ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року Справа № 915/1228/25

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі головуючого судді Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко Т.В.,

представника позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім АГРОХІМ,

до відповідача: Фермерського господарства Крикливого,

про: стягнення заборгованості у розмірі 1687188,66 грн, -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім АГРОХІМ звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 21.08.2025 (вх.№12125/25 від 22.08.2025) в електронному вигляді, в якій просить суд стягнути з Фермерського господарства Крикливого заборгованість у розмірі 1687188,66 грн за Договором постачання №ОД/77/22 від 11.01.2022, з якої: 1000000,0 грн основний борг, 77743,02 грн пеня, 182564,32 грн штраф 30% від суми специфікацій по яких допущено прострочення оплати, 222750,0 грн відсотки за користування чужими грошовими коштами, 204131,32 грн збитки від інфляції.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2025, - справу №915/1228/24 призначено головуючому судді Мавродієвій М.В.

Ухвалою суду від 27.08.2025 даний позов залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

29.08.2025 від позивача на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви б/н від 29.08.2025 (вх.№12434/25), зазначених в ухвалі суду від 27.08.2025 разом із уточненою позовною заявою б/н від 29.08.2025.

Ухвалою суду від 02.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 17.10.2025.

Ухвалою суду від 17.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.11.2025.

20.10.2025 від позивача до суду надійшло клопотання про долучення доказів б/н від 20.10.2025 (вх.№14783/25), в якому він додатково повідомив суд, що позивач, через брак обігових коштів, в тому числі через несплату відповідачем грошових коштів за поставлений товар понад рік, змушений поповнювати баланс за для продовження ведення господарської діяльності за рахунок залучення кредитних коштів від банків, за які, на регулярній щомісячній основі, позивачем сплачуються відсотки. А також просить долучити до матеріалів справи копії платіжних інструкцій по сплаті позивачем відсотків по кредитним угодам. Тобто, позивач, фактично несе додаткове фінансове навантаження, у зв`язку із несплатою відповідачем, належних позивачу грошових коштів. У зв`язку із чим позивач вважає справедливим та просить суд задовольнити позовні вимоги, в тому числі щодо стягнення штрафних санкцій, передбаченим Договором постачання №ОД/77/22 від 11.01.2022.

24.11.2025 суд ухвалив призначити розгляд справи на 12.12.2025.

Згідно ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Ухвали суду від 02.09.2025, 17.10.2025 та 24.11.2025 у даній справі направлялась відповідачу поштовим зв`язком, та отриманні останнім про що свідчать відмітки про отримання на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення від 04.09.2025, від 23.10.2025 та від 01.12.2025.

За таких обставин враховуючі приписи п.3) ч.6 ст.242 ГПК України суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідач не скористалися наданим йому ч.ч.1, 2, 4 ст.161 ГПК України правом на подання відзиву на позовну заяву, вимоги та доводи позивача не спростував.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причини неявки.

Відповідач у підготовче та у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судом також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обов`язковою.

Відповідачем також не подано до суду відзиву на позовну заяву.

Згідно ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представника відповідача.

В ході розгляду справи та в судовому засіданні 12.12.2025 представник позивача, підтримував висловлену позицію та доводи, викладені на їх обґрунтування.

У судовому засіданні 12.12.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та зазначив, що проголошення вступної та резолютивної частини рішення відбудеться 17.12.2025.

Вступна та резолютивна частини рішення підписані судом 17.12.2025.

Щодо тривалості судового провадження, суд, з урахуванням критеріїв розумності, які вироблені Європейським судом з прав людини вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. У частині 1 статті 6 Конвенції закріплено елементи права на судовий захист, серед яких є розумний строк розгляду справи, який вважається окремим елементом доступності правосуддя.

Європейський суд з прав людини (надалі ЄСПЛ), правовою основою функціонування та діяльності якого є Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, опрацював критерії, які дозволяють зробити висновки про розумність розгляду конкретної справи. Зокрема, у п.47 рішення у справі Бараона проти Португалії 1987 року Суд відзначив: Розумність тривалості розгляду повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформульованих у практиці Суду, зокрема, комплексності справи, поведінки заявника і відповідних державних органів. Критерій комплексності справи означає оцінювання складності справи з урахуванням обставин і фактів, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть за собою певні юридичні наслідки. Вона може бути пов`язана як із питаннями факту, так і з правовими аспектами: характером фактів, які необхідно встановити; кількістю питань, які розглядаються в межах справи; віддаленістю, з точки зору простору та часу, між подіями та фактами, що розглядаються, та процесом судочинства; кількістю свідків та інших проблем, пов`язаних зі збором доказів; міжнародними факторами; приєднанням справи до інших, а також вступом у процес нових осіб. Крім того, складність справи, а відтак й строк її розгляду, залежать, від складності предмету доказування у справі, без чого неможливо правильно вирішити справу по суті та застосувати норми матеріального права; від обсягу фактів предмета доказування, який може змінюватися у зв`язку зі зміною підстав позову, збільшенням чи зменшенням позовних вимог; від кількості доказів, наданих сторонами.

Також ЄСПЛ зазначає, що тривалість строку розгляду справи може бути пов`язана з перевантаженням судової системи, що, в свою чергу, може бути викликано певними надзвичайними ситуаціями. Приймаючи до уваги, що з початку військової агресії Російської Федерації проти України бойові дії ведуться, у тому числі, на території Миколаївської області, Господарський суд Миколаївської області, через оголошення повітряних тривог, перебої з постачанням електричної енергії тощо, працював з певними обмеженнями у здійсненні правосуддя та не мав об`єктивної можливості для повноцінного розгляду справи №915/1228/25 в межах строку, передбаченого ГПК України.

Відповідно, розгляд даної справи відбувся у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, та продовженого відповідними указами Президента України воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

11.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім АГРОХІМ (надалі - постачальник, позивач у справі) та Фермерським господарством Крикливого (надалі - покупець, відповідач у справі) було укладено Договір постачання №ОД/77/22 (надалі - Договір), відповідно до п.1.1 якого, постачальник зобов`язується в строки, визначені договором, передати у власність покупця (поставити) насіння сільськогосподарських культур, мінеральні добрива, засоби захисту рослин, або інше (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити його вартість.

Згідно п.1.2 Договору найменування, загальна кількість, асортимент (номенклатура), комплектність, (та/або інші характеристики), а також термін поставки і оплати товару, що постачається, визначається у Специфікаціях, які є невід`ємними додатками до цього Договору.

Відповідно до п.5.1 Договору оплата товару здійснюється в національній валюті України - гривні, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок або внесення готівки в касу постачальника, відповідно до діючого законодавства України.

У відповідності до п.5.2 Договору покупець зобов`язаний неухильно дотримуватись строків оплати, що передбачені у Специфікаціях.

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2022, а в частині фінансових зобов`язань - до моменту повного виконання сторонами узятих на себе за даною угодою зобов`язань (п.10.1 Договору).

Згідно з умовами Договору між сторонами були укладені Специфікації на загальну суму 1217095,50 грн, в яких останні узгодили асортимент товару, що постачається продавцем, його кількість та ціну, а також строки поставки та оплати, а саме: №6-ЗЗР(К) від 27.04.2023 на суму 146908,86 грн; №7-НАС(К) від 01.05.2023 на суму 670247,04 грн; №8-ЗЗР(К) від 26.05.2023 на суму 163476,0 грн; №9-ЗЗР(К) від 12.06.2023 на суму 179823,60 грн; №10-ЗЗР(К) від 27.06.2023 на суму 56640,0 грн.

Таким чином, позивач виконав в повному обсязі прийняті на себе зобов`язання згідно з умовами Договору.

Позивачем було виставлено відповідачу до оплати відповідні рахунки на оплату по замовленню на загальну суму 1217095,50 грн, а саме: №ТДАГ3108 від 27.04.2023 на суму 146908,86 грн; №ТДАГ3247 від 01.05.2023 на суму 670247,04 грн; №ТДАГ4771 від 26.05.2023 на суму 163476,0 грн; №ТДАГ5733 від 12.06.2023 на суму 179823,60 грн; №ТДАГ6530 від 27.06.2023 на суму 56640,0 грн.

В свою чергу відповідач прийняв поставлений товар за наступними видатковими накладними на загальну суму 1217095,50 грн, а саме: №ТДАГ3965 від 02.05.2023 на суму 146908,86 грн; №ТДАГ3964 від 02.05.2023 на суму 670247,04 грн; №ТДАГ6592 від 06.06.2023 на суму 163476,0 грн; №ТДАГ7846 від 20.06.2023 на суму 179823,60 грн; №ТДАГ8250 від 27.06.2023 на суму 56640,0 грн.

В підтвердження прийняття товару відповідач підписав видаткові накладні про отримання товарно-матеріальних цінностей прийнятих ним відповідно до умов Договору.

Загальна кількість товару, що була поставлена в адресу відповідача становить суму - 1217095,50 грн в т.ч.ПДВ.

Товар, по вищезазначеним узгодженим сторонами Специфікаціям та видатковим накладним, відповідачем прийнятий в повному обсязі.

Претензій щодо якості та/або комплектності товару від відповідача не надходило.

Сторонами в Специфікаціях до Договору визначену дату виконання грошових зобов`язань - кінцева дата до 16.10.2023.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, всупереч умовам Договором постачання №ОД/77/22 від 11.01.2022 та приписам чинного законодавства, не оплатив поставлений йому товар у повному обсязі в строк до 16.10.2023.

Так, відповідач здійснив оплату на рахунок позивача на загальну суму 217095,50 грн, що підтверджується платіжними інструкціями кредитового переказу коштів, а саме: №47 від 29.04.2023 в сумі - 46908,86 грн; №88 від 09.06.2023 в сумі - 27246,0 грн; №90 від 20.06.2023 в сумі - 35964,72 грн; №95 від 06.07.2023 в сумі - 11328,0 грн; №154 від 02.05.2024 в сумі - 45647,92 грн; №164 від 25.05.2024 в сумі - 50000,0 грн.

Таким чином, залишок несплаченої відповідачем заборгованості склав 1000000,0 грн (1217095,50 грн - 217095,50 грн). Термін прострочення складає 675 календарних днів.

Позивач у позові зазначає, що в умовах повномасштабного збройного вторгнення російської федерації на територію України, з розумінням ставиться до складнощів та можливостей наших партнерів виконувати договірні зобов`язання. Підприємство позивача на собі відчуло результати варварських дій російських загарбників: два філіали позивача на сьогодні є окупованими та розграбованими ворогом. Проте, навіть, в таких надважких умовах, ТОВ Торговий дім АГРОХІМ продовжує працювати та виконувати власні договірні зобов`язання, як у прифронтових, так і у відносно спокійних регіонах України.

08.11.2024 позивачем відповідачу було направлено Претензію №32, в якій позивач просив відповідача сплатити суму основного боргу, без застосування штрафних санкцій.

19.11.2024 позивачем від відповідача було отримано відповідь на претензію №5, в якій відповідач визнав борг, але, пославшись на форс-мажорні обставини, не доведені та не обґрунтовані належним чином та належними документами, попросив відстрочку в 1 (один) календарний місяць для погашення частини боргу, та 2-3 календарні місяці, щоб здійснити остаточне погашення боргу.

Станом на 21.08.2025 відповідачем основний борг не сплачений. Часткові оплати, про які зазначав відповідач у відповіді на претензію №5 від 19.11.2024 ним здійснені також не були.

Позивач зазначає, що несплата відповідачем грошових коштів в повному обсязі за поставлену позивачем продукцію відповідно до умов Договору стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов наступних висновків.

Правовідносини, що виникли між сторонами характеризуються ознаками договору поставки.

За приписами ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

За приписами ст.193 ГК України та ст.ст.526, 629 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 ЦК України та ст.173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Приписами ст.180 ГК України встановлено істотні умови господарського договору. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачем, що останній, всупереч умовам Договору та приписам чинного законодавства, своєчасно та в повному обсязі не сплатив вартість поставленої продукції, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в загальному розмірі 1000000,0 грн.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу по Договору постачання №ОД/77/22 від 11.01.2022 у розмірі 1000000,0 грн є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимог позивача про стягнення збитків від інфляції та 24% річних, суд дійшов наступних висновків.

В силу приписів ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що у даній справі позивачем нараховано на суму заборгованості та заявлено до стягнення з відповідача 204131,32 грн збитків від інфляції за період з листопада 2023 року по липень 2025 року.

Відповідачем такий розрахунок не спростовано та не заперечено.

Судом перевірено розрахунок збитків від інфляції та встановлено, що такий розрахунок є арифметично вірним та правильним, а вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.8.5 Договору, у разі порушення строку оплати за поставлений товар, що узгоджений сторонами у відповідних Специфікаціях, покупець, відповідно до ст.536 Цивільного кодексу України, за вимогою постачальника сплачує постачальнику плату за користування чужими грошовими коштами (товарний кредит) у розмірі 24% (двадцять чотири відсотки) річних. Зазначені річні нараховуються на суму простроченого зобов`язання з оплати товару з моменту виникнення такого прострочення до дати повного розрахунку за поставлений товар.

Судом перевірено виконаний позивачем розрахунок 24% річних та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягало б стягненню 445500,01 грн 24% річних, однак, враховуючи, що позивач заявив до стягнення лише 222750,0 грн 24% річних та з огляду на те, що суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що стягненню підлягає сума 24% річних саме в розмірі 222750,0 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення 30% штрафу та пені, суд дійшов наступних висновків.

За приписами ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п.3) ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.8.3 Договору за порушення строків виконання зобов`язань за цим Договором сторона, яка допустила прострочку, сплачує другій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, нарахованої на суму простроченого зобов`язання за кожен день прострочки.

Судом встановлено, що у даній справі позивачем нараховано пеню у розмірі 155486,04 грн на суму заборгованості за загальний період з 17.10.2023 по 17.04.2024 включно в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобов`язання за кожний день прострочення та встановлено, що такий розрахунок є арифметично вірним та правильним.

Відповідачем такий розрахунок не спростовано та не заперечено.

Однак, враховуючи, що позивач заявив до стягнення лише 77743,02 грн пені та з огляду на те, що суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог, то стягненню з відповідача підлягає сума пені у розмірі 77743,02 грн.

Згідно п.8.4 Договору, у разі недотримання покупцем термінів оплати вже відпущеного йому товару, що узгоджені сторонами у відповідних Специфікаціях, постачальник має право виставити покупцю рахунок на сплату неустойки у вигляді штрафу у розмірі 30% від загальної суми Специфікації по якій допущено прострочення.

Судом встановлено, що у даній справі позивачем нараховано на суму заборгованості 365128,65 грн та встановлено, що такий розрахунок є арифметично вірним та правильним.

Відповідачем розрахунок пені не спростовано та не заперечено.

Однак, враховуючи, що позивач заявив до стягнення лише 182564,32 грн - 30% штрафу та з огляду на те, що суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог, то стягненню підлягає штрафу у сумі 182564,32 грн.

Судом також враховано, що відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, яким приймається рішення.

Таким чином, законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов`язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язань, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідність розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до приписів ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно частин 2, 3 ст.13 ГПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Так, зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення неустойки є правом суду, розмір такого зменшення ґрунтується на обставинах справи, встановлених судом при дослідженні поданих сторонами доказів, тому саме суд на власний розсуд вирішує питання про наявність в даному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 15.03.2019 у справі №910/3652/18 зазначив, що вирішення питання зменшення належних до сплати штрафних санкцій перебуває в межах дискреційних повноважень господарських судів.

Керуючись вказаними нормами права, господарський суд взявши до уваги невідповідність розміру неустойки наслідкам порушення, та оскільки жодних доказів понесення позивачем збитків внаслідок несвоєчасності виконання відповідачем грошового зобов`язання у такий період, стягнення усієї нарахованої позивачем суми неустойки, вочевидь не відповідає критерію співмірності. Отже, враховуючи інтереси обох сторін, суд вважає за можливе зменшити розмір заявленого до стягнення штрафу на 50% - до 91282,16 грн.

Також, на думку суду, стягнення з відповідача на користь позивача 77743,02 грн пені, 222750,0 грн 24% річних - відсотків за користування чужими грошовими коштами, 204131,32 грн збитків від інфляції та певної суми 30% штрафу у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки пов`язані з порушенням відповідачем умов спірного договору, а застосоване судом зменшення не суперечить принципу юридичної рівності учасників спору і не свідчить про явне заниження суми штрафу. Стягнення ж з відповідача 30% штрафу у повному обсязі, на думку суду, не є співмірним з можливими негативними наслідками від порушення останнім зобов`язань.

Ураховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, сплачений судовий збір підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, однак без урахування зменшення судом суми штрафних санкцій.

Позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 25307,83 грн.

У відповідності до ч.3.ст.4 Закону України Про судовий збір при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

У даному випадку позивач звернувся з позовом до суду в електронній формі (через підсистему Електронний суд), а тому підлягає застосуванню коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, при поданні позову підлягав сплаті судовий збір у сумі 20246,26 грн (25307,83 грн х 0,8).

На підставі положень статті 129 ГПК України судовий збір в розмірі 20246,26 грн покладається на відповідача.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.7 Закону України Про судовий збір переплачена сума судового збору в розмірі 5061,57 грн може бути повернута позивачу за його клопотанням.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства Крикливого (55140, Миколаївська обл., Кривоозерський р-н, с.Тридуби, переул.Мічуріна, буд.10, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім АГРОХІМ (63401, Харківська обл., Зміївський р-н, м.Зміїв, вул.Харківська, буд.86А, код ЄДРПОУ 40136,0 грн основного боргу, 77743,02 грн пені, 91282,16 грн штрафу 30% від суми специфікацій по яких допущено прострочення оплати, 222750,0 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами, 204131,32 грн збитків від інфляції та 20246,26 грн судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 19.01.2026.

Суддя М.В.Мавродієва