ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2025 р. м. Київ Справа № 940/755/21

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом Заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави

до ОСОБА_1 , Київська обл., Білоцерківський р-н., с. П`ятигори

Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, м. Київ

про визнання недійсними договорів та повернення земельних ділянок

секретар судового засідання: Самусь В.С.

за участю представників:

прокурор: Холоденко А.С.;

від відповідача-1: Неживок І.В. (ордер серії АІ № 1933038 від 25.06.2025 р.);

від відповідача-2: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2021 року заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 та Головного управління Держгеокадастру в Київській області, у якому він просив: визнати незаконними та скасувати накази ГУ Держземагенства у Київській області від 09 лютого 2015 року № 10-1150/15-15-сг, № 10-1148/15-15-сг та № 10-1152/15-15-сг, якими затверджено документацію із землеустрою та передано ОСОБА_1 в оренду для ведення фермерського господарства строком на 49 років земельні ділянки на території П`ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області з кадастровим номером :06:006:0029, площею 12,5532 га, з кадастровим номером :07:007:0018, площею 19 га, та з кадастровим номером :07:008:0022, площею 13 га; визнати недійсними договори оренди цих земельних ділянок від 04 серпня 2015 року, від 28 вересня 2015 року та від 28 вересня 2015 року.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 20.03.2023 р. позов заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_1 про визнання недійсними наказів та договорів оренди земельних ділянок задоволено; визнано незаконними та скасовано наступні накази Головного управління Держземагенства у Київській області:

- наказ від 09.02.2015 року № 10-1150/15-15-сг про затвердження документації із землеустрою та передачі ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства на території П`ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області з кадастровим номером :06:006:0029, площею 12,5532 га, строком на 49 років;

- наказ від 09.02.2015 року № 10-1148/15-15-сг про затвердження документації із землеустрою та передачі ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства на території П`ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області з кадастровим номером :07:007:0018, площею 19 га, строком на 49 років;

- наказ вiд 09.02.2015 року № 10-1152/15-15-сг про затвердження документації із землеустрою та передачi ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства на території П`ятигiрської сільської ради Тетіївського району Київської області з кадастровим номером :07:008:0022, площею 13 га, строком на 49 років.

визнано недійсними наступні договори оренди:

- договір оренди землі від 04.08.2015 року, згідно з яким ОСОБА_1 передано в оренду земельну ділянку для ведення фермерського господарства з кадастровим номером :06:006:0029, площею 12,5532 га, строком на 49 років, який в подальшому зареєстрований 09.09.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за iндексним номером рішення про державну реєстрацію 24293070;

- договір оренди землі від 28.09.2015 року, згідно з яким ОСОБА_1 передано в оренду земельну ділянку для ведення фермерського господарства з кадастровим номером :07:007:0018, площею 19 га, строком на 49 років, який в подальшому зареєстрований 30.11.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за iндексним номером рішення про державну реєстрацію 26609742;

- договір оренди землі від 28.09.2015 року, згідно з яким ОСОБА_1 передано в оренду земельну ділянку для ведення фермерського господарства з кадастровим номером :07:008:0022, площею 13 га, строком на 49 років, який в подальшому зареєстрований 30.11.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за індексним номером рішення про державну реєстрацію 26611351;

Постановою Київського апеляційного суду від 12.09.2023 р. рішення Тетіївського районного суду Київської області від 20.03.2023 р. залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 09.04.2025 р. рішення Тетіївського районного суду Київської області від 20.03.2023 р. та постанову Київського апеляційного суду від 12.09.2023 р. скасовано; провадження у справі № 940/755/21 закрито.

Ухвалою Верховного Суду від 21.05.2025 р. справу № 940/755/21 направлено до Господарського суду Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.06.2025 р. прийнято справу до свого провадження; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 03.07.2025 р.

26.06.2025 р. до господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» від представника відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Водночас, 04.08.2021 р. ОСОБА_1 подала до Тетіївського районного суду Київської області відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 вказує, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення. Тобто, за твердженнями відповідача-1 повинен бути безпосередній умисел сторін, на вчинення нікчемного правочину. Такого умислу ні у ОСОБА_1 , ні у відповідача не було, тому ст. 228 ЦК України не може бути застосована до вказаних правовідносин. Також, у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 вказує, що існує центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості грунтів. За твердженнями відповідача-1, даним органом являється Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, яка уповноважена здійснювати державний нагляд за дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладення цивільно-правових договорів, надання у користування, в тому числі в оренду, дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавствата встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; дотримання органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах. Відповідач-1 зазначає, що про даний орган не зазначено в позовній заяві, та в матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення даного органу в порядку, визначеному ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру». За позицією відповідача-1 на прокурора, як на позивача, розповсюджується загальний строк позовної давності, який рахується з дня коли уповноважений державний орган, в даному випадку Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру повинна була, чи могла довідатись про порушення прав. Відповідач-1 стверджує, що вона відкрито користувалась земельними ділянками з 2015 року, регулярно сплачувала орендну плату, відповідно до вимог закону провела державну реєстрацію договорів оренди, про що маються відкриті відомості в Державному земельному кадастрі про право власності та речові права на земельну ділянку.

Доводи вказаного відзиву є ідентичними за змістом до відзиву, який надійшов до суду 26.06.2025 р. від представника відповідача-1.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.07.2025 р. відкладено підготовче засідання на 24.07.2025 р.

23.07.2025 р. до господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» від представника відповідача-2 надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи, в якій він, посилаючись на участь представника в іншій справі, просить здійснювати розгляд справи № 940/755/21 без участі представника Головного управління.

24.07.2025 р. до господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» від прокурора надійшла заява про зміну предмету позову № 50-6673вих-25 від 23.07.2025 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.07.2025 р. продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 12.08.2025 р.

12.08.2025 р. до господарського суду Київської області через систему Електронний суд від прокурора надійшла заява, в якій він просить залишити без розгляду заяву Білоцерківської окружної прокуратури про зміну предмету позову № 50-6673вих25 від 23.07.2025 р.

12.08.2025 р. до господарського суду Київської області через систему Електронний суд від прокурора надійшла заява про зміну предмету позову № 50-7194-25 від 11.08.2025 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.08.2025 р. відкладено підготовче засідання на 04.09.2025 р.

03.09.2025 р. до господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» від прокурора надійшла заява, в якій він просить залишити без розгляду заяву Білоцерківської окружної прокуратури про зміну предмету позову № 50-7194вих-25 від 11.08.2025 р.

03.09.2025 р. до господарського суду Київської області через систему Електронний суд від прокурора надійшла заява про зміну предмету позову, в якій прокурор просить:

1. Визнати недійсними наступні договори оренди:

- договір оренди землі від 04.08.2015, згідно із яким ОСОБА_1 передано в оренду земельну ділянку для ведення фермерського господарства з кадастровим номером :06:006:0029 площею 12,5532 га строком на 49 років;

- договір оренди землі від 28.09.2015, згідно із яким ОСОБА_1 передано в оренду земельну ділянку для ведення фермерського господарства з кадастровим номером :07:007:0018 площею 19 га строком на 49 років;

- договір оренди землі від 28.09.2015, згідно із яким ОСОБА_1 передано в оренду земельну ділянку для ведення фермерського господарства з кадастровим номером :07:008:0022 площею 13 га строком на 49 років.

2. Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути державі в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області земельну ділянку з кадастровим номером :06:006:0029 площею 12,5532 га, земельну ділянку з кадастровим номером :07:007:0018 площею 19 га, земельну ділянку з кадастровим номером :07:008:0022 площею 13 га.

Заява прокурора про зміну предмету позову подана під час підготовчого провадження та відповідає вимогам ч. 5 ст. 46 ГПК України.

Таким чином, господарським судом Київської області розглядається справа з урахуванням заяви прокурора про зміну предмету позову, що надійшла до суду 03.09.2025 р., про що вказано в ухвалі від 04.09.2025 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.09.2025 р. також відкладено підготовче засідання на 23.09.2025 р.; встановлено строк для надання відповідачем-1 та відповідачем-2 заперечень/відзиву на заяву прокурора про зміну предмету позову до 18.09.2025 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.09.2025 р. заяву № 50-6673вих-25 від 23.07.2025 р. Білоцерківської окружної прокуратури про зміну предмету позову повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.09.2025 р. заяву № 50-7194-25 від 11.08.2025 р. Білоцерківської окружної прокуратури про зміну предмету позову повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.09.2025 р. відкладено підготовче засідання на 16.10.2025 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.10.2025 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.10.2025 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.10.2025 р. відкладено судове засідання на 20.11.2025 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.11.2025 р. відкладено судове засідання на 04.12.2025 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.12.2025 р. відкладено судове засідання на 18.12.2025 р.

17.12.2025 р. до господарського суду Київської області через систему Електронний суд від представника відповідача-1 надійшли додаткові пояснення у справі, в яких представник відповідача-1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Прокурор у підготовчих засіданнях та судових засіданнях позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача-1 у підготовчих засіданнях та судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечував.

Представник відповідача-2 у жодне підготовче засідання та судове засідання не з`явився. Відповідач-2 про причини неявки представника у підготовчі засідання та судові засідання суд не повідомив, про дату, час та місце проведення підготовчих засідань та судових засідань повідомлений належним чином відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджується довідками про доставку електронних листів. Як вже зазначалось, лише 23.07.2025 р. до господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» від представника відповідача-2 надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи, в якій він, посилаючись на участь представника в іншій справі, просив здійснювати розгляд справи № 940/755/21 без участі представника Головного управління.

Щодо представництва прокуратурою інтересів держави.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до абзаців першого, другого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Згідно з абзацами першим-третім частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор у цій справі звернувся до суду з позовом в інтересах держави як самостійний позивач.

З урахуванням заяви про зміну предмету позову, прокурор просить визнати недійсними договори оренди земельних ділянок та зобов`язати відповідача-1 повернути державі в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області земельну ділянку з кадастровим номером :06:006:0029 площею 12,5532 га, земельну ділянку з кадастровим номером :07:007:0018 площею 19 га, земельну ділянку з кадастровим номером :07:008:0022 площею 13 га, наголошуючи на порушенні інтересів держави з огляду на передачу ОСОБА_1 . Головним управлінням Держземагенства у Київській області, правонаступником якого є відповідач-2 - Головне управління Держгеокадастру у Київській області, земель державної власності у користування.

Щодо твердження відповідача-1, що органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), то суд зазначає, що у спірних правовідносинах враховуючи передбачені законом повноваження таким органом є Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області.

У позовній заяві прокурор не визначає позивачем Головне управління Держгеокадастру у Київській області, як уповноваженого державою органу виконувати функції власника землі, розпоряджатися землями державної власності, оскільки цей орган державної влади не може бути визначено і позивачем, і відповідачем по справі з одночасним пред`явленням до нього позовних вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.06.2024 р. у справі № 925/1133/18 вказала на те, що у разі, якщо державний орган або орган місцевого самоврядування діє або приймає рішення всупереч закону та інтересам Українського народу, прокурор має право діяти на захист порушених інтересів держави шляхом подання відповідного позову до суду. В цьому випадку органи, які прийняли рішення чи вчинили дії, що, на думку прокурора, порушують інтереси держави, набувають статусу відповідача.

Орган державної влади (або місцевого самоврядування), який порушив права держави чи територіальної громади прийняттям незаконного рішення від імені відповідного суб`єкта права, не може (в силу відсутності повноважень на захист) та не повинен (з огляду на відсутність спору з іншим учасником цивільних правовідносин) бути позивачем за позовом прокурора, спрямованим на оскарження незаконного рішення цього ж органу та відновлення порушених прав і законних інтересів держави чи територіальної громади. В процесуальному аспекті орган, який прийняв такий акт, не має зацікавленості у задоволенні позовних вимог, відстоюючи правомірність своїх дій, що суперечить правовому статусу позивача. Водночас доведення правомірності дій, які оспорюються позивачем, забезпечується процесуальними повноваженнями відповідача.

При цьому фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган або прокурор.

З огляду на стверджуване порушення відповідачем-2 інтересів держави шляхом прийняття наказів прокурор правильно визначив його відповідачем-2 у цій справі.

Беручи до уваги те, що прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, обґрунтував відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів саме у спірних правовідносинах, вказавши на те, що відповідний орган, який є учасником спірних правовідносин, сам допустив порушення інтересів держави, суд дійшов висновку про те, що прокурор обґрунтував наявність визначених законодавством підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді.

В контексті викладених положень Закону України «Про прокуратуру» суд дійшов висновку, що прокурор належним чином обґрунтував підстави для представництва ним інтересів держави і подав даний позов з дотриманням вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення прокурора та відповідача-1, суд

ВСТАНОВИВ:

Наказами Головного управління Держземагенства у Київській області від 09.02.2015 р № 10-1150/15-15-сг, № 10-1148/15-15-сг, № 10-1152/18-15-сг затверджено документацію із землеустрою та передано ОСОБА_1 в оренду для ведення фермерського господарства на території П`ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області наступні земельні ділянки: кадастровий номер :06:006:0029, площею 12,5532 га; кадастровий номер :07:007:0018, площею 19 га; кадастровий номер :07:008:0022, площею 13 га, строком на 49 років.

У подальшому Головне управління Держгеокадастру у Київській області (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) уклали договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами:

- :06:006:0029 площею 12,5532 га, розташованої на території на території П`ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області (договір оренди землі від 04.08.2015 р.);

- :07:007:0018 площею 19 га, розташованої на території на території П`ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області (договір оренди землі від 28.09.2015 р.);

- :07:008:0022 площею 13 га, розташованої на території на території П`ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області (договір оренди землі від 28.09.2015 р.).

Право оренди за вказаними договорами 27.08.2015 р. (земельна ділянка :06:006:0029) і 25.11.2015 р. (земельні ділянки :07:008:0022 та :07:007:0018) зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Крім того, у 2011 році ОСОБА_1 , як громадянка, на безконкурентних засадах реалізувала своє право на отримання в оренду земельних ділянок загальною площею 9,7 га на території П`ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області для ведення фермерського господарства, що підтверджується розпорядженням голови Тетіївської районної державної адміністрації від 26 грудня 2011 року № 966.

01.02.2012 р. між Тетіївською районною державною адміністрацією (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір оренди земді за умовами п. 1 якого орендодавець згідно з розпорядженням голови адміністрації від 26.12.2011 р. № 966 надає, а орендар приймає в користування на умовах оренди земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що розташована на території П`ятигірської сільської ради за межами населеного пункту с. П`ятигори, для ведення фермерського господарства.

04.06.2013 р. здійснено державну реєстрацію фермерського господарства «П`ятигори» (ідентифікаційний код юридичної особи 38582073), засновником і керівником якого є ОСОБА_1 , що підтверджується витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отже, на момент прийняття 09.02.2015 р. ГУ Держземагенства у Київській області наказів та укладення спірних договорів оренди земельних ділянок ФГ «П`ятигори», засновником якого була ОСОБА_1 , набуло статусу юридичної особи та мало у користуванні земельні ділянки для ведення фермерського господарства.

09.02.2015 р., вже створивши ФГ «П`ятигори» та використавши своє право на позаконкурсне отримання земель для створення фермерського господарства, ОСОБА_1 повторно отримала на позаконкурсній основі земельні ділянки з кадастровими номерами :06:006:0029, площею 12,5532 га; :07:007:0018, площею 19 га; :07:008:0022, площею 13 га.

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За змістом частин першої-третьої статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Стаття 123 Земельного кодексу України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування у тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати не передбачені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

За змістом частини третьої статті 134 Земельного кодексу України земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34 (для сінокосіння і випасання худоби), 36 (для городництва) та 121 (для ведення фермерського господарства; для ведення особистого селянського господарства, для ведення садівництва; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); для індивідуального дачного будівництва; для будівництва індивідуальних гаражів) цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про фермерське господарство" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про фермерське господарство" право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про фермерське господарство" після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Таким чином можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства як форми підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Надання (передача) фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19).

Відповідно до статті 12 Закону України "Про фермерське господарство" землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

За змістом положень статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону України "Про фермерське господарство" після укладення договору користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство реєструється в установленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Після державної реєстрації фермерське господарство має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, на конкурентних засадах через участь у торгах, а не як фізична особа - громадянин України із метою створення фермерського господарства.

З урахуванням вимог статей 7, 8, 12 Закону України "Про фермерське господарство", статей 116, 121, 123, 134 Земельного кодексу України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах. Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 525/1225/15-ц, у постановах Верховного Суду від 13.06.2023 у справі № 908/1445/20, від 07.06.2023 у справі № 922/3737/19, від 14.03.2023 у справі № 922/1974/19, від 07.03.2023 у справі № 922/3108/19.

З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2011 р. ОСОБА_1 вже реалізувала своє право на безоплатне отримання земельних ділянок (поза конкурсом) для ведення фермерського господарства та отримала в оренду земельні ділянки сільськогосподарського призначення (кадастрові номери :07:005:0023 та :07:008:0020) , загальною площею 9,7000 га строком на 49 років, що підтверджується розпорядженням голови Тетіївської районної державної адміністрації від 26 грудня 2011 року № 966; договором оренди землі від 01.02.2012 р.; Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку.

04.06.2013 р. здійснено державну реєстрацію фермерського господарства «П`ятигори», засновником і керівником якого є ОСОБА_1 , а отже на момент прийняття 09.02.2015 р. Головним управлінням Держземагенства у Київській області наказів «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» та укладення спірних у даній справі договорів оренди створене ОСОБА_1 фермерське господарство вже мало у своєму користуванні земельні ділянки для ведення фермерського господарства загальною площею 9,7000.

За таких обставин, додатково земельні ділянки з кадастровими номерами :06:006:0029, :07:007:0018 та :07:008:0022 могли бути отримані ОСОБА_1 виключно на конкурсних засадах через участь у торгах, оскільки право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Так само і фермерське господарство може отримувати додатково земельні ділянки лише на конкурентних засадах через участь у торгах.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 у справі № 6-248цс16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 р. у справі № 922/614/19, від 24.04.2019 р. у справі № 525/1225/15-ц, від 13.03.2018 р. у справі № 348/992/16-ц, від 22.08.2018 р. у справі № 606/2032/16-ц та у постановах Верховного Суду від 29.01.2020 р. у справі № 927/83/19 та від 25.03.2020 р. у справі № 357/2418/15-ц, 17.09.2020 р. у справі № 917/1416/19.

Оскільки спірні договори оренди за відсутності для цього підстави, визначеної частиною другою статті 134 Земельного кодексу України, укладені без дотримання конкурентних засад, тобто спрямовані на незаконне заволодіння земельними ділянками державної власності, то такі договори згідно з частинами першою та другою статті 228 Цивільного кодексу України є нікчемними.

Так, згідно зі ч. 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною другою статті 215 Цивільного кодексу України, зокрема, передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (частини перша та друга).

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2023 р. у справі № 910/8413/21 зазначено, що відповідно до частин першої та другої статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У постанові Верховного Суду від 09.08.2023 р. у справі № 922/1832/19 зазначено: якщо існує зловживання громадянином такими пільговими умовами, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування повинен не допустити надання йому земельної ділянки на пільговій (позаконкурентій) основі, однак якщо і орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування не перешкоджає такому зловживанню, то ці особи (громадянин та відповідний орган) створюють незаконні передумови для отримання громадянином земельної ділянки на пільговій (позаконкурентій) основі, а правочин, укладений за наслідками таких діянь, спрямований на отримання земельної ділянки без дотримання конкурентних засад, спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою державної чи комунальної власності, то він відповідно до частин першої та другої статті 228 Цивільного кодексу України є нікчемним.

У постанові від 29.09.2020 р. у справі № 688/2908/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила: "85. Оскільки договір оренди землі від 1 липня 2015 року № 6, укладений між ГУ Держземагентства у Хмельницькій області та ОСОБА_3 без дотримання конкурентних засад, спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою державної власності, то він відповідно до частин першої, другої статті 228 ЦК України є нікчемним. 86. Водночас Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що якщо правочин є нікчемним, то позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. Близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90 цс 19, пункт 72), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18, пункти 69, 70)."

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що статтею 134 Земельного кодексу України, до внесення змін Законом № 1012-VIII від 18.02.2016 р., було передбачено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

При цьому Законом України від 19.06.2003 № 973-IV "Про фермерське господарство" було передбачено, що громадянин, який одержав земельну ділянку, мав зареєструвати фермерське господарство як юридичну особу.

Отже, земля не могла передаватись громадянину двічі чи більше разів для ведення фермерського господарства, бо вже після першої передачі землі в оренду мало бути створене фермерське господарство, і саме воно, а не громадянин, ставало суб`єктом ведення фермерського господарства.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які сформульовані у постанові від 24.04.2019 р. у справі № 525/1225/15-ц (провадження № 14-6цс19) зазначено таке: "З урахуванням вимог статей 7, 12 Закону № 973-IV, статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах.

Враховуючи, що ОСОБА_9 є засновником ФГ "Сапфир", який отримав земельну ділянку для створення фермерського господарства у 2007 році, його звернення у 2014 році до ГУ Держземагенства у Полтавській області з клопотанням про відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства на позаконкурсній основі суперечить зазначеним правовим нормам".

Подібні за змістом висновки сформульовані також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 р. у справі № 922/1830/19 (провадження № 12-91гс20, пункт 6.2.1): за змістом статей 1, 5, 7, 8 і 12 Закону № 973-IV після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась; після державної реєстрації фермерське господарство має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин з метою створення фермерського господарства, в порядку, визначеному законом, на конкурентних основах. При цьому у зазначеній справі спір виник у зв`язку з укладенням договору оренди землі від 29.12.2014, тобто до набрання чинності Законом № 1012-VIII.

Отже, за висновками Великої Палати Верховного Суду повторне передання в оренду для ведення фермерського господарства на позаконкурсній основі було незаконним і до набрання чинності Законом України від 18.02.2016 № 1012-VIII "Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів".

Таким чином, Верховний Суд у постановах від 09.08.2023 у cправі № 922/1832/19, від 10.01.2024 у cправі № 922/1130/23 (з посиланням на правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц, від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19), сформував підхід про нікчемність договору оренди землі, згідно з частинами першою та другою статті 228 Цивільного кодексу України, укладеного без дотримання конкурентних засад, тобто спрямованого на незаконне заволодіння земельною ділянкою державної або комунальної власності.

За таких обставин, за висновком суду, оскільки спірні договори за відсутності для цього підстави, визначеної в частині другій статті 134 Земельного кодексу України, укладені без дотримання конкурентних засад, тобто спрямовані на незаконне заволодіння земельними ділянками державної власності, вони порушують публічний порядок та згідно з частинами першою та другою статті 228 Цивільного кодексу України є нікчемними.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 Цивільного кодексу України). Отже, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, вимога про визнання його недійсним за загальним правилом не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17).

Отже, у разі, коли позивач вважає правочин нікчемним, він за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи вимоги його нікчемністю.

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога прокурора про визнання недійсним спірних договорів оренди землі від 04.08.2015 р. та від 28.09.2015 р. задоволенню не підлягає, оскільки такі правочини є нікчемними в силу положень частин першої та другої статті 228 Цивільного кодексу України.

У контексті зазначених обставин суд вважає за необхідне врахувати і правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 11.01.2023 р. у справі № 924/820/21, у якій, у свою чергу, врахований висновок Великої Палати Верховного Суду (постанова від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц) про те, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 Цивільного кодексу України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 Цивільного кодексу України, частина друга статті 152 Земельного кодексу України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Негаторний позов - це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 Земельного кодексу України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 Цивільного кодексу України).

Крім того, спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц).

Беручи до уваги викладене, а також зважаючи на підстави та зміст позову, у наведеному випадку спосіб захисту порушеного права, який відповідає вимогам закону і є одночасно ефективним, передбачає звернення з негаторним позовом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц визначила, що залежно від фактичних обставин справи, вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку суд може кваліфікувати як негаторний позов.

Суд зазначає, що відсутність у орендаря правових підстав для користування земельними ділянками (користування землею на підставі нікчемного договору) свідчить про те, що останній використовує її незаконно, і власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном.

Тому позов прокурора в частині повернення земельних ділянок у даному випадку є таким, що спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто негаторним. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 р. у справі № 922/1130/23.

Вказаних вище висновків щодо вирішення спору в подібних правовідносинах дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 05.02.2025 р. у справі № 917/1476/23.

Представник відповідача-1 під час розгляду справи просив застосувати до позову наслідки спливу позовної давності, посилаючись на те, що на прокурора як на позивача розповсюджується загальний строк позовної давності, який рахується з дня коли уповноважений державний орган, в даному випадку Державне агентство земельних ресурсів України , а далі її правонаступник Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру повинна була, чи могла довідатись про порушення прав.

Суд зауважує, що відповідач-1 помилково вважає, що в даній справі строк позовної давності рахується з дня коли уповноважений державний орган повинен був, чи міг довідатись про порушення права, оскільки позивачем у даній справі є прокурор, а отже і строки позовної давності рахуються з дня коли прокурор дізнався про порушення прав.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

У статті 268 Цивільного кодексу України наведено перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. Такий перелік не є вичерпним. В деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі. Так, позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України), оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. Отже, власник може пред`явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 06.08.2021 р. у справі № 910/20607/17.

Отже, власник нерухомого майна не може бути обмежений у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом його повернення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, а тому цей позов може бути пред`явлений власником майна протягом всього часу, поки триває порушення. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Таким чином, вимога прокурора про зобов`язання ОСОБА_1 повернути державі в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області земельну ділянку з кадастровим номером :06:006:0029 площею 12,5532 га, земельну ділянку з кадастровим номером :07:007:0018 площею 19 га, земельну ділянку з кадастровим номером :07:008:0022 площею 13 га, підлягає задоволенню.

Отже позов Заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави підлягає частковому задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на відповідачів пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути державі в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області (03115, місто Київ, вул. Серпова, будинок 3/14, код 39817550) земельну ділянку з кадастровим номером :06:006:0029 площею 12,5532 га, земельну ділянку з кадастровим номером :07:007:0018 площею 19 га, земельну ділянку з кадастровим номером :07:008:0022 площею 13 га.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Київської обласної прокуратури (01601, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 27/2, код 02909996) 3405,00 грн (три тисячі чотириста п`ять гривень 00 коп) судового збору.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області (03115, місто Київ, вул. Серпова, будинок 3/14, код 39817550) на користь Київської обласної прокуратури (01601, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 27/2, код 02909996) 3405,00 грн (три тисячі чотириста п`ять гривень 00 коп) судового збору.

2. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 24.02.2026 р.

Суддя О.О. Рябцева