ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

30.12.2025 Справа № 754/6108/25

Господарський суд Донецької області у складі судді Зельман Ю.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 )

до відповідача: держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (119991, м.Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля, 1, електронна пошта: )

про відшкодування майнової шкоди у розмірі 24 295 689,00 євро, що еквівалентно 1 070 468 050 грн., стягнення інвестиційних коштів у розмірі 6 800 000,00 євро, що еквівалентно 292 400 000 грн., а також відшкодування моральної шкоди у розмірі 800 000,00 євро, що еквівалентно 34 400 000,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до держави-агресора Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування майнової шкоди у розмірі 24 295 689,00 євро, що еквівалентно 1 070 468 050 грн., стягнення інвестиційних коштів у розмірі 6 800 000,00 євро, що еквівалентно 292 400 000 грн., а також відшкодування моральної шкоди у розмірі 800 000,00 євро, що еквівалентно 34 400 000,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є керівником та передплатником ТОВ «Компанія Гортал». Ця компанія є власником земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , цільове призначення - для будівництва промислового приміщення та офісу загальною площею 1,053 га. На даній земельній ділянці збудовано виробничі приміщення загальною площею 24221,5 кв.м. Через збройну агресію РФ, Позивач зазнав матеріальної шкоди, яка полягає в позбавленні його майна - землі, виробничих та промислових приміщень, захоплених російськими військовослужбовцями. Крім того було викрадено техніку. Позивач через збройну агресію російської федерації був пограбований і змушений залишити місто Бахмут, припинити підприємницьку діяльність і вимушено переселитися до Києва, втратив нерухоме майно, вільне спілкування, налагоджений бізнес і перестав отримувати прибуток від власної справи. Внаслідок збройної агресії російської федерації належне йому на праві приватної власності нерухоме майно повністю знищено. Факт знищення підтверджується фотографіями міста, яке зазнало майже повного руйнування. Моральна шкода полягає в постійному психологічному болі, який з кожним днем стає все гірше і гірше. Після початку повномасштабної війни, його рідне місто Бахмут та сім`я була вимушена покинути домівку. Позивач покидав місто під постійними обстрілами, а під час перебування вдома майже постійно знаходився у підвалі під гучні вибухи, не мав нормальної можливості задовольняти свої потреби, бо в певний момент зникло постачання води, світла та газу, що зробило життя - випробуванням. Дії Відповідача зруйнували його можливість жити у своєму рідному місті, в якому він будував міцну опору для своєї родини. Проте, моральна шкода на цьому не закінчилась, після певного часу на нервовому ґрунті його здоров`я значно погіршилось.

Враховуючи усе вищевикладене, просить суд:

1) стягнути з держави Російська Федерація на користь позивача в рахунок відшкодування майнової шкоди у розмірі вартості знищеного нерухомого майна, загальна вартість якого грн., що еквівалентно 24 295 689 євро, а саме: - земельна ділянка площею 1,053 га, розташована за адресою АДРЕСА_3 вартість якої складає 98876700 грн.; - виробничі та промислові приміщення загальною площею 24221,5 кв.м., розташовані за адресою АДРЕСА_3 вартість яких складає 971591350 грн. 2) стягнути з держави Російстка Федерація на користь позивача інвестиційні кошти загальна сума яких складає 6800000 євро, що еквівалентно 292 400 000 грн. 3) стягнути з держави Російська Федерація на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 34 400 000 грн., що є еквівалентом 800 000 тисяч євро.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 18.07.2025 по справі №754/6108/25 позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави-агресора Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди задоволено частково.

Стягнуто з держави Російська федерація в особі міністерства юстиції Російської федерації на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 000 (два мільйони ) грн. 00 коп.

Стягнуто з російської федерації судовий збір у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. на користь держави Україна.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 22.10.2025 рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18.07.2025 року в частині вимог до рф про відшкодування майнової шкоди скасовано та закрито провадження у справі в цій частині. Роз`яснено позивачу, що розгляд зазначених вимог віднесено до юрисдикції господарського суду та що протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови він може звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 липня 2025 року залишено без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06.11.2025 за заявою ОСОБА_1 передано справу за позовом ОСОБА_1 до держави-агресора російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування майнової шкоди за встановленою підсудністю до Господарського суду Донецької області.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на наступне.

Основні вимоги, що пред`являються до форми та змісту позовної заяви, а також вимоги щодо надання разом з нею певних доказів, визначені статтями 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до приписів частини 1 статті 10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України "Про судоустрій статус суддів", судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

До позовної заяви в якості доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, позивачем надано документи, що викладені російською мовою, зокрема: платіжне доручення №225/63 від 19.08.2018, претензія ОСОБА_2 від 21.10.2024, інвестиційний договір від 20.08.2018, претензія від 10.10.2024, претензія ОСОБА_3 від 21.10.2024, претензія від 15.10.2024.

Рішенням Конституційного Суду України № 8-рп/2008 від 22.04.2008 у справі №1-18/2008 встановлено, що відповідно до статті 124 Конституції України, Конституційний Суд України та суди загальної юрисдикції здійснюють правосуддя, яке стосується конституційного, адміністративного, господарського, кримінального та цивільного судочинства. Ці види судочинства є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення. Суди реалізують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян щодо використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, відповідно до Конституції і законів України. Таким чином, Основним Законом України закладено конституційні основи для використання української мови як мови судочинства та одночасно гарантовано рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою.

Суд зазначає, що забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою, гарантування права громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, не означають абсолютного права сторони (учасника справи) подавати відповідні процесуальні документи мовою, якою вона володіє, якому кореспондує безумовний обов`язок суду приймати такі документи до розгляду.

Згідно з частиною 1 статті 10 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство в судах здійснюється державною мовою, а відповідний механізм забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою передбачено у частинах 3, 4 статті 10 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

При цьому, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.

Згідно з частин першої, другої, четвертої, п`ятої статті 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

При цьому до письмових доказів, викладених недержавною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України "Про нотаріат". Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Переклад має бути зроблений з усього тексту документа, що перекладається, і закінчуватися підписами. Під текстами оригіналу та перекладу вміщується підпис перекладача у разі здійснення перекладу перекладачем. Посвідчувальний напис викладається під текстами документа і перекладу з нього. Переклад, розміщений на окремому від оригіналу чи копії аркуші, прикріплюється до нього, прошнуровується і скріплюється підписом нотаріуса і його печаткою.

Таким чином, докази, не перекладені з російської мови (недержавної мови) на українську мову та не засвідчені належним чином в порядку статті 79 Закону України "Про нотаріат" не є належними документами, оскільки не оформлені в установленому законом порядку. Такої ж думки дотримується Верховий Суд у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 20.06.2019 у справі №910/4473/17 та від 12.03.2025 по у справі №910/20940/21 (910/19964/23).

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги положення ч. 1 ст. 10 Господарського процесуального кодексу України та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд зауважує, що докази надані до позовної заяви повинні бути подані державною (українською) мовою. Разом із тим, всупереч наведених приписів процесуального закону, позивачем подано зазначені вище додатки до позовної заяви без нотаріально засвідченого перекладу українською мовою.

За таких обставин, позивачу необхідно подати до суду нотаріально посвідчений переклад українською мовою наступних документів: платіжне доручення №225/63 від 19.08.2018, претензія ОСОБА_2 від 21.10.2024, інвестиційний договір від 20.08.2018, претензія від 10.10.2024, претензія ОСОБА_3 від 21.10.2024, претензія від 15.10.2024.

За приписами п.1 ч.1 ст.164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують направлення іншим учасникам справи копій позовної заяви і доданих до неї документів з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

В абзацах 1 та 2 частини сьомої статті 42 ГПК України визначено, якщо цим Кодексом передбачено обов`язок учасника справи щодо надсилання копій документів іншим учасникам справи, такі документи в електронній формі можуть направлятися з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а в разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Відповідно до порядку надсилання копії позовної заяви і доданих до неї документів, встановленого ч.1 ст.172 Господарського процесуального кодексу України, позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копію та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

Такі приписи згаданих норм мають на меті забезпечення, як конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом (п.п.2, 4 ч.3 ст.129 Конституції України), так і аналогічних приписів ст.ст.7, 13 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наведені вище норми та вимоги встановлені ст.ст. 164, 172 ГПК України, належним доказом надіслання сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів є в тому числі опис вкладення до поштового відправлення, який повинен містити вичерпний перелік найменувань документів, що надсилаються, засвідчений підписом працівника відділення поштового зв`язку та відбитком календарного штемпеля цього відділення.

Опис вкладення є офіційним підтвердженням наявності у відправленні того пакету документів, який був надісланий відправником.

У виконання вказаних вище вимог процесуального законодавства доказів направлення відповідачу у паперовій формі листом з описом вкладення позовної заяви з додатками матеріали позовної заяви не містять.

Судом встановлено, що відповідач у справі є нерезидентом України.

За приписами статті 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України Про міжнародне приватне право, Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ст.365 ГПК України).

Разом з тим, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року Про введення воєнного стану в Україні введено в Україні воєнний стан.

Відповідно до частини 1 статті 122 Закону України Про правовий режим воєнного стану в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

За зверненням Міністерства юстиції України Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресією Росії проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати у повному обсязі виконання українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану.

Згідно з листом Міністерства юстиції України Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану №25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022 з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами Російської Федерації на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права.

Крім того, відповідно до повідомлення, розміщеного 25.02.2022 на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства Укрпошта, у зв`язку з агресією з боку Росії та введенням воєнного стану, АТ Укрпошта припинило поштове співробітництво з Поштою Росії та Білорусі; посилки та перекази в ці країни не приймаються.

За змістом листа Міністерства закордонних справ України від 11.08.2022 щодо можливості вручення документів Російській Федерації як стороні по справі, відповідно до якого у зв`язку із порушенням Російською Федерацією цілей та принципів статуту ООН, Гельсінського Заключного Акта, Паризької Хартії для Нової Європи та ряді інших документів ОБСЄ, у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти суверенітету та територіальної цілісності України, Міністерство закордонних справи України 24.02.2022 нотифікувало МЗЗ РФ про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з Росією, що були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною та Російською Федерацією від 14.02.1992.

Відтак, діяльність дипломатичних представництв України в Росії та Росії в України, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинені відповідно до Віденської Конвенції про дипломатичні зносини 1961 року.

Отже, на теперішній час застосування відповідного алгоритму з отримання згоди Російської Федерації на відмову від судового імунітету, а також подача будь-яких судових документів до російської сторони дипломатичними каналами не є можливим з огляду на розірвання дипломатичних відносин та евакуацію всіх співробітників дипломатичних та консульських установ України через повномасштабну агресію РФ проти України.

Проте, незважаючи на введення воєнного стану в Україні, дотримання процесуального механізму належного повідомлення учасників справи є необхідною і важливою умовою для забезпечення та реалізації завдань та принципів правосуддя, у зв`язку з чим процесуальний обов`язок позивача щодо направлення копії позовної заяви, з додатками відповідачу є невід`ємною частиною процесуального механізму та не може бути скасовано в умовах можливості вжиття інших заходів на виконання норм процесуального закону.

Суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості направити позовну заяву з додатками та відповідним перекладом на адресу посольств відповідача у інших державах, на свій вибір, або іншим шляхом.

Частиною першою ст.43 ГПК України встановлений обов`язок учасників господарського процесу добросовісно користуватися своїми процесуальними правами, який у світлі приписів ст.ст.42 (п.3 ч.1, п.п.1, 2, 7 ч.2), 80 (ч.9) ГПК України, а також принципів верховенства права, змагальності сторін і рівності їх перед законом і судом, неприпустимості зловживання процесуальними правами та пропорційності господарського судочинства (ст.ст.2, 7, 11, 13, 15 ГПК України) свідчить про обов`язок позивача докласти всіх можливих зусиль для повідомлення відповідача про факт подання позову та його зміст з метою надання відповідачу можливості скористатися своїми процесуальними правами та висловити свою позицію щодо поданого позову.

Вимога щодо надання доказів надсилання копії позову іншій стороні у справі, в першу чергу покликана на необхідність забезпечення дотримання принципів рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності сторін, а також надати рівну можливість з іншими особами представити свою позицію перед судом.

Дотримання принципу процесуальної рівності сторін, закріпленого статтею 6 Конвенції полягає, серед іншого і в належному інформування сторін про провадження у їхніх справах (пункти 29, 33-34 постанови Верховного Суду від 16.09.2021 у справі №916/662/20).

Частиною 8 статті 42 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, на такі документи накладається кваліфікований електронний підпис учасника справи (його представника) відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

Відповідно до статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» визначено, що електронний цифровий підпис це вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Згідно із частиною 4 статті 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», саме кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Отже, електронний лист є офіційним, якщо містить вкладення з текстом офіційного документа у вигляді файлу (приєднані файли), скріпленого електронним цифровим підписом. Документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису (ЕЦП) не належать до офіційних.

Отже, у разі направлення позивачем відповідачу додатково засобами електронного зв`язку електронної копії поданого до суду позову з додатками необхідно надати відповідні докази, які відповідатимуть таким вимогам:

- надані докази мають містити інформацію, що відправлення обліковується саме у вихідних документах електронної пошти позивача (його представника);

- у відправленні має бути інформація, яка ідентифікує позов та всі інші документи, які відправляються;

- підтвердження або про доставку електронного листа, або про те, що електронний лист не доставлений адресатові з певних причин.

Водночас Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 за № 270, встановлено, що підтвердженням прийняття для пересилання поштового відправлення є розрахунковий документ, що підтверджує надання такої послуги (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Згідно п.2 Правил надання послуг поштового зв`язку, розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

Відповідно, якщо копію позовної заяви надіслано поштою, то документом, який підтверджує надсилання, є фіскальний чек поштового відділення, опис вкладення у цінний лист. Крім того, підтвердженням, що відправлення надіслано на адресу одержувача є саме накладна (службовий чек), в якому зазначено номер накладної, інформацію про відправника та одержувача, інформацію про відправлення, а також міститься підтвердження (підпис) відправника з підтвердженням, що інформація у даній накладній зазначена правильно.

Отже, на підтвердження направлення учасникам справи позовної заяви з додатками до позову обов`язково мають додаватися оригінали: опису вкладення (із зазначенням номеру поштової накладної), квитанції (фіскальний чек) поштового відділення, що підтверджують факт оплати відправником та надання відділенням зв`язку послуг з пересилання листів з описом вкладення, службовий чек (накладна).

З урахуванням того, що доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги є додані до позовної заяви документи, суд вбачає за доцільне позивачу здійснити нотаріально посвідчений переклад доданих до позовної заяви документів на російську мову, надавши суду докази такого перекладу та належним чином завірені та оформлені докази направлення посольству відповідача у інших державах на свій вибір (з можливістю ідентифікувати адресу отримувача та відправника та додані до листа матеріали).

Отже, у суду відсутні підстави вважати, що позивач належним чином виконав процесуальний обов`язок, встановлений п.1 ч.1 ст.164 та ч.1 ст.172 ГПК України.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Водночас відповідно до статті 91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок засвідчення копій документів у письмовій формі визначений пунктом 5.26 Національного стандарту України ДСТУ 4163:2020, затвердженого наказом Державного підприємства "Український науководослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості" (ДП "УкрНДНЦ") № 144 від 01.07.2020, з 01.09.2021, відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом" (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.

При цьому, відмітка про засвідчення копії документа, у разі якщо такий документ складається з двох або більше аркушів, має міститись на кожному аркуші документа, копія якого засвідчується, або ж такий документ має бути прошито у спосіб, що унеможливлює його роз`єднання без порушення цілісності та містити відповідну відмітку про засвідчення копії.

Правомірність застосування судом вказаного порядку засвідчення копій документів зазначено в постановах Верховного Суду від 14.09.2021 у справі №916/2024/20 та від 01.10.2020 у справі №910/8794/17.

Не є доказом засвідчення належним чином ксерокопій документів, доданих до позовної заяви, напис на пакеті документів "прошито та пронумеровано", оскільки даний напис свідчить лише про скріплення (прошиття) певного пакету документів, а не про засвідчення, що дані ксерокопії відповідають оригіналу, як це передбачено Уніфікованою системою організаційно-розпорядчої документації.

Отже, відповідно до вимог чинного законодавства належним чином засвідчуються або кожний лист окремо, шляхом проставлення напису або печатки "Згідно з оригіналом", найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії, або ж шляхом скріплення (прошиття) певного пакету документів з відповідним написом "прошито та пронумеровано" та біля вказаного напису поставлення печатки "Згідно з оригіналом" або відповідного напису із зазначенням найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.

Суд наголошує, що копія набуває юридичної сили лише у разі її засвідчення в установленому порядку.

Разом з цим, як встановлено судом, заявником до позовної заяви надано документи, засвічені наступним чином: відмітка «Фотокопія», ОСОБА_1 , підпис, 03.04.2025, при цьому на кожному аркуші відсутня передбачена п. 5.26 ДСТУ 4163-2020 відмітка з написом "Згідно з оригіналом" у підтвердження засвідчення всіх прошитих аркушів. Разом із тим, як встановлено судом, усі додані до позовної заяви документи не містять жодних відміток про їх засвідчення та фактично є фотокопіями документів.

Крім того, суд відповідно до ч.1 ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ч.2 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відтак, за висновком суду, відповідні документи не засвідчені належним чином та, відповідно, вимоги п.2 ст.164 Господарського процесуального кодексу України щодо надання позивачем до позовної заяви всіх наявних в нього доказів не виконані належним чином.

З урахуванням встановлених недоліків, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без руху на підставі ч.1 ст.174 ГПК України із встановленням 7-денного строку з дня вручення копії даної ухвали для усунення виявлених недоліків, шляхом надання до суду доказів направлення з належним чином оформленим описом вкладення до будь-якого посольства Російської Федерації копії позовної заяви та доданих до неї документів з перекладом на російську мову, а також надання до суду копій доданих до позовної заяви документів, оформлених відповідно до вимог ст. 91 ГПК України та засвідчених у відповідності до Національного стандарту України ДСТУ 4163:2020), а також нотаріально посвідчений переклад українською мовою наступних документів: платіжне доручення №225/63 від 19.08.2018, претензія ОСОБА_2 від 21.10.2024, інвестиційний договір від 20.08.2018, претензія від 10.10.2024, претензія ОСОБА_3 від 21.10.2024, претензія від 15.10.2024.

Відповідно до приписів частин 3 та 4 ст. 174 ГПК України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 162, 164, 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до держави-агресора Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування майнової шкоди у розмірі 24 295 689,00 євро, що еквівалентно 1 070 468 050 грн., стягнення інвестиційних коштів у розмірі 6 800 000,00 євро, що еквівалентно 292 400 000 грн., а також відшкодування моральної шкоди у розмірі 800 000,00 євро, що еквівалентно 34 400 000,00 грн, залишити без руху.

2. Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви протягом сьоми днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду:

- нотаріально посвідченого перекладу українською мовою наступних документів: платіжне доручення №225/63 від 19.08.2018, претензія ОСОБА_2 від 21.10.2024, інвестиційний договір від 20.08.2018, претензія від 10.10.2024, претензія ОСОБА_3 від 21.10.2024, претензія від 15.10.2024.

- здійснити нотаріально посвідчений переклад доданих до позовної заяви документів на російську мову, надавши суду докази такого перекладу та належним чином завірені та оформлені докази направлення посольству відповідача у інших державах листом з описом вкладення на свій вибір (з можливістю ідентифікувати адресу отримувача та відправника у разі їх надсилання електронною поштою);

- належним чином засвідчених копій доданих до позовної заяви документів, оформлених відповідно до вимог ст. 91 ГПК України та засвідчених у відповідності до Національного стандарту України ДСТУ 4163:2020).

Роз`яснити позивачу, що в разі не усунення недоліків у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулась з позовною заявою відповідно до п.п.4, 5 ст.174 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Суддя Ю.С. Зельман