інших, визнано кредиторами боржника:

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії на загальну суму 14076222,62 грн, з яких: 6056 грн - судовий збір (перша черга); 4070166,62 грн - основний борг (четверта черга);

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" на загальну суму 45228827,91 грн, з яких: 4844,80 грн - судовий збір (перша черга); 7379622,76 грн - основний борг (четверта черга), 37844360,35 грн - штраф, пеня (шоста черга);

- Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" на загальну суму 593902661,44 грн, з яких: 6056 грн - судовий збір (перша черга), 453182300 грн - грошові вимоги, забезпечені заставою майна; 140720361,44 грн - основний борг ( четверта черга).

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, 10 листопада 2025 року ТОВ "Нордікстіл" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 в частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії, Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ", Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк".

Доводи апеляційної скарги в частині грошових вимог ТОВ "Газорозподільні мережі України" зводяться до того, що між сторонами існує спір про право, оскільки боржником в судовому порядку (справа №910/1599/25 (910/2206/25)) оскаржені рішення та Акт про порушення №100032 від 14.01.2025, складеного по споживачу ТОВ "Хеві метал" і донарахування обсягів природного газу за Актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості (для споживачів, що не є побутовими) без дати, на підставі яких заявлені грошові вимоги на суму 14 070 166,62 грн.

Суд першої інстанції, достеменно знаючи про судовий розгляд позовних вимог ТОВ "Хеві метал" до ТОВ "Газорозподільні мережі України" з приводу донарахування вартості газу у розмірі 14 070 166,62 грн, безпідставно в мотивувальній частині ухвали зазначив, що боржником заявлений кредитором розмір заборгованості не оспорюється.

В частині грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" скаржник не погоджується з ухвалою попереднього засідання з огляду на те, кредитор вказав про сплату боржником попередньої оплати 25.10.2024, що свідчить про невиконання останнім зобов`язання по сплаті попередньої оплати 10% від вартості Специфікації №4 від 22.02.2024 у строк до 19.04.2024 (включно) та, посилаючись на абз. 2 п. 8.2 Договору, порахував суму штрафу, яка становить 14 870 896,81 грн.

Суд першої інстанції зазначив цей розрахунок арифметично вірним, що не відповідає дійсності.

Передплата в розмірі 10% від вартості Специфікації №4 від 22.02.2024, на невиконання якої посилається кредитор становить 14 870 896,81 грн, а тому правильним є штраф 10% від суми передплати 10% розмір якого становить 1 487 089,68 грн. (14 870 896,81 х 10%).

ТОВ "Метінвест-СМЦ" зазначив про невиконання ТОВ "Хеві метал" зобов`язання по сплаті попередньої оплати 10% від вартості Специфікації №4 від 22.02.2024 та, посилаючись на абз.1 п.8.2 Договору, порахував суму пені за період 20.04.2024-24.10.2024 у розмірі 2 023 259,39 грн, яка складається із 70697,71 грн (період 20.04.2024-25.04.2024), 537546,35 грн (період 26.04.2024-13.06.2024), 1405015,33 грн (період 14.06.2024-24.10.2024).

Однак уточнив розрахунок та змінив суму пені на 2 013 259,39 грн.

Суд першої інстанції вірно визнав правильність нарахування суми пені за невиконання ТОВ "Хеві метал" зобов`язання по сплаті попередньої оплати 10% від вартості Специфікації №4 від 22.02.2024 у розмірі 2 013 259,39 грн.

ТОВ "Метінвест-СМЦ" зазначив про невиконання боржником зобов`язання по сплаті передплати 90% від вартості Специфікації №4 від 22.02.2024 понад 5 (п`ять) календарних днів та, посилаючись на абз.1 п.8.2 Договору, порахував суму пені за період 12.09.2024-28.02.2025 у розмірі 10 034 551,64 грн, яка складається із 4 081808,72 грн (період 12.09.2024-12.12.2024), 783 256,77 грн (період 13.12.2024- 29.12.2024), 912 757,31 грн (період 25.11.2024-12.12.2024), 1 000 522,44 грн (період 13.12.2024-31.12.2024), 1 214 476,98 грн (період 01.01.2025-23.01.2025), 2 041 729,42 грн (період 24.01.2025-28.02.2025).

Таким чином, ТОВ "Метінвест-СМЦ", пославшись на абз. 1 п. 8.2 Договору, розраховував штрафну санкцію (пеню) до вартості передплати від суми Специфікації №4 від 22.02.2024 у розмірі 90% (133 838 070,31 грн). Загальна сума пені за невиконання ТОВ "Хеві метал" зобов`язання по сплаті передплати 90% від вартості Специфікації №4 від 22.02.2024 понад 5 (п`ять) календарних днів становить 10 034 551,64 грн.

Суд першої інстанції дослідивши зміст прав та обов`язків сторін у цій справі повинен був дійти законного висновку, що Договір за правовою природою є господарським договором поставки, оскільки він містить зобов`язання як з поставки товару (металопродукції) та її прийняття і оплати.

Однак стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 5 календарних днів та штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 10 банківських днів є подвійною відповідальністю за порушення зобов`язання, оскільки, боржник вчинив єдине порушення, яке полягає в простроченні оплати товару за договором поставки на строк понад 10 банківських днів, і вказаний строк охоплює порушення зобов`язання на строк понад 5 календарних днів.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19 містить схожий за змістом правових висновок. Одночасне стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 5 календарних днів та штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 10 банківських днів є подвійним стягненням штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язання (оплату товару), що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності за одне і те саме правопорушення.

Враховуючи зазначене суд першої інстанції, приймаючи ухвалу, повинен був дійти висновку, що обґрунтованими є кредиторські вимоги щодо штрафу за невиконання зобов`язання по сплаті передплати 10% на строк понад 10 банківських днів у розмірі 1 487 089,68 грн, пені за невиконання зобов`язання по сплаті передплати 90% на строк понад 5 (п`ять) календарних днів у розмірі 10 034 551,64 грн. Загальна сума штрафу і пені становить 11521641,32 грн.

Щодо вимог ТОВ "Метінвест-СМЦ" про стягнення штрафу за відмову від прийняття товару, суд першої інстанції повинен був дійти законного висновку, що ТОВ «"Метінвест-СМЦ" взагалі не надав жодного належного та допустимого доказу, який підтверджує відмову боржника прийняти товар по Договору.

За загальним правилом фактом підтвердження господарської операції є первинні документи (наприклад, акти надання послуг, виконаних робіт, приймання-передачі товарів тощо).

ТОВ "Метінвест-СМЦ" посилається на акти прийому-передачі (повернення) №01 від 25.02.2025, №02 від 26.02.2025, №03 від 27.02.2025, №04 від 28.02.2025, №05 від 01.03.2025, №06 від 03.03.2025, №07 від 04.03.2025, №08 від 05.03.2025, №09 від 06.03.2025.

В преамбулі зазначених актів вказано, що підписантом від ТОВ "Метінвест-СМЦ" є Директор з продажу в секторі металообробки Аккер Е.І. на підставі довіреності №68 від 24.07.2024, а підписантом від ТОВ "Хеві метал" є Начальник складу готової продукції Глуховський А.С. на підставі довіреності від 03.01.2025, зареєстрованої в реєстрі під №1.

При цьому всі акти, копії яких додано до заяви ТОВ "Метінвест-СМЦ", не містять підпису Директора з продажу в секторі металообробки Аккер Е.І., а також не містять підпису Начальника складу готової продукції Глуховського А.С. (крім акту №01 від 25.02.2025, №02 від 26.02.2025).

Отже, надані ТОВ "Метінвест-СМЦ" акти прийому-передачі (повернення) №01 від 25.02.2025, №02 від 26.02.2025, №03 від 27.02.2025, №04 від 28.02.2025, №05 від 01.03.2025, №06 від 03.03.2025, №07 від 04.03.2025, №08 від 05.03.2025, №09 від 06.03.2025 не оформлені належним чином, не набули статусу первинного документа та не можуть бути розглянуті в якості доказів при судовому розгляді.

Надані ТОВ "Метінвест-СМЦ" товарно-транспортні накладні не відповідають формі, яка діє з 03.01.2025, не мають печатки та підпису вантажоодержувача, не підтверджують факт відмови ТОВ "Хеві метал" від отримання товару та не підтверджують витрати, понесені у зв`язку із відмовою від отримання товару. Тому товарно-транспортні накладні не можуть бути доказами по справі.

Вимоги ТОВ "Метінвест-СМЦ" про стягнення курсової різниці у розмірі 6 150 682,76 грн за несвоєчасну оплату ТОВ "Хеві метал" товару по Договору ґрунтуються на положенні Специфікації №4 від 22.02.2024.

Відповідно до абз.1 п.1 Додаткової угоди №1 від 22.02.2024 до Специфікації №4 від 22.02.2024 сторони дійшли згоди додати до пункту "Умови оплат": Сторони домовились, що у даній Специфікації ціна та загальна вартість Товару в гривні встановлюється в еквіваленті до долара США за курсом НБУ. При формуванні даної Специфікації курс долара США (далі по тексту - курс долара) по відношенню до гривні України визначається як курс НБУ станом на 00:00 годин на дату Специфікації (джерело www.bank.gov.ua) і становить 38,6237 грн./дол.США (джерело www.bank.gov.ua).

Положенням абз.4 п.1 Додаткової угоди №1 від 22.02.2024 до Специфікації №4 від 22.02.2024 встановлено, що оплата здійснюється по курсу Специфікації. По факту виконання оплат та відвантаження по Специфікації фіксується курс на дату кожної оплати і при його відхиленні від курсу по Специфікації будуть проведені +/- коригування до видаткових накладних після виконання Сторонами умов даної угоди в частині виконання оплат та відвантаження.

Курсова різниця є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів при знеціненні національної валюти по відношенню до іноземної валюти (долара США) та заміняє у даному випадку інфляційні нарахування, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України.

До Заяви про грошові вимоги кредитора до боржника від 02.04.2025 ТОВ "Метінвест-СМЦ" додав файл у форматі Excel "Розрахунок курсової різниці" без прізвищ, посад, підписів осіб, які склали цю таблицю, без даних, які можуть підтвердити належність даних цієї таблиці до виконання сторонами умов Договору.

Отже, даний файл не є належним та допустимим доказом по справі, а кредитор не надав належним чином оформлений розрахунок курсової різниці у розмірі 6 150 682,76 грн, тому слід відмовити у визнанні кредиторських вимог щодо стягнення курсової різниці у розмірі 6 150 682,76 грн.

Враховуючи зазначене суд першої інстанції повинен був визнати грошові вимоги ТОВ "Метінвест-СМЦ" на загальну суму 11 531 330,92 грн, з яких: 4 844,80 грн - судовий збір (перша черга); 11 526 486,12 грн - штраф, пеня (шоста черга) з правом вирішального голосу.

В частині грошових вимог ПАТ АБ "Укргазбанк" скаржник посилається на те, що на виконання Додаткового договору про відкриття та обслуговування непокритого акредитива до Генерального кредитного договору №174/2021/КОД-КБ-ГКД від 24.03.2021 АБ "Укргазбанк" 07 березня 2025 року надав ТОВ "Хеві метал" транш у розмірі 10 842 515,61 грн.

В розумінні умов додаткового договору, боржник 07 березня 2025 року отримав від АБ "Укргазбанк" невідновлювальну кредитну лінію у сумі 10 842 515,61 грн, які у подальшому були перераховані RAIFFAEISEN BANK INTERNATIONAL AG у якості здійснення оплати за акредитивом №ILC-2409NME050 від 10.09.2024 (260 609,83 дол. США (10 740 434,74 грн). Строк погашення даного кредиту настає 06 квітня 2025 року.

Враховуючи зазначене суд першої інстанції повинен був дійти законного висновку, що зобов`язання боржника перед АБ "Укргазбанк" за Додатковим договором виникли 07 березня 2025 року, тобто після відкриття провадження у справі про банкрутство (03 березня 2025 року), а до цього, з моменту відкриття акредитиву, існували зобов`язання АБ "Укргазбанк", як банку-емітенту, виконати зобов`язання за акредитивом.

Аналогічні правовідносини склались між боржником і Банком на підставі інших додаткових угод до Генерального кредитного договору №174/2021/КОД-КБ-ГКД від 24.03.2021, строк погашення кредитів за якими настав після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Таким чином, за висновком скаржника, суд першої інстанції повинен був дійти законного висновку, що зобов`язання боржника перед Банком по Додатковим договорам 39-48 виникли після дати відкриття справи про банкрутство (03 березня 2025 року), а тому з урахуванням офіційного курсу гривні, встановленого НБУ станом на 01.04.2025 (дата складання заяви банку) щодо іноземної валюти "долар США" за одну одиницю - 41,4228 грн, не є конкурсними вимоги у розмірі 235 225 045,14 грн (5 678 637,01 дол. США).

Також скаржник не погодився з висновком суду першої інстанції щодо визначення ринкової вартості заставного майна на підставі Резюме щодо вартості об`єкта станом на 20.03.2025.

ТОВ "КОНСАЛТИНГОВА КОМПАНІЯ "УВЕКОН" у Резюме щодо вартості об`єкта підтвердило, що "… даний аналіз не є результатом незалежного аналізу майна в розумінні статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» №2658-ІІІ від 12.07.2001, а є саме консультацією з аналізу майна в письмовій формі відповідно до абзацу 3 статті 4 вказаного Закону".

Суд першої інстанції розглянувши матеріали справи повинен був дійти законного висновку, що виконане ТОВ "КОНСАЛТИНГОВА КОМПАНІЯ "УВЕКОН" Резюме щодо вартості об`єкта не є звітом про оцінку майна в розумінні Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав", тому його висновки не можуть бути використані для визначення вартості майна та прийняття юридичних рішень.

Враховуючи зазначене суд першої інстанції повинен був визнати грошові вимоги Банку на загальну суму 358 677 616,30 грн, з яких: 6 056 грн - судовий збір (перша черга), 358 671 560,30 грн - грошові вимоги, забезпечені заставою майна, а грошові вимоги у сумі 235 225 045,14 грн - поточні грошові вимоги кредитора.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нордікстіл" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2025, розгляд справи № 910/1599/25 призначено на 23.12.2025.

Акціонерний банк "Укргазбанк" подав відзив, у якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги в частині, що стосується розгляду кредиторських вимог Банку, ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 в частині, що стосується розгляду кредиторських вимог ПАТ Акціонерний банк "Укргазбанк" - залишити без змін.

За доводами Банку, підтвердженням виконання зобов`язань з відкриття акредитиву є Заява про відкриття документарного акредитиву та повідомлення про відкриття акредитиву, направлене банку бенефіціара через систему SWIFT (копі містяться в матеріалах справи).

Також, на виконання пункту 2.6. Додаткових договорів, Банком було надіслано Боржнику: по ДД №174/2021/КОД-КБ-ГКД-ДД39: лист-вимогу від 02.10.2024; по ДД №174/2021/КОД-КБ-ГКД-ДД43: лист-вимогу від 16.10.2024; по ДД №174/2021/КОД-КБ-ГКД-ДД44: лист-вимогу від 07.11.2024; по ДД №174/2021/КОД-КБ-ГКД-ДД45: лист-вимогу від 04.12.2024; по ДД №174/2021/КОД-КБ-ГКД-ДД46: лист-вимогу від 27.02.2025; по ДД №174/2021/КОД-КБ-ГКД-ДД47: лист-вимогу від 16.01.2025; по ДД №174/2021/КОД-КБ-ГКД-ДД48: лист-вимогу від 26.02.2025.

Відтак, з моменту направлення листів-вимог у Боржника виник обов`язок здійснити перерахування суми коштів для покриття акредитивів, відкритих Банком в рамках вказаних вище договорів, а у Банку - кореспондуюче право вимагати від Боржника виконання зазначеного обов`язку.

Всі без винятку листи-вимоги за Додатковими договорами були направлені Боржнику до 03.03.2025, тобто до відкриття провадження у справі про банкрутство. Крім того, у зв`язку з направленням Банком вимоги №172/5614/2025 від 19.02.2025 у Боржника відповідно до п. 4.3.6 Генерального кредитного договору виник обов`язок достроково виконати всі зобов`язання за цим договором, у тому числі за укладеними в його межах Додатковими договорами - зокрема в частині обов`язку здійснити покриття акредитивів починаючи з дати пред`явлення зазначеної вимоги, тобто з 19.02.2025.

Більше того, в будь-якому випадку, з моменту офіційної публікації оголошення про відкриття судом провадження у справі про банкрутство ТОВ "Хеві метал", строк виконання всіх зобов`язань Боржника за кредитним договором та Додатковими договорами, в тому числі щодо обов`язку сформувати покриття за акредитивами, є таким, що настав.

Таким чином, вимоги Банку до ТОВ "Хеві метал" за Додатковими договорами, в повному обсязі виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство - 03.03.2025.

Та обставина, що надання Банком кредитних коштів відповідно до Додаткових договорів, а також їх подальше списання в рахунок погашення заборгованості за акредитивами мали місце після відкриття провадження у справі про банкрутство, не змінює факту виникнення у Банку права вимоги за Додатковими договорами щодо обов`язку Боржника здійснити покриття акредитивів, яке виникло до моменту відкриття провадження у справі про банкрутство.

Також Банк зазначає, що Резюме щодо вартості заставного майна станом на 20.03.2025 було виготовлене ТОВ "Консалтингова компанія "УВЕКОН", яке має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, роздруківка з Державного реєстру "Суб`єкти оціночної діяльності" міститься в матеріалах справи. Вказане підприємство входить до переліку акредитованих Банком суб`єктів оціночної діяльності, що підтверджується листом від 07.02.2025 № 172/4334/2025 (копія міститься в матеріалах справи).

Як убачається зі змісту Резюме щодо вартості заставного майна станом на 20.03.2025, в розумінні Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" воно є результатом здійснення оціночної діяльності та містить відомості, що дають можливість визначити ринкову вартість заставного майна.

Наданий Банком доказ у формі "Резюме щодо вартості заставного майна" станом на 20.03.2025, підтверджує саме ринкову вартість заставного майна.

Скаржник подав відповідь на відзив, у якому наголосив про необхідність розмежувати час виникнення зобов`язань ТОВ "Хеві метал" перед АБ "Укргазбанк" по відкриттю та обслуговуванню акредитиву і час виникнення зобов`язання по кредитним зобов`язанням за Додатковими договорами (ДД39-48), а саме:

з моменту направлення листів-вимог у ТОВ "Хеві метал" виник обов`язок сплати на користь АБ "Укргазбанк" грошових коштів за відкриття та обслуговування акредитиву, відкритого за Додатковими договорами (параграф 3 глави 74 ЦК України);

з моменту перерахування АБ "Укргазбанк" грошових коштів за відкритою невідновлювальною кредитною лінією, що дорівнює сумі акредитиву, визначеній у заяві, з метою формування покриття за акредитивом, відкритим за Додатковими договорами (параграфи 1 і 2 глави 71 ЦК України, п.3.10 Додаткових договорів).

Банк подав заперечення, у яких наголосив, що в заяві АБ "Укргазбанк" з кредиторськими вимогами було зазначено про заборгованість саме за кредитом, апелянт робить висновок що такі кредитні зобов`язання, які виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство, є поточними, а не конкурсними. За доводами Банку, умови додаткових договорів визначають, що з дня направлення листів-вимог у Боржника виникає грошове зобов`язання з покриття акредитиву, а у Банку - кореспондуюче право вимагати виконання цього зобов`язання.

Отже, за умовами спірних додаткових договорів, Банк зобов`язався на підставі заяви Боржника відкрити та обслуговувати документарні акредитиви. У свою чергу Боржник узяв на себе обов`язок забезпечити покриття цих акредитивів, а також сплачувати Банку комісії за їх відкриття та обслуговування.

За своєю правовою природою, обов`язок зі сплати комісії та обов`язок з формування покриття за акредитивом є різними зобов`язаннями Боржника.

У разі якщо Боржник не виконав свого обов`язку з покриття акредитивів, їх покриття формувалося за рахунок наданого Банком кредитного траншу. Отримані кредитні кошти Боржник був зобов`язаний повернути Банку у порядку та на умовах, передбачених додатковими договорами. При цьому, зобов`язання Боржника як щодо покриття акредитива, так і щодо повернення кредиту виникають з одного й того самого правочину - відповідного додаткового договору. У разі невиконання Боржником у визначені додатковими договорами строки зобов`язання з формування покриття акредитива, покриття акредитива формується за рахунок наданого Банком кредитного траншу, внаслідок цього відбувається фактична трансформація первісного грошового зобов`язання Боржника щодо покриття акредитиву у грошове зобов`язання з повернення кредитних коштів, отриманих для забезпечення такого покриття.

Таким чином, для цілей визначення статусу вимог Банку, як конкурсних чи поточних у межах провадження у справі про банкрутство, вирішальним є момент виникнення грошового зобов`язання за додатковими договорами. Це зобов`язання виникає у Боржника не з моменту фактичного надання кредитних коштів, а з моменту направлення йому листів-вимог відповідно до пункту 2.6 додаткових договорів, якими конкретизується розмір та строк виконання обов`язку щодо формування грошового покриття за відкритим акредитивом. Саме з цього моменту у Банку виникає право вимоги, а у Боржника - обов`язок здійснити відповідний платіж для покриття акредитиву. В свою чергу право вимоги зі сплати комісії за відкриття та обслуговування акредитиву виникає з моменту відкриття акредитиву (п. 4.1. додаткових договорів).

Всі без винятку листи-вимоги, передбачені п. 2.6. додаткового договору, були направлені Боржнику до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Крім того, у зв`язку з направленням Банком вимоги № 172/5614/2025 від 19.02.2025 у Боржника, відповідно до пункту 4.3.6 Генерального кредитного договору, виник обов`язок достроково виконати всі зобов`язання за цим договором, у тому числі за укладеними в його межах Додатковими договорами, зокрема в частині обов`язку здійснити покриття акредитивів, починаючи з дати пред`явлення зазначеної вимоги, тобто з 19.02.2025.

Більше того, з моменту офіційної публікації оголошення про відкриття судом провадження у справі про банкрутство ТОВ "Хеві метал" строк виконання всіх зобов`язань Боржника за Генеральним кредитним договором та Додатковими договорами, у тому числі щодо обов`язку сформувати покриття за акредитивами, вважається таким, що настав.

За таких обставин вимоги Банку за додатковими договорами в повному обсязі виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство - 03.03.2025, а отже є конкурсними вимогами, а не як стверджує апелянт - поточними.

ТОВ "Метінвест-СМЦ" у відзиві заперечує щодо задоволення вимог апеляційної скарги, вважає, що Господарський суд міста Києва за результатами розгляду грошових вимог дійшов вірного висновку щодо їх визнання у заявленому кредитором розмірі.

Так, за доводами кредитора, боржником як Покупцем в процесі реалізації обов`язків, визначених Договором поставки, не було належно їх дотримано, в результаті чого у Постачальника виникло право застосування до постачальника відповідальності, визначеного умовами Договору поставки.

Щодо стягнення штрафу у розмірі 10% за Договором поставки.

За Договором поставки між Постачальником та Покупцем була укладена Специфікація №4 від 22.02.2024 р. на поставку Товару загальною кількістю 3 050,00 т на загальну суму 148 708 968,12 грн з ПДВ.

Додатковою угодою №3 від 18.03.2024 р. до Специфікації №4 від 22.02.2024 р. до Договору поставки були визначені наступні умови оплати:

Умови оплати: Передоплата 100%. Покупець зобов`язується здійснити оплату вартості Товару, визначеному у п.1 цієї Специфікації наступними частинами:

1) попередню оплату 10% від вартості суми специфікації Покупець сплачує до 19.04.2024 включно;

2) 90% вартості Товару, яка вказана у повідомленні Постачальника про проходження митного очищення, Покупець здійснює протягом 5 банківських днів від дати повідомлення. Повідомлення направляються Постачальником на наступну електронну адресу Покупця: Yarovikova Anna .

Абз. 2 пункту 8.2. Договору поставки з врахуванням узгодженої редакції, визначеної Протоколом розбіжностей №1 від 04.08.2023 до Договору поставки, передбачав, що за порушення строків оплати на строк понад 10 календарних днів, Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 10% від суми неоплаченого Товару в зазначені в Договорі та додатках до нього строки.

Постачальником у строк до 19.04.2024 не було оплачено попередню оплату 10% від вартості суми Специфікації №4 від 22.02.2024.

Фактично попередню оплату 10% від вартості суми Специфікації №4 від 22.02.2024 Покупець сплатив Постачальнику 25.10.2024.

Відтак, у Постачальника виникло право застосувати до Покупця на підставі п. 8.2 Договору поставки штраф у розмірі 10%, який складає 14 870 896,81 грн, виходячи з наступного розрахунку: 148 708 968,12 грн (сума поставки за Специфікацією №4 від 22.02.2024) х 10% (розмір штрафної санкції) = 14 870 896,81 грн.

Щодо стягнення пені за Договором поставки.

За Договором поставки між Постачальником та Покупцем була укладена Специфікація №4 від 22.02.2024 на поставку Товару загальною кількістю 3 050,00 т на загальну суму 148 708 968,12 грн. з ПДВ.

Абз. 1 пункту 8.2. Договору поставки з врахуванням узгодженої редакції, визначеної Протоколом розбіжностей №1 від 04.08.2023 до Договору поставки, передбачав, що за порушення строків оплати Товару, що поставляється за цим Договором, та/або вартості витрат, передбачених цим договором понад 5 календарних днів, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Пеня нараховується за весь період прострочення до моменту фактичної оплати заборгованості.

Постачальником у строк до 19.04.2024 не було оплачено попередню оплату 10% від вартості суми Специфікації №4 від 22.02.2024. Фактично, попередню оплату 10% від вартості суми Специфікації №4 від 22.02.2024 Покупець сплатив Постачальнику 25.10.2024.

Відтак, у Постачальника виникло право стягнення з Покупця на підставі п. 8.2 Договору поставки пені за порушення строку внесення попередньої оплати у розмірі 10% вартості товару, яка складає 2 013 259,39 грн.

Залишкові 90% вартості товару складають суму у розмірі 133 838 070,31 грн.

Так, 04.09.2024 на адресу Yarovikova Anna у визначеному умовами порядку було направлено відповідне повідомлення щодо проходження митного очищення Товару у кількості 1 458,905 т вартістю 62 455 768,81 грн.

В тім зазначена сума була сплачена Покупцем у повному обсязі лише 30.12.2024.

Відтак, у Постачальника виникло право стягнення з Покупця на підставі п. 8.2 Договору поставки пені за порушення строку внесення оплати у розмірі 90% вартості Товару, яка вказана у повідомленні Постачальника про проходження митного очищення, яка складає 4 865 065,49 грн.

Також, 15.11.2024 з дотриманням вказаного вище порядку, було направлено повідомлення про проходження митного очищення Товару на другу частину поставки, а саме у кількості 1 667,420 т вартістю 71 382 303,50 грн.

Втім, зазначена сума була сплачена Покупцем частково.

Відтак, у Постачальника виникло право стягнення з Покупця на підставі п.8.2 Договору поставки пені за порушення строку внесення оплати у розмірі 90% вартості Товару, яка вказана у повідомленні Постачальника про проходження митного очищення, яка складає 5 169 486,15 грн.

Враховуючи викладене, загальна сума пені становить - 12 057 811,03 грн.

Щодо стягнення штрафу за відмову від приймання Товару та відшкодування всіх витрат, понесеним у зв`язку з цим Постачальником за Договором поставки.

За Договором поставки між Постачальником та Покупцем була укладена Специфікація №4 від 22.02.2024 на поставку Товару загальною кількістю 3 050,00 т на загальну суму 148 708 968,12 грн. з ПДВ. Зазначена специфікація налічувала 16 позицій Товару, визначених до поставки.

Втім, Покупець відмовився з невідомих причин отримувати Товар у кількості 1 140,51 т на загальну суму 55 358 964,67 грн.

Згідно з пунктом 8.5. Договору поставки з врахуванням узгодженої редакції, визначеної Протоколом розбіжностей №1 від 04.08.2023 до Договору поставки, за відмову від приймання Товару (в тому числі за індивідуальним замовленням, окрім випадків, коли Товар не відповідає замовленню Покупця за кількістю/якістю/сортаментом), за цим Договором Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику штраф у розмірі 20 відсотків від вартості такого Товару, а також відшкодувати всі витрати, понесені у зв`язку з цим Постачальником, у тому числі суми, пов`язані з відповідальністю Постачальника перед перевізником і виробником Товару (у випадку, якщо Постачальник не є виробником Товару).

Відтак, у Постачальника виникло право на підставі пункту 8.5. Договору поставки стягнути з Покупця штраф у розмірі 20 відсотків від вартості такого Товару.

Розмір штрафу становить 11 071 792,93 грн з розрахунку: 55 358 964,67 грн (сума Товару за відмовою) х 20%.

Крім того, у Постачальника виникло право на підставі пункту 8.5. Договору поставки стягнути з Покупця всі витрати, понесені Постачальником у зв`язку з відмовою Покупця від приймання Товару.

Постачальником були понесені витрати у загальному розмірі 1 228 940,00 грн з ПДВ. Фактичне здійснення Постачальником вивезення Товару зі складу відповідального зберігання підтверджується товарно-транспортними накладними, а також актами прийому-передачі (повернення) до Договору про відповідальне зберігання.

Щодо розрахунку та стягнення курсової різниці за Договором поставки.

За Договором поставки між Постачальником та Покупцем була укладена Специфікація №4 від 22.02.2024 на поставку Товару загальною кількістю 3 050,00 т на загальну суму 148 708 968,12 грн з ПДВ.

Відповідно до пункту 1 Додаткової угоди №1 від 22.02.2024 до Специфікації №4 від 22.02.2024 до Договору поставки, сторони дійшли згоди додати до пункту "Умови оплат": "Сторони домовились, що у даний Специфікації ціна та загальна вартість товару в гривні встановлюється в еквіваленті до долара США за курсом НБУ. При формуванні даної Специфікації курс долара США по відношенню до гривні України визначається як курс НБУ станом на 00:00 години на дату Специфікації і становить 38,6237 грн/дол. США".

За умовами абз. 4 п. 1 вказаної Додаткової угоди, оплата здійснюється по курсу Специфікації. По факту виконання оплат та відвантаження по Специфікації, фіксується курс на дату кожної оплати і при його відхиленні від курсу по Специфікації будуть проведені +/- коригування до видаткових накладних після виконання сторонами умов даній угоди в частині виконання оплат та відвантаження.

Постачальником за наслідком проведених покупцем оплат за поставлений Товар, були проведені коригування виходячи з курсу НБУ, встановленому на дату здійснення оплати, яка становить суму у загальному розмірі 6 150 682,76 грн.

Скаржник у відповіді на відзив заперечує доводи кредитора з огляду на те, що при розрахунку штрафу ТОВ «"Метінвест-СМЦ" знову припустився арифметичної помилки.

Правильний розрахунок штрафу наведений у апеляційній скарзі та виглядає наступним чином: 148 708 968,12 грн х 10 % = 14 870 896,81 грн. (сума передплати); 14 870 896,81 грн х 10 % = 1 487 089,68 грн (сума штрафу). Тому правильним є штраф 10% від суми передплати 10% розмір якого становить 1 487 089,68 грн.

Кредитор у відзиві не спростував доводи скарги щодо безпідставного застосування пені за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 5 календарних днів та штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 10 банківських днів, що є подвійним стягненням штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язання (оплату товару), що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності за одне і те саме правопорушення.

ТОВ "Метінвест-СМЦ" у відзиві на апеляційну скаргу не спростував правову позицію апелянта про відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів, які підтверджують відмову від прийняття товару по Договору та витрати, пов`язані з відмовою від прийняття товару, отже не обґрунтував правомірність віднесення до кредиторських вимог штрафу за відмову від прийняття товару у розмірі 11 071 792,93 грн і витрат, пов`язаних з відмовою від прийняття товару у розмірі 1 228 940 грн.

ТОВ "Метінвест-СМЦ" у відзиві на апеляційну скаргу не спростував твердження апелянта, що зазначені товарно-транспортні накладні не підтверджують факт відмови від отримання товару та не підтверджують витрати, понесені у зв`язку із відмовою від отримання товару. Тому товарно-транспортні накладні не можуть бути належними та допустимими доказами по справі.

ТОВ "Метінвест-СМЦ" у відзиві на апеляційну скаргу не спростував відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів відносно розрахунку курсової різниці у розмірі 6 150 682,76 грн, тому суд першої інстанції повинен був відмовити у визнанні кредиторських вимог щодо стягнення курсової різниці у розмірі 6 150 682,76 грн.

В судовому засіданні 23.12.2025 суд проголосив скорочену постанову (вступну та резолютивну частини).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу належить залишити без змін з огляду на наступне.

Провадження у справах про банкрутство регулюється Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України.

За визначеннями ст. 1 КУзПБ грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України;

кредитор - юридична або фізична особа, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника;

забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника;

конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника;

поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які мають підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16).

У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17).

Відповідно до визначення термінів, що містяться в статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами першою та другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Суд зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця).

Одночасно, у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 29.01.2020 у справі № 916/922/19.

Як вбачається з матеріалів справи, після відкриття провадження у справі про банкрутство до суду у цій справі надійшли заяви з вимогами до боржника від:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії, Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ", Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк".

Ухвалою попереднього засідання від 06.10.2025 визнано, окрім інших кредиторами боржника:

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії на загальну суму 14076222,62 грн, з яких: 6056 грн - судовий збір (перша черга); 4070166,62 грн - основний борг (четверта черга);

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" на загальну суму 45228827,91 грн, з яких: 4844,80 грн - судовий збір (перша черга); 7379622,76 грн - основний борг (четверта черга), 37844360,35 грн - штраф, пеня (шоста черга);

- Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" на загальну суму 593902661,44 грн, з яких: 6056 грн - судовий збір (перша черга), 453182300 грн - грошові вимоги, забезпечені заставою майна; 140720361,44 грн - основний борг ( четверта черга).

Щодо грошових вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Між кредитором та ТОВ "Хеві метал" 01.10.2023 було укладено Договір шляхом підписання заяви-приєднання № МФ/100-42DP540-10064-19 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим), згідно якого боржнику надаються послуги розподілу природного газу за адресою: Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Корабельна, 50/3.

14.01.2025 представниками кредитора під час здійснення перевірки об`єкта газоспоживання ТОВ "Хеві метал", розташованого за вищевказаною адресою, встановлено факт роботи комерційного ВОГ чи його складових в позаштатному режимі, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним ВОГ не обліковується або обліковується некоректно та пропущення строку періодичної повірки ЗВТ з вини споживача, що не є побутовим - лічильника "FMR FMG" G-100 зав. № R000079253.

Відповідно до інформації, зазначеної у Сертифікаті перевірки лічильника, дата попередньої повірки проведеної заводом виробником - 18.08.2022. У зв`язку із виявленим фактом, кредитором було складено Акт про порушення № 100032 від 14.01.2025.

Рішенням Комісії з розгляду Актів про порушення від 28.01.2025 Акт про порушення задоволено та проведено донарахування з дати початку прострочення періодичної повірки до моменту встановлення та опломбування справного та повіреного засобу вимірювальної техніки ( далі - ЗВТ).

Отже, на підставі Акту про порушення та за Рішенням Комісії з розгляду Актів про порушення ТОВ "Хеві метал" було донараховано необліковані об`єми (обсяги) спожитого природного газу, визначеного за номінальною потужністю газового обладнання боржника за період з 19.08.2024 (перший день пропуску повірки лічильника) по 16.01.2025. (день припинення розподілу природного газу). Обсяг донарахованого газу складає 713 029,05 м3, на суму 14 070 166,62 грн.

Кредитором було вручено ТОВ "Хеві метал" лист від 30.01.2025 № МФ/104/3-ВИХ-1131-25, до якого додано Акт-розрахунок не облікованого (донарахованого) об`єму природного газу і його вартості та рахунок на оплату 14 070 166,62 грн, в т.ч. ПДВ. ТОВ "Хеві метал" розрахунок за вказаним актом та рахунком не здійснив.

Разом з тим, боржник оскаржив в судовому порядку рішенням Комісії з розгляду Актів про порушення, яким боржнику було донараховано необліковані об`єми (обсяги) спожитого природного газу (справа № 910/1599/25(910/2206/25)). Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 у справі № 910/1599/25(910/2206/25) відмовлено в позові, яке станом на дату завершення попереднього засідання не набрало законної сили.

Скаржник вважає, що між сторонами існує спір про право, а відтак заявлені грошові вимоги не підлягають визнанню.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч. 6 ст. 39 КУзПБ наявність між сторонами спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження, є підставою для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство за заявою кредитора, вимоги якого свідчать про наявність такого спору. Втім, наявність спору не перешкоджає зверненню кредитора із такими вимогами після відкриття провадження у справі. Не є перешкодою наявність спору і для визнання грошових вимог у попередньому засіданні, оскільки як було зазначено вище, у попередньому засіданні господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів.

В даному випадку, грошові вимоги ґрунтуються на рішенні Комісії з розгляду Актів про порушення, яким боржнику було донараховано необліковані об`єми (обсяги) спожитого природного газу, яке хоч і оскаржене в суді, втім є чинним станом на дату проведення попереднього засідання, а відтак підтверджує наявність грошового зобов`язання боржника перед кредитором.

З огляду на наведене колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині грошових вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" та погоджується з висновком суду першої інстанції про їх визнання у заявленому розмірі.

Щодо грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ".

Як вбачається з матеріалів справи, 04.08.2023 між ТОВ "МЕТІНВЕСТ-СМЦ" (Постачальник) та ТОВ "Хеві метал" (Покупець) був укладений Договір поставки № П-1857896/08/2023.

Пунктом 1.1. Договору поставки передбачено, що Постачальник зобов`язується передати, а Покупець - прийняти та оплатити металопродукцію (надалі - Товар) на умовах, передбачених цим Договором. Виробник Товару, кількість, асортимент Товару вказуються у специфікаціях до цього Договору. Специфікації на Товар, які оформлені належним чином, підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками Сторін, є невід`ємною частиною цього Договору (пункт 2.1. Договору поставки).

18.03.2024 між ТОВ "Метінвест-СМЦ" (Поклажодавець) та ТОВ "Хеві метал" (Зберігач) був укладений Договір № 1905413/03/24 про надання послуг з відповідального зберігання (Договір про відповідальне зберігання).

Розділом 1 Договору про відповідальне зберігання визначено, що Поклажодавець передає, а Зберігач зобов`язується прийняти на тимчасове відповідальне зберігання, зберігати і повернути Поклажодавцеві на першу вимогу в цілості передану Зберігачу на відповідальне зберігання металопродукцію (товарно-матеріальні цінності, ТМЦ), що належить Поклажодавцеві, в асортименті, кількості і якості, згідно з товарно-супровідними документами та актами прийому-передачі ТМЦ на відповідальне зберігання. Послуги з відповідального зберігання за цим Договором включають послуги з вивантаження ТМЦ з транспортного засобу при прийнятті на відповідальне зберігання і навантаження ТМЦ на транспортний засіб при поверненні ТМЦ з відповідального зберігання, а також послуги з проведення інвентаризації ТМЦ, що знаходяться на відповідальному зберіганні. Характеристики (сортамент, номенклатура, кількість, оціночна вартість) ТМЦ вказуються в Актах прийому-передачі ТМЦ на відповідальне зберігання, які є невід`ємною частиною цього Договору. Зберігання ТМЦ здійснюється на складі Зберігача, розташованому за адресою: м. Первомайськ, вул. Корабельна 50/3, (далі - Склад).

Пунктом 3.5. Договору про відповідальне зберігання визначено, що факт передачі ТМЦ на відповідальне зберігання фіксується Актом прийому-передачі ТМЦ на відповідальне зберігання. Відповідно до пункту 3.10. Договору про відповідальне зберігання при повернення ТМЦ з відповідального зберігання, Зберігач направляє Поклажодавцеві Акт про зняття ТМЦ з відповідального зберігання. Строк дії зазначеного Договору про відповідальне зберігання діє до 31.12.2025, що визначено пунктом 10.5 Договору.

Також встановлено, що на підприємстві Кредитора відповідно до Наказу №283 від 29.11.2024 був введений в дію Регламент по роботі зі складами відповідального зберігання (далі - Регламент). Пунктом 1.1 Регламенту визначено, що Регламент описує процедури та механізми управління товаро-матеріальними цінностями ТОВ "Метінвест-СМЦ", розміщеними на території контрагента та призначеними для подальшої реалізації, в тому числі можлива реалізація на адресу Зберігача. Склад відповідального зберігання (СВЗ) - склад на території контрагента, на якому ТОВ "Метінвест-СМЦ" розміщує свій металопрокат для подальшої реалізації, в тому числі можлива реалізація на адресу Зберігача (пункт 2.1 Регламенту). Поповнення складу відповідального зберігання Покупця проводиться за необхідності, на підставі заявок Покупця з урахуванням затверджених планів виробництва, наповнення портфеля замовлень заводів-виробників, а також з урахуванням залишків на складах та терміну їх зберігання (пункт 4.1. Регламенту).

За Договором поставки між Постачальником та Покупцем була укладена Специфікація № 4 від 22.02.2024 на поставку Товару загальною кількістю 3 050,00 т на загальну суму 148 708 968,12 грн з ПДВ.

У межах Договору про відповідальне зберігання, з метою наступного постачання Постачальником на адресу Покупця Товару в узгоджених обсягах відповідно до Специфікації № 4 від 22.02.2024 за Договором поставки Поклажодавцем на відповідальне зберігання Зберігачу були передані ТМЦ у відповідній кількості 3 126,325 т на загальну суму 225 095 400 грн з ПДВ, що підтверджується Актами прийому-передачі на відповідальне зберігання.

Відтак, за Договором поставки з метою поповнення складу відповідального зберігання за Договором про відповідальне зберігання сторонами були укладені наступні специфікації на загальний обсяг Товару у кількості 1 758,975 т на загальну суму 86 020 889,68 грн з ПДВ:

- № 35 від 20.09.2024 (ТМЦ кількістю 492,560 т на суму 24 274 718,90 грн з ПДВ);

- № 35/1 від 19.09.2024 (ТМЦ кількістю 22,525 т на суму 1 074 274,37 грн з ПДВ);

- № 36 від 23.09.2024 (ТМЦ кількістю 163,805 т на суму 7 966 348,28 грн з ПДВ);

- № 37 від 24.09.2024 (ТМЦ кількістю 155,815 т на суму 7 595 076,65 грн з ПДВ);

- № 38 від 27.09.2024 (ТМЦ кількістю 145,830 т на суму 7 072 361,18 грн з ПДВ);

- № 39 від 25.10.2024 (ТМЦ кількістю 478,370 т на суму 23 496 511,61 грн. з ПДВ);

- № 42 від 22.11.2024 (ТМЦ кількістю 200,835 т на суму 9 751 996,04 грн з ПДВ);

- № 43 від 03.01.2025 (ТМЦ кількістю 45,510 т на суму 2 208 455,76 грн з ПДВ);

- № 44 від 09.01.2025 (ТМЦ кількістю 33,190 т на суму 1 371 324,14 грн з ПДВ);

- № 45 від 15.01.2025 (ТМЦ кількістю 20,535 т на суму 1 009 822,75 грн з ПДВ).

У подальшому, з метою реалізації Товару зі складу відповідального зберігання за Договором поставки, сторонами за Договором про відповідальне зберігання, на підставі пункту 3.10 договору були підписані Акти прийому-передачі (повернення) на повернення ТМЦ у кількості 1 758,975 т на загальну суму 125 774 760 грн з ПДВ. Вказані Акти прийому-передачі (повернення) були підписані уповноваженими особами сторін.

За Договором поставки Постачальником на адресу Покупця зі складу відповідального зберігання був поставлений Товар у кількості 1 758,975 т на загальну суму 86 095 154,51 грн з ПДВ, що підтверджується видатковими накладними.

Проте, боржник належним чином не виконав зобов`язання за Договором поставки в частині приймання та оплати поставленої згідно Договору продукції, внаслідок чого у Постачальника виникло право на застосування до Покупця відповідальності, визначеної умовами Договору поставки, а саме штрафу та пені, а також вимагати відшкодування витрат, понесених ТОВ "Метінвест-СМЦ" у зв`язку із відмовою від приймання товару за Договором поставки.

Як зазначалось вище, за Договором поставки між Постачальником та Покупцем була укладена Специфікація №4 від 22.02.2024 на поставку Товару загальною кількістю 3 050,00 т на загальну суму 148 708 968,12 грн. з ПДВ.

Абз. 1 пункту 8.2. Договору поставки з врахуванням узгодженої редакції, визначеної Протоколом розбіжностей №1 від 04.08.2023 до Договору поставки, передбачав, що за порушення строків оплати Товару, що поставляється за цим Договором, та/або вартості витрат, передбачених цим договором понад 5 календарних днів, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Пеня нараховується за весь період прострочення до моменту фактичної оплати заборгованості.

Також, абз. 2 пункту 8.2. Договору поставки з врахуванням узгодженої редакції, визначеної Протоколом розбіжностей №1 від 04.08.2023 до Договору поставки, встановлював, що за порушення строків оплати на строк понад 10 календарних днів, Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 10% від суми неоплаченого Товару в зазначені в Договорі та додатках до нього строки.

Покупцем у строк до 19.04.2024 не було оплачено попередню оплату 10% від вартості суми Специфікації №4 від 22.02.2024. Фактично, попередню оплату 10% від вартості суми Специфікації №4 від 22.02.2024 Покупець сплатив Постачальнику 25.10.2024.

Відтак, на підставі п. 8.2 Договору поставки у Постачальника виникло право нарахувати Покупцю пеню за порушення строку внесення попередньої оплати у розмірі 10% вартості товару, яка складає 2 013 259,39 грн.

Залишкові 90% вартості товару складають суму у розмірі 133 838 070,31 грн.

Так, 04.09.2024 на адресу Yarovikova Anna у визначеному умовами порядку було направлено відповідне повідомлення щодо проходження митного очищення Товару у кількості 1 458,905 т вартістю 62 455 768,81 грн.

Втім зазначена сума була сплачена Покупцем у повному обсязі лише 30.12.2024.

Відтак, на підставі п.8.2 Договору поставки у Постачальника виникло право нарахувати Покупцю пеню за порушення строку внесення оплати у розмірі 90% вартості Товару, яка вказана у повідомленні Постачальника про проходження митного очищення, яка складає 4 865 065,49 грн.

Також, 15.11.2024 з дотриманням вказаного вище порядку, було направлено повідомлення про проходження митного очищення Товару на другу частину поставки, а саме у кількості 1 667,420 т вартістю 71 382 303,50 грн.

Втім, зазначена сума була сплачена Покупцем частково.

Відтак, на підставі п.8.2 Договору поставки у Постачальника виникло право нарахувати Покупцю пеню за порушення строку внесення оплати у розмірі 90% вартості Товару, яка вказана у повідомленні Постачальника про проходження митного очищення, яка складає 5 169 486,15 грн.

Враховуючи викладене, загальна сума пені становить - 12 057 811,03 грн.

Покупцем у строк до 19.04.2024 не було оплачено попередню оплату 10% від вартості суми Специфікації №4 від 22.02.2024.

Фактично, попередню оплату 10% від вартості суми Специфікації №4 від 22.02.2024 Покупець сплатив 25.10.2024.

Відтак, на підставі п.8.2 Договору поставки у Постачальника виникло право застосувати до Покупця штраф у розмірі 10%, який складає 14 870 896,81 грн, виходячи з наступного розрахунку: 148 708 968,12 грн (сума поставки за Специфікацією №4 від 22.02.2024) х 10% (розмір штрафної санкції) = 14 870 896,81 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про обґрунтованість нарахування штрафу на суму попередньої оплати (10% від вартості товару), а не на всю суму неоплаченого товару, оскільки умовами абз. 2 пункту 8.2. Договору поставки сторонами узгоджено, що за порушення строків оплати на строк понад 10 календарних днів, Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 10% від суми неоплаченого Товару в зазначені в Договорі та додатках до нього строки.

Також належить відхилити доводи апеляційної скарги про безпідставність нарахування одночасно пені і штрафу за порушення строків розрахунку.

Так, стаття 61 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, і підлягає обов`язковому застосуванню як норма прямої дії.

Відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України (був чинний станом на час виникнення спірних правовідносин) учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Згідно із частиною четвертою статті 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу та можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань надано сторонам частинами другою та четвертою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, а також приписами статті 546 ЦК України та статті 231 ГК України.

Отже, колегія суддів зазначає про можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань, оскільки це не лише не заборонено, але й передбачено частиною другою статті 231 ГК України. При цьому щодо порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою статтею 627 ЦК України.

Разом з тим, одночасне стягнення двох штрафів за прострочення виконання зобов`язання, наприклад, на строк понад 10 календарних днів та штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 30 календарних днів, є подвійним стягненням штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання, і це не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду.

В даній справі, умовами договору були передбачені різні види неустойки - пеня та штраф у разі прострочення грошового зобов`язання покупцем, а саме:

за порушення строків оплати Товару понад 5 календарних днів Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Пеня нараховується за весь період прострочення до моменту фактичної оплати заборгованості (абз. 1 пункту 8.2. Договору поставки);

за порушення строків оплати на строк понад 10 календарних днів Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 10% від суми неоплаченого Товару в зазначені в Договорі та додатках до нього строки (абз. 2 пункту 8.2. Договору поставки).

Слід відхилити доводи скарги про необґрунтованість розрахунку курсової різниці, оскільки ані боржник, ані скаржник не навели свій контр розрахунок, відтак позбавлені права посилатись на його необґрунтованість чи неправильність.

За вказаних обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині грошових вимог ТОВ "Метінвест-СМЦ" та погоджується з висновком суду першої інстанції про їх визнання у заявленому розмірі.

Щодо грошових вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк".

Доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до того, що заявлені грошові вимоги Банку є поточними, оскільки на виконання Додаткових договорів про відкриття та обслуговування непокритого акредитива до Генерального кредитного договору №174/2021/КОД-КБ-ГКД від 24.03.2021 Банк фактично надав боржнику кредитні кошти після 03 березня 2025 року, тобто після відкриття провадження у справі про банкрутство, і обов`язок з їх повернення також виник після вказаної дати, а до цього, з моменту відкриття акредитиву, існували зобов`язання АБ "Укргазбанк", як банку-емітенту, виконати зобов`язання за акредитивом.

Колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника з огляду на наступне.

В статті 1 КУзПБ визначено:

конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника;

поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно з частиною першою статті 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Наведені норми Кодексу України з процедур банкрутства встановлюють, що для визнання вимог конкурсними чи поточними має значення чи виникли вони до відкриття провадження у справі про банкрутство чи після відкриття цього провадження.

При цьому застосовано саме термін "виникнення", а не "строк сплати", "строк виконання зобов`язання", "строкова заборгованість", "прострочена заборгованість" чи т.д.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.12.2020 у справі № 904/1693/19 вказала, що при визначенні статусу кредиторських вимог (конкурсні чи поточні) у справі про банкрутство має враховуватися насамперед момент виникнення вимоги, а не строк її виконання, відтак вимоги кредиторів, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, є конкурсними незалежно від строку виконання грошових зобов`язань боржника.

Також Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що аналіз норм статей 1, 45, 47 КУзПБ свідчить про те, що з моменту офіційної публікації оголошення про порушення щодо боржника провадження у справі про банкрутство є таким, що фактично настав, строк виконання усіх зобов`язань боржника, які виникли до моменту порушення щодо нього провадження у справі про банкрутство, і незалежно від настання строку їх виконання, кредитори за такими зобов`язаннями зобов`язані заявити грошові вимоги до боржника у справу про банкрутство з додержанням тридцятиденного строку від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство (постанови від 23.09.2021 у справі №910/866/20, від 22.11.2022 у справі № 911/2548/20).

Як обґрунтовано зазначає Банк у відзиві на апеляційну скаргу, всі листи-вимоги за Додатковими договорами були направлені Боржнику до 03.03.2025, тобто до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Крім того, у зв`язку з направленням Банком вимоги №172/5614/2025 від 19.02.2025 у боржника відповідно до п. 4.3.6 Генерального кредитного договору виник обов`язок достроково виконати всі зобов`язання за цим договором, у тому числі за укладеними в його межах Додатковими договорами - зокрема в частині обов`язку здійснити покриття акредитивів починаючи з дати пред`явлення зазначеної вимоги, тобто з 19.02.2025.

Також належить погодитись і з доводами про те, що в будь-якому випадку, з моменту офіційної публікації оголошення про відкриття судом провадження у справі про банкрутство, строк виконання всіх зобов`язань боржника за генеральним кредитним договором та Додатковими договорами до нього, в тому числі щодо обов`язку сформувати покриття за акредитивами, є таким, що настав.

Таким чином, вимоги Банку до боржника за Додатковими договорами, в повному обсязі виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство - 03.03.2025.

Та обставина, що надання Банком кредитних коштів відповідно до Додаткових договорів, а також їх подальше списання в рахунок погашення заборгованості за акредитивами мали місце після відкриття провадження у справі про банкрутство, не змінює факту виникнення у Банку права вимоги за Додатковими договорами щодо обов`язку Боржника здійснити покриття акредитивів, яке виникло до моменту відкриття провадження у справі про банкрутство.

В межах Додаткових договорів Банком були відкриті непокриті безвідкличні акредитиви. Це означає, що Банк, як емітент цих акредитивів, гарантував їх оплату незалежно від наявності власних коштів на рахунку Боржника, без можливості їх зміни або анулювання з власної ініціативи. Враховуючи невиконання Боржником обов`язку з покриття акредитивів, Банк, як емітент непокритих безвідкличних акредитивів здійснив їх покриття за рахунок кредитних коштів, наданих Боржнику. Таким чином, після видачі кредиту первісне зобов`язання Боржника з покриття акредитивів трансформувалося у зобов`язання з повернення кредитних коштів Банку.

Крім цього, скаржник у апеляційній скарзі посилається на те, що доданий Банком до заяви з кредиторськими вимогами документ під назвою Резюме щодо вартості об`єкта не є результатом незалежного аналізу майна в розумінні статті 4 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а тому не може підтверджувати ринкову вартість заставного майна.

Колегія суддів відхиляє такі доводи з огляду на те, що КУзПБ не встановлює спеціальних вимог до доказів, які мають бути подані в підтвердження вартості предмета застави.

Правові засади здійснення оцінки майна врегульовані Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Згідно статті 4 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", професійна оціночна діяльність (далі - оціночна діяльність) - діяльність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, визнаних такими відповідно до положень цього Закону, яка полягає в організаційному, методичному та практичному забезпеченні проведення оцінки майна, розгляді та підготовці висновків щодо вартості майна. Оціночна діяльність може здійснюватися у таких формах: практична діяльність з оцінки майна, яка полягає у практичному виконанні оцінки майна та всіх процедур, пов`язаних з нею, відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами з оцінки майна; консультаційна діяльність, яка полягає в наданні консультацій з оцінки майна суб`єктам оціночної діяльності, замовникам оцінки та (або) іншим особам в усній або письмовій формі.

Статтею 5 цього ж Закону визначено, що суб`єктами оціночної діяльності є, зокрема, суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Частина перша статті 76 ГПК України визначає, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. (стаття 77 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, вартість заставного майна визначена Банком на підставі Резюме щодо вартості заставного майна станом на 20.03.2025, яке складено ТОВ "Консалтингова компанія "УВЕКОН". Зазначена компанія має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, входить до переліку акредитованих Банком суб`єктів оціночної діяльності, що підтверджується листом № 172/4334/2025 від 07.02.2025.

Резюме щодо вартості заставного майна станом на 20.03.2025 в розумінні Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" є результатом здійснення оціночної діяльності та містить відомості, що дають можливість визначити ринкову вартість заставного майна. Також як зазначено в звіті даний аналіз повністю заснований на методологічних засадах аналізу вартості майна, що наведені в статті 9 вказаного Закону (Методологічне регулювання оцінки майна).

При цьому завданням аналізу було та результатом стало визначення саме ринкової вартості майна із використанням відповідних методів для розрахунку ринкової вартості, зокрема порівняльного підходу та відповідних алгоритмів визначення ринкової вартості з використанням порівняльного підходу, що визначені постановою КМ України від 10.09.2003 №1140 «Про затвердження Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна та майнових прав". Отже, наданий Банком письмовий доказ у формі "Резюме щодо вартості заставного майна" станом на 20.03.2025, обґрунтовано визнано судом першої інстанції належним в підтвердження ринкової вартості заставного майна. Одночасно, інші учасники справи не надали будь-які докази на противагу наданому Банком доказу.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи, що місцевий господарський суд ухвалив правильне судове рішення, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими вище обставинами справи та наведеним відповідним нормативно-правовим обґрунтуванням, колегія суддів дійшла висновку про її відхилення із залишенням без змін ухвали Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 в оскарженій частині.

Судові витрати за розгляд справи апеляційним судом належить покласти на скаржника в межах сплаченого судового збору при подачі апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нордікстіл" залишити без задоволення.

2. Ухвалу попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/1599/25 залишити без змін в частині грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії, Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ", Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк".

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 04.02.2026.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді Б.В. Отрюх

О.М. Остапенко