ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"22" грудня 2025 р. Справа № 911/1841/25

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., за участю секретаря судового засідання Литовки А.С., розглянувши скаргу Васильківської міської ради від 01.12.2025 на дії державного виконавця Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у справі

за позовом Васильківської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю Бєлайбуд

про стягнення 1272703,85 грн, розірвання договору оренди та зобов`язання повернути земельну ділянку,

за участю представників

стягувача (скаржника): Шестаков Ю.В;

боржника (скаржника): не з`явився

ДВС: не з`явився;

встановив:

У травні 2025 року Васильківська міська рада звернулася до Господарського суду Київської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Бєлайбуд, у якій просила суд: 1.стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Бєлайбуд на корить Васильківської міської ради 1272703,85 грн заборгованості зі сплати орендної плати; 2. розірвати договір оренди земельної ділянки від 03.06.2008, укладений між Великобугаївською сільською радою Васильківського району Київської області та Товариством з обмеженою відповідальністю Укрпроммашкомплект-Компані, який зареєстрований 23.06.2008 у Державному реєстрі правочинів за номером правочину 2976926 та 05.02.2009 Васильківським відділом Київської філії Центру Державного земельного кадастру за № 01, земельна ділянка площею 10,000 га, кадастровий номер :04:005:0030, розташовану на території села Велика Бугаївка Обухівського району Київської області; 3. зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю Бєлайбуд повернути Васильківській міській раді земельну ділянку площею 10,000 га, кадастровий номер :04:005:0030, у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому одержало її в оренду Товариство з обмеженою відповідальністю Укрпроммашкомплект-Компані.

Господарський суд Київської області рішенням від 08.09.2025 задовольнив позов повністю.

На примусове виконання вказаного рішення 20.11.2025 суд видав накази.

Через підсистему Електронний суд 01.12.2025 від Васильківської міської ради надійшла скарга на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця, у якій скаржник просить суд:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Назаренко Олени Юріївни щодо винесення 26.11.2025 повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання;

- зобов`язати головного державного виконавця Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Назаренко Олену Юріївну прийняти до виконання наказ про примусове виконання рішення у справі № 911/1841/25, виданий 20.11.2025 суддею Господарського суду Київської області Щоткіним О.В., відкрити виконавче провадження та вчинити виконавчі дії відповідно до вимог Закону України Про виконавче провадження.

Обґрунтовуючи незаконність дій державного виконавця, скаржник посилається на те, що 26.11.2025 головним державним виконавцем Назаренко Оленою Юріївною було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки з резолютивної частини наказу незрозуміло, хто є боржником за виконавчим документом, відтак в постанові про повернення державний виконавець запропонував стягувачу звернутись до суду щодо виправлення зазначеної помилки (описки).

Також державний виконавець в постанові вказав, що виконавчий документ пред?явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю, оскільки боржник ТОВ "Белайн" зареєстрований в м. Київ, а у земельної ділянки кадастровий номер :04:005:0030 відсутня адреса, що унеможливлює подальше виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 02.12.2025 скаргу Васильківської міської ради від 01.12.2025 було прийнято до розгляду скаргу та призначено судове засідання на 22.12.2025.

У судовому засіданні представник скаржника свої вимоги підтримав та обґрунтував з підстав викладених в скарзі та з посиланням на норми чинного законодавства, просив скаргу задовольнити.

Боржник та державний виконавець в судове засідання не з`явились, власної позиції стосовно поданої скарги не висловили та будь-яких інших пояснень та клопотань до суду не подали, хоча про час та місце проведення судового засідання з розгляду даної скарги були повідомлені належним чином та завчасно, про що свідчить Довідка про доставку електронного листа (ухвали суду) 02.12.2025 о 15.10 Васильківському відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області. Відтак, днем вручення ухвали органу виконавчої служби є 02.12.2025.

Так, з метою повідомлення боржника про розгляд скарги копія ухвали суду від 02.12.2025 була направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місця реєстрації, зазначеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04070, м. Київ, вул. Братська,6, офіс 3.

Проте поштовий конверт із копією ухвали 02.12.2025, направленої боржнику, був повернутий підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення з відміткою за закінченням терміну зберігання.

Пунктами 4, 5 частини 6 ст. 242 ГПК України визначено, що днем вручення судового рішення є, зокрема: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ухвала суду, направлена на адресу боржника за адресою, яка внесена до Єдиного державного реєстру, як його місцезнаходження, за відсутності іншої повідомленої відповідачем адреси, на яку додатково могло б здійснюватися листування, може вважатись належним доказом відправлення ТОВ Бєлайбуд копії ухвали суду.

За змістом ч. 2 ст. 342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розглянувши скаргу Васильківської міської ради, заслухавши пояснення у судовому засіданні представника скаржника та дослідивши наявні докази, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Зазначене означає, що конституційним обов`язком для всіх органів державної влади є виконання судових рішень.

Відповідно до частин 1, 2 ст.2 ГПК завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є обов`язковість судового рішення (п.7 ч.3 ст.2 ГПК).

Відповідно до статті 326 Господарського процесуального кодексу судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.1 Закону "Про виконавче провадження").

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст.5 Закону "Про виконавче провадження").

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Звертаючись із вказаною скаргою до суду, позивач (стягувач) вказав, що повідомленням Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 26.11.2025 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, направленого на адресу стягувача вказано: «в основній частині наказу Господарського суду Київської області від 20.11.2025 у справі №911/1841/25 зобов`язано ТОВ «Бєлайбуд» повернути Васильківській міськраді земельну ділянку, однак земельна ділянка кадастровий номер :04:005:0030 була в оренді ТОВ «Укрпроммашкомплект-Компанія»».

Тому, Головному державному виконавцю Назаренко О.Ю. з основної частині наказу не зрозуміло хто є боржником (ТОВ «Бєлайбуд» чи ТОВ «Укрпроммашкомплект-Компанія»), відтак, у разі описки (на думку головного державного виконавця), стягувачу запропоновано звернутися до суду щодо виправлення помилки та в подальшому пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Крім того, як вказав державний виконавець у цьому повідомленні, наказ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю, оскільки боржник - ТОВ «Бєлайбуд» зареєстрований в м. Київ, а земельна ділянка кадастровий номер :04:005:0030 не містить адресу, що унеможливлює подальше виконання рішення суду».

Вказані обставини, на думку державного виконавця, унеможливили прийняття виконавчого документа до виконання та на підставі п. 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», наказ повернуто без прийняття до виконання.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно заяви Васильківської міської ради від 24.11.2025, направленої до Васильськівського ВДВС в Обухівському районі Київської області та прийнятої останнім 24.11.2025, подано на примусове виконання наказ Господарського суду Київської області від 20.11.2025 № 911/1841/25, а також повний текст рішення від 08.09.2025, де зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю Бєлайбуд (04070, місто Київ, вулиця Братська, будинок 6, офіс 3, ) повернути Васильківській міській раді (08601, Київська область, Обухівський район, місто Васильків, вулиця Покровська, будинок 4, ) земельну ділянку площею 10,0000 га, кадастровий номер :04:005:0030 у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому одержало її в оренду товариство з обмеженою відповідальністю Укрпроммашкомплект-Компані ().

В наказі зазначено, що:

Стягувач Васильківська міська рада (08601, Київська область, Обухівський район, місто Васильків, вулиця Покровська, будинок 4, ).

Боржник Товариство з обмеженою відповідальністю Бєлайбуд (04070, місто Київ, вулиця Братська, будинок 6, офіс 3, ).

У вказаній заяві від 24.11.2025, Васильківська міська рада також зазначила, що для організації виконання вказаного наказу Господарського суду Київської області додатково надає в якості додатків повний текст судового рішення у справі № 911/1841/25.

Так, в мотивувальній частині зазначеного рішення було роз`яснено хронологію подій, а саме, що юридична особа орендар, з яким позивач уклав Договір оренди - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпроммашкомплект-Компані» (), згідно витягу ЄДРПОУ 28.01.2025 змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Бєлайбуд» ().

Згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.01.2022 у справі №906/622/19 у разі реорганізації особи, зміни її організаційно-правової форми чи назви, підстави для припинення права користування земельною ділянкою не виникають. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 906/706/19.

Таким чином, відповідач ТОВ «Бєлайбуд», змінивши назву з ТОВ «Укрпроммашкомплект-Компані», залишився орендарем земельної ділянки, яка є предметом Договору оренди від 03.06.2008 року, на всіх умовах визначених цим Договором, адже ТОВ «Укрпроммашкомплект-Компані» (), яке укладало у 2008 році договір оренди, лише змінило свою назву з ТОВ «Укрпроммашкомплект-Компані» на ТОВ «Бєлайбуд», при цьому організаційно-правова форма товариства, код ЄДРПОУ залишились незмінними.

Тобто, по суті, особа орендаря не змінилась.

Вказане доводить, про що і зазначено у виконавчому документі, що боржником по справі є Товариство з обмеженою відповідальністю «Бєлайбуд» (04070, місто Київ, вулиця Братська, будинок 6, офіс 3, ), а відтак зазначена обставина не потребує додаткових роз`яснень чи дій зі сторони стягувача щодо звернення до суду про внесення виправлення помилки (описки) у виконавчому документі, про що вказав в своєму повідомленні державний виконавець, а також не є підставою для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання на підставі ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження».

Що стосується іншої підстави для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, зокрема, посилань державного виконавця, що судовий наказ пред`явлено не за місцем виконання або не підвідомчістю, оскільки боржник - ТОВ «Бєлайбуд» зареєстрований в м. Києві, а земельна ділянка кадастровий номер :04:005:0030 не містить адреси, що унеможливлює подальше виконання рішення суд зазначає таке.

Вимоги для подання виконавчого документа містяться у частині першій статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", де зазначено, що у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Верховний Суд у справі №403/149/18 послався на висновок із постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", що вимоги до виконавчого документа, визначені у Законі "Про виконавче провадження", є єдиними. Іншими нормативно-правовими актами може бути встановлено додаткові вимоги до виконавчого документа, проте їх звуження не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій (ч. 3 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження»).

Доказом фактичного місцезнаходження земельної ділянки (майна) боржника у межах села Велика Бугаївка Обухівського району Київської області є копія повного тексту судового рішення від 08.09.2025 у справі № 911/1841/25, яка стягувачем була додана до заяви про примусове виконання рішення. Також про місцезнаходження земельної ділянки стягувач додатково вказував в заяві про примусове виконання рішення від 24.11.2025.

Разом з тим, за змістом частин першої та другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Суд зазначає, що відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №901/2028/13, від 14.06.2018 у справі №922/4575/16, від 27.03.2023 у справі №904/817/20.

Аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання ст.13 Конвенції, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути: незалежним від будь-якої дискреційної дії державних органів та доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі "Гурепка проти України", заява №61406/00, §59); "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див. рішення від 05.04.2005 у справі "Афанасьєв проти України", заява №38722/02, §75); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України", заява №20390/07, §29).

Разом із тим, відповідно пункту 1 ч. 2, пунктів 3, 10, 15 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів.

Також відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Як встановлено приписами ч. 1, 3, 4, 9 ст. 791 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Тобто під час формування земельної ділянки адреса їй не присвоюється, адже такого законом не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Відомості про земельну ділянку площею 10,000 га, кадастровий номер :04:005:0030, розташовану на території села Велика Бугаївка Обухівського району Київської області, яка перебуває у користуванні боржника можуть здобуватися вже в процесі виконавчого провадження, зокрема, шляхом безпосереднього доступу до інформації про земельну ділянку у Державному земельному кадастрі (опису меж, суміжних власників, кадастрового плану земельної ділянки); шляхом одержання безоплатно від Держгеокадастру необхідної інформації для проведення виконавчих дій, залучення їх спеціалістів тощо.

Тобто, якщо навіть припустити, що адреса земельної ділянки не була зазначена у виконавчому документі, вказане не позбавляло права, а навпаки зобов`язувало орган виконавчої служби здійснити всі необхідні дії, передбачені Законом, для отримання вказаної інформації. Із запитом (заявою, поданням) про надання зазначеної інформації та/або роз`яснення виконавець до суду також не звертався. Однак, зазначений обов`язок скерував на стягувача.

Вимоги до виконавчого документа, що встановлено ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», також не вказують на те, що у виконавчому документі має обов`язково зазначатися зокрема, адреса (місце розташування) земельної ділянки, тому відсутність таких відомостей не впливає на суть і чинність виконавчого документа як такого. Наявність даних про адресу (місце розташування) земельної ділянки, за умов зазначення відповідного кадастрового номеру земельної ділянки у виконавчому документі, є формальною характеристикою такого документа, а не визначальною.

Отже відсутність у виконавчому документі адреси (місця розташування) земельної ділянки, за наявності зазначеного кадастрового номера цієї земельної ділянки, не є підставою для винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, адже державним виконавцем не були використані в повній мірі права та обов`язки, надані йому Законом України «Про виконавче провадження», що призвело до незаконності винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі № 469/1357/16-ц (провадження № 61-32698 св 18).

Частина 2 ст.343 ГПК передбачає, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Також суд при розгляді вказаної скарги в частині зобов`язання державного виконавця відкрити виконавче провадження за заявою стягувача зазначає, що вказане не є втручанням в дискреційні повноваження виконавчої служби, а спрямовано на здійснення ефективного захисту порушеного права заявника; вимога про зобов`язання головного державного виконавця Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Назаренко Олену Юріївну прийняти до виконання наказ про примусове виконання рішення є правомірною. В цій частині щодо можливості такого зобов`язання суд враховує постанову Верховного Суду від 29.04.2021 у справі №686/3941/19, а також постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09 липня 2025 року у справі № 910/268/23.

Враховуючи зазначене та те, що виконавець повністю не реалізував надані йому права, не застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату щодо виконання обов`язкового рішення суду та необґрунтовано повернув виконавчий документ на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону "Про виконавче провадження", господарський суд з урахуванням викладених вище в сукупності обставин та норм чинного законодавства, відповідно до вимог ст.343 ГПК дійшов висновку про задоволення поданої скарги в повному обсязі та поновлення порушеного права Васильківської міської ради шляхом визнання неправомірними дій щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, та шляхом зобов`язання державного виконавця відкрити виконавче провадження.

Керуючись статтями 234, 235, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Задовольнити повністю скаргу Васильківської міської ради від 01.12.2025 на дії державного виконавця Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

2. Визнати протиправними дії головного державного виконавця Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Назаренко Олени Юріївни щодо винесення 26.11.2025 повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

3. Зобов`язати головного державного виконавця Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Назаренко Олену Юріївну прийняти до виконання наказ про примусове виконання рішення у справі № 911/1841/25, виданий 20.11.2025 суддею Господарським судом Київської області, відкрити виконавче провадження та вчинити виконавчі дії відповідно до вимог Закону України Про виконавче провадження.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 235 Господарського процесуального кодексу України, і може бути оскаржена в порядку та у строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Дата складання повного тексту ухвали 12.02.2026

Суддя О.В. Щоткін