ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року

м. Київ

cправа № 917/1173/22

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду: Рогач Л. І. - головуюча, Багай Н. О., Берднік І. С., Волковицька Н. О., Дроботова Т. Б., Зуєв В. А., Краснов Є. В., Мачульський Г. М., Міщенко І. С., Случ О. В., Чумак Ю. Я.,

за участю секретаря судового засідання - Салівонського С. П.,

представників учасників справи:

прокуратури - Атаєвої Д. К.,

відповідача-2 - Біленко Н. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях

на рішення Господарського суду Полтавської області від 05.09.2024

(суддя Погрібна С. В.)

та на постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2024

(судді Крестьянінов О. О., Здоровко Л. М., Пуль О. А.)

у справі за позовом заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Міністерства освіти і науки України та Полтавської обласної державної адміністрації (Полтавська обласна військова адміністрація)

до фізичної особи - підприємця Косика Олександра Олександровича, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Професійно-технічне училище № 31 м. Полтава,

про визнання договору недійсним та зобов`язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

1. Історія справи

1.1. Заступник керівника Полтавської обласної прокуратури (далі - Прокурор) в особі органів, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Міністерства освіти і науки України (далі - МОН України, позивач-1) та Полтавської обласної державної адміністрації (Полтавської обласної військової адміністрації) (далі - Полтавська ОВА, позивач-2), звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до фізичної особи - підприємця Косика Олександра Олександровича (далі - ФОП Косик О. О., відповідач-1) та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях (далі - РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях, відповідач-2), в якому просив (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог):

- визнати недійсним договір оренди від 08.01.2014 № 2/14-Н державного нерухомого майна, що належить до державної власності, - нежитлового приміщення площею 22,2 м2, що перебуває на балансі Професійно-технічного училища № 31 м. Полтава (далі - ПТУ № 31, третя особа), укладеного РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях і ФОП Косиком О. О.;

- зобов`язати ФОП Косика О. О. звільнити та повернути Полтавській ОВА державне нерухоме майно площею 22,2 м2, яке перебуває на балансі ПТУ № 31 і розміщене за адресою: вул. Івана Мазепи, 59 (колишня назва вул. Калініна, 59), м. Полтава, шляхом підписання акта приймання-передачі.

1.2. Зазначав, що спірний договір оренди не відповідає положенням частини п`ятої статті 63 Закону України «Про освіту», діючого до 27.09.2017, та Закону України від 10.04.1992 № 2269-ХІІ «Про оренду державного та комунального майна», діючого до 31.01.2020, оскільки передане в оренду нерухоме майно є приміщенням державного навчального закладу, тож не може бути об`єктом оренди з метою його використання в господарській діяльності не за призначенням, пов`язаним із навчально-виховним процесом. Тому договір оренди слід визнати недійсним на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

1.3. Право на звернення з цим позовом Прокурор аргументував тим, що після його звернення до позивачів щодо виявленого порушення, яке полягає у незаконному використанні приміщення навчально-виховного комплексу не за його цільовим призначенням, вони не вжили заходів щодо захисту інтересів держави в судовому порядку.

1.4. Справа розглядалася судами неодноразово.

1.5. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.12.2022 у задоволенні позовних вимог, визнаних обґрунтованими, відмовлено з підстав пропуску позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявили відповідачі.

1.6. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 рішення Господарського суду Полтавської області від 19.12.2022 скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову повністю.

1.7. Постановою Верховного Суду від 16.02.2024 постанову Східного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 та рішення Господарського суду Полтавської області від 19.12.2022 скасовано; справу передано на новий розгляд до Господарського суду Полтавської області.

1.8. Верховний Суд, зважаючи на те, що в цій справі Прокурор пред`явив вимоги про визнання недійсним договору оренди та повернення майна, подавши позов в інтересах МОН України та Полтавської ОВА, зазначив про те, що фактичним позивачем у цій справі є держава, а тому цей позов у частині вимог, звернених до РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях, є позовом держави до неї самої (див. пункт 68 зазначеної постанови).

Разом з тим суд касаційної інстанції зауважив, що позовна вимога Полтавської ОВА (не є стороною оспорюваного правочину) про повернення орендованого майна хоча й має самостійний, а не похідних характер, проте задоволення вказаної вимоги об`єктивно унеможливлюється в разі відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди від 08.01.2014 чи відсутності інших підстав припинення вказаного договору, передбачених законом (стаття 25 Закону України від 03.10.2019 № 157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна", введеного в дію з 01.02.2020), зокрема пов`язаних із його достроковим розірванням або закінченням строку дії, позаяк наявність чинного договору оренди як підстави для законного користування ФОП Косиком О. О. спірним приміщенням виключає необхідність його звільнення відповідачем-1 як орендарем.

1.9. На стадії нового розгляду справи Прокурор уточнив позовні вимоги; просив:

- визнати недійсним договір оренди від 08.01.2014 № 2/14-Н державного нерухомого майна, що належить до державної власності, - нежитлового приміщення площею 22,2 м2, що перебуває на балансі ПТУ № 31, укладеного РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях і ФОП Косиком О. О.;

- зобов`язати ФОП Косика О. О. звільнити та повернути державне нерухоме майно площею 22,2 м2, яке перебуває на балансі ПТУ № 31 і розміщене за адресою: вул. Івана Мазепи, 59 (колишня назва вул. Калініна, 59), м. Полтава, шляхом підписання акта приймання-передачі.

Суд узяв заяву до уваги.

1.10. РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях звернулося до суду із заявою від 08.04.2024 (т. 4, а. с. 1- 2), в якій підтримувало заяву про застосування позовної давності до позовних вимог, а також зазначало про неналежний склад учасників справи. Так, ПТУ № 31 як балансоутримувач також є стороною спірного договору, тому має брати участь у справі як відповідач, а не в статусі третьої особи, яка не має самостійних вимог на предмет спору.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

2.1. Листом від 22.10.2013 МОН України повідомило РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях про надання дозволу на передачу в оренду терміном до одного року приміщення учбової пекарні площею 22,2 м2 (вул. Калініна, 59, м. Полтава), що знаходиться на балансі ПТУ № 31.

2.2. РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях (орендодавець) та ФОП Косик О. О. (орендар) 08.01.2014 уклали договір № 2/14-Н, за умовами пунктів 1.1, 1.2, 1.5, 1.6, 2.1, 8.1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування державне майно - нежитлове приміщення, реєстровий номер (за даними Єдиного реєстру об`єктів державної власності) 03063099.6.ХРЦЮНБ006. Об`єкт оренди знаходиться за адресою: вул. Калініна, 59, м. Полтава. Об`єкт оренди перебуває на балансі ПТУ № 31 (балансоутримувач). Майно передано в оренду з метою розміщення суб`єкта господарювання, що діє на основі приватної власності і провадить господарську діяльність з медичної практики (стоматологічний кабінет). Передача об`єкта оренди у користування орендаря здійснюється одночасно з підписанням сторонами договору та оформлюється актом приймання-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору. Цей договір укладений строком на 1 рік та діє з 08.01.2014 по 08.01.2015 включно.

2.3. Відповідачі уклали додаткову угоду від 31.01.2015 № 1 про продовження строку дії договору № 2/14-Н до 08.12.2017 включно; додаткову угоду від 16.02.2018 № 2, якою строк дії договору № 2/14-Н продовжили до 08.11.2020 включно; за результатами електронного аукціону договором від 27.01.2021 строк дії договору оренди від 08.01.2014 продовжений до 08.11.2025, а також до розділу "сторони" крім РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях (орендодавець) і ФОП Косика О. О. (орендар) включено ПТУ № 31 як балансоутримувача.

2.4. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру об`єктів державної власності власником будівель за адресою: вул. Івана Мазепи (Калініна), 59, м. Полтава, що перебувають на балансі ПТУ № 31, є МОН України.

2.5. За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань серед зареєстрованих видів економічної діяльності ПТУ № 31 є, зокрема, професійно-технічна освіта (основний).

2.6. Зі змісту витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що основним видом діяльності ФОП Косика О. О. є стоматологічна практика (код КВЕД 86.23).

2.7. Прокурор на підставі статті 23 Закону України "Про прокуратуру" звернувся до МОН України з листом від 01.06.2022 № 24-300вих-22, в якому повідомив про укладення договору та його невідповідність вимогам частини п`ятої статті 63 Закону України «Про освіту», а також висловив прохання повідомити щодо вжиття МОН України як уповноваженим органом управління заходів щодо звернення до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору оренди або висловлення іншої правової позиції із зазначеного питання.

2.8. У відповідь МОН України листом від 22.06.2022 № 1/6869-22 повідомило про те, що заходи представницького характеру ним не вживалися, оскільки порушень вимог чинного законодавства при укладенні договору не допущено.

2.9. Прокурор у порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" 21.05.2022 звернувся до Полтавської ОВА з листом № 24-363вих.-22 щодо вжиття заходів для усунення порушень вимог законодавства про освіту, на який Полтавська ОВА листом № 4432/1/01-52 повідомила, що заходи представницького характеру не вживалися, Полтавська ОВА не заперечує щодо захисту інтересів держави в суді органами прокуратури в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

3. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень попередніх інстанцій

3.1. Господарський суд Полтавської області рішенням від 05.09.2024, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2024 в частині результатів вирішення позовних вимог, позов задовольнив.

3.2. Місцевий господарський суд визнав недійсним договір оренди від 08.01.2014 № 2/14-Н державного нерухомого майна, що належить до державної власності, - нежитлового приміщення площею 22,2 м2; зобов`язав відповідача-1 звільнити та повернути державне нерухоме майно площею 22,2 м2, яке перебуває на балансі ПТУ № 31 та розміщене за адресою: вул. Калініна, 59 (наразі вулиця Івана Мазепи, 59), м. Полтава, шляхом підписання акта приймання-передачі.

3.3. Рішення мотивував тим, що Прокурор довів порушення вимог законодавства у процесі укладення договору оренди, а також порушення інтересів позивачів, що в силу положень частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України є підставою для задоволення позову в частині визнання недійсним договору від 08.01.2014. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо недійсності спірного договору, то й вимога про звільнення та повернення державного нерухомого майна шляхом підписання акта приймання-передачі є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

3.4. Щодо поданих відповідачами заяв про застосування позовної давності, то надані відповідачем-2 листи позивача-1 від 22.10.2013 № 1/11- 16017 та від 23.12.2014 № 1/11-20161 не свідчать про обізнаність позивача-1 з умовами договору і непов`язаністю діяльності орендаря з освітньою діяльністю, що, відповідно, спростовує твердження відповідача про те, що позивач-1 знав або міг знати про порушення його прав у зв`язку з нецільовим використанням майна навчального закладу на підставі оспорюваного договору оренди. У свою чергу, з наявного в матеріалах справи листа позивача-1 від 29.09.2020 № 1/11-6580 вбачається, що позивач-1 дізнався про наявність спірного договору оренди лише 14.09.2020 (дата засідання Комісії позивача-1). Прокурор звернувся до суду з цим позовом 22.09.2022, тому позовну давність для звернення до суду не пропущено.

3.5. Апеляційний господарський суд рішення місцевого господарського суду змінив у частині сум судового збору, керуючись тим, що РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях як відповідача стосуються позовні вимоги лише про визнання недійсним договору, а таку вимогу заявлено до обох відповідачів.

3.6. Доводи апеляційної скарги по суті позовних вимог відхилив, зазначивши щодо початку перебігу позовної давності про те, що її перебіг за вимогами про недійсність договору не може розпочатися раніше укладення договору, а МОН України не мало об`єктивної можливості дізнатися про порушення його прав з оспорюваного договору.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування

4.1. РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Господарського суду Полтавської області від 05.09.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2024, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

4.2. За доводами касаційної скарги:

- суди не взяли до уваги, що позовна вимога про зобов`язання ФОП Косика О. О. звільнити та повернути державне майно шляхом підписання акта приймання-передачі без визначення особи, якій таке майно має бути повернуте, не є належним способом захисту, оскільки за відсутності стягувача (особи, в інтересах якої така позовна вимога заявлена та якій таке майно має бути поверненим) виконання судового рішення у порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", є неможливим. Водночас орган прокуратури не заявляв вимог про застосування наслідків недійсності спірного правочину;

- суди проігнорували необхідність закриття провадження у справі за відсутності предмета спору за позовною вимогою в інтересах держави до РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях як державного органу, оскільки за змістом статті 45 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) позивач та відповідач не можуть збігатися в одній особі, а позовні вимоги спрямовані виключно до ФОП Косика О. О.;

- поза увагою судів залишився неналежний суб`єктний склад учасників справи, адже ПТУ № 31 як сторона договору має бути відповідачем за вимогами про недійсність цього договору;

- суди неправильно визначили початок перебігу позовної давності, адже МОН України мало об`єктивну можливість дізнатися про укладення договору з дня його укладання і передачі приміщення орендарю.

4.3. Скаржник зазначає, що подає касаційну скаргу відповідно до виключного випадку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки суди попередніх інстанцій не врахували висновків, викладених у постановах:

- Верховного Суду від 28.11.2023 у справі № 630/832/16-а щодо обрання позивачем способу захисту, який не відповідає змісту правовідносин та не здатний відновити порушені права;

- Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19, від 17.09.2024 у справі № 917/827/22, Верховного Суду від 16.02.2024 у справі № 917/1173/22 щодо того, що наслідком недійсності договору є проведення реституції між сторонами недійсного правочину, а також того, що позивач і відповідач не можуть збігатись, бо у суб`єкта права не може бути спору із самим собою;

- Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19 щодо того, що позовна давність розпочинається з моменту, коли про порушення прав та інтересів держави дізнався або міг дізнатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

5. Позиції інших учасників справи

5.1. Прокурор у відзиві на касаційну скаргу просить відмовити в її задоволенні, а постанову апеляційного господарського суду залишити без змін.

5.2. Прокурор подав додаткові пояснення в порядку частини п`ятої статті 161 ГПК України щодо обґрунтованості визначення Прокурором складу учасників та сторін спору у справі.

6. Рух справи

6.1. Верховний Суд ухвалою від 10.03.2025 відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях на рішення Господарського суду Полтавської області від 05.09.2024 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2024 та призначив касаційну скаргу до розгляду.

6.2. Ухвалою від 14.05.2025 Верховний Суд передав справу № 917/1173/22 на розгляд судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - судова палата).

6.3. Підставами для передачі справи на розгляд судової палати стало обґрунтування колегії суддів щодо необхідності відступити від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.04.2024 у справі № 910/169/23, щодо того, що початок перебігу позовної давності (у правовідносинах за вимогами про визнання недійсним договору оренди державного майна) обраховується від дня, коли Міністерство культури та інформаційної політики (певний орган) довідалося або могло довідатися про порушення своїх прав. Колегія суддів вважає, що стороною у спірних правовідносинах є держава, а не конкретно визначений орган, оскільки майно, яке передано в оренду, є державним, а не належить цьому конкретному органу, тому у таких правовідносинах визначальним є встановлення моменту, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, дізналася саме держава.

6.4. Ухвалою від 01.07.2025 судова палата прийняла до розгляду справу № 917/1173/22.

7. Позиція Верховного Суду

7.1. Судова палата заслухала суддю-доповідачку, пояснення Прокурора та представника відповідача-2, дослідила наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження та заперечення на неї, перевірила на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права та зазначає таке.

Щодо вимоги про недійсність договору оренди

7.2. Прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі МОН України та Полтавської ОВА у вересні 2022 року з позовом про визнання недійсним договору оренди від 08.01.2014 № 2/14-Н державного нерухомого майна, що належить до державної власності, - нежитлового приміщення площею 22,2 м2, що перебуває на балансі ПТУ № 31, укладеного РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях та ФОП Косиком О. О.; до відповідачів ФОП Косика О. О. та РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях, вказавши ПТУ № 31 третьою особою.

7.3. Суди попередніх інстанцій встановили, що РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях (орендодавець) і ФОП Косик О. О. (орендар) 08.01.2014 уклали договір № 2/14-Н, за умовами пунктів 1.1, 1.2, 1.5, 1.6, 2.1, 8.1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування державне майно - нежитлове приміщення, реєстровий номер (за даними Єдиного реєстру об`єктів державної власності) 03063099.6.ХРЦЮНБ006. Об`єкт оренди знаходиться за адресою: вул. Калініна, 59, м. Полтава. Об`єкт оренди перебуває на балансі ПТУ № 31 (балансоутримувач). Майно передано в оренду з метою розміщення суб`єкта господарювання, що діє на основі приватної власності і провадить господарську діяльність з медичної практики (стоматологічний кабінет). Передача об`єкта оренди у користування орендаря здійснюється одночасно з підписанням сторонами договору та оформлюється актом приймання-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору. Цей договір укладено строком на 1 рік та діє з 08.01.2014 по 08.01.2015 включно.

7.4. Водночас суди встановили, що відповідачі уклали додаткову угоду від 31.01.2015 № 1 про продовження строку дії договору № 2/14-Н до 08.12.2017 включно; додаткову угоду від 16.02.2018 № 2, якою строк дії договору № 2/14-Н продовжили до 08.11.2020 включно; а надалі за результатами електронного аукціону укладено договір від 27.01.2021 № 2/14-Н, яким строк дії договору оренди продовжено до 08.11.2025 і до розділу "сторони" крім РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях (орендодавець) і ФОП Косика О. О. (орендар) включено ПТУ № 31 як балансоутримувач.

7.5. Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ГПК України).

7.6. Об`єктом судового захисту відповідно до статті 15 ЦК України є саме порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Саме така особа, яка спричинила ці наслідки для позивача щодо його права, є стороною у спірному правовідношенні.

7.7. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (стаття 14 ГПК України).

7.8. Згідно з пунктом 3 частини першої та частини другої статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом. Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді визначені Законом України "Про прокуратуру", відповідно до частини третьої статті 23 якого прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

7.9. При цьому склад відповідачів визначається прокурором самостійно в кожному конкретному випадку залежно від характеру спірних правовідносин, змісту порушених прав та інтересів держави, суб`єктів, які мають здійснювати захист цих прав та інтересів у відповідній сфері, обраного прокурором способу захисту останніх, який повинен бути ефективним та спрямованим на повне поновлення порушеного або оспорюваного права (тобто не має потребувати додаткового звернення з іншими вимогами до учасників спірних правовідносин) тощо. Подібні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц.

7.10. Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу (частини перша, четверта статті 45 ГПК України).

7.11. Відповідно до статті 47 ГПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо іншої сторони діє в судовому процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права або обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

7.12. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, у цьому випадку Прокурора. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц).

7.13. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у процесі": сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки наведені в постановах від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, від 09.02.2021 у справі № 635/4741/17.

7.14. Отже, відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до участі у справі у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

7.15. Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Зокрема, у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них (аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 670/23/18, від 31.08.2021 у справі № 909/207/20).

7.16. Щодо змісту спірного правочину в частині зазначення осіб, які виявили волю на його вчинення, Верховний Суд враховує, що 01.02.2020 набув чинності Закон України від 03.10.2019 № 157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна" (далі - Закон № 157-ІХ), пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень якого передбачено таке:

"Договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше:

набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом п`ятим частини другої статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року.

Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом".

7.17. Порядок продовження договору оренди після настання обумовленої дати врегульовано статтею 18 Закону № 157-ІХ, за частиною першою якої продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

7.18. Зміст оголошення, особливості проведення аукціону на продовження договору оренди, порядок компенсації вартості невід`ємних поліпшень та застосування переважного права чинного орендаря на продовження договору оренди в ході аукціону визначаються Порядком передачі майна в оренду (частина десята статті 18 Закону № 157-ІХ).

7.19. За приписами пункту 151 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 "Про деякі питання оренди державного та комунального майна", у разі коли переможцем аукціону став чинний орендар, між орендодавцем, балансоутримувачем та чинним орендарем укладається додаткова угода про продовження договору оренди майна. Додаткова угода укладається шляхом викладення договору оренди в новій редакції згідно з примірним договором оренди. У разі відмови балансоутримувача від підписання додаткової угоди про продовження договору оренди така угода укладається між орендодавцем та чинним орендарем.

7.20. Отже, враховуючи встановлені судами обставини справи та наведені вище приписи діючого законодавства, первісний договір від 08.01.2014, що був укладений до набрання чинності Законом № 157-ІХ, продовжений вже за процедурою, передбаченою Законом № 157-ІХ, за результатами електронного аукціону та викладений 27.01.2021 у новій редакції як тристоронній, на що також звернув увагу Верховний Суд у постанові від 16.02.2024 у цій справі (пункт 58).

7.21. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19, відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є, зокрема, пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою до іншої сторони чи сторін правочину.

7.22. З`ясовуючи належність суб`єктного складу учасників справи, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що вирішуючи позовні вимоги про визнання правочину недійсним у загальному розумінні, суд зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню (сторонами справи мають бути всі сторони правочину), та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав.

7.23. Отже, в силу позиції Великої Палати Верховного Суду про те, що сторона оспорюваного правочину повинна мати процесуальний статус відповідача, який визначається не тільки належністю його до сторін цього правочину, але й можливими допущеними ним порушеннями при його укладенні, ПТУ № 31 у такій ситуації мало бути співвідповідачем, адже договір оренди, на підставі якого здійснюється орендне користування спірним майном та щодо законності якого точиться спір, укладався за волевиявленням ПТУ № 31.

7.24. Під час попереднього касаційного розгляду справи суб`єктний склад сторін не був предметом перевірки, оскільки таке питання не було доводом касаційної скарги РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях. Натомість на стадії нового розгляду справи РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях звернулося до суду із заявою, в якій послалося на те, що ПТУ № 31 як сторона договору (балансоутримувач) має бути залучене до участі у справі в якості відповідача, проте має статус третьої особи, яка не має самостійних вимог на предмет спору.

7.25. Суди попередніх інстанцій не надали належного процесуального реагування на цю заяву, окрім як залучили її до матеріалів справи.

7.26. У свою чергу, користуючись своїми процесуальними правами, Прокурор не визначив ПТУ № 31 як співвідповідача в цій справі та надалі не заявляв клопотань про його залучення до участі у справі як співвідповідача. Навпаки, Прокурор заперечив проти залучення ПТУ № 31 до участі у справі як співвідповідача, посилаючись на те, що ПТУ № 31 є балансоутримувачем за договором, на якого лише покладено обов`язок передачі приміщення орендареві, стягнення орендної плати та оформлення процесу повернення майна.

7.27. Судова палата зазначає, що визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 761/23904/19, від 20.01.2021 у справі № 203/2/19).

7.28. Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, вони не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення (постанова Верховного Суду від 21.11.2022 у справі № 754/16978/21).

7.29. Пред`явлення позовної вимоги до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові та виключає необхідність надавати оцінку іншим аргументам скаржника, які стосуються передусім з`ясування обставин обґрунтованості / необґрунтованості позову, оскільки дослідженню цих обставин має передувати встановлення належного суб`єктного складу учасників спірних правовідносин (близький за змістом висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20).

7.30. Незалучення всіх належних відповідачів виключає можливість вирішення судом спору про визнання недійсним договору по суті заявлених вимог.

Щодо позовної вимоги про повернення нерухомого майна

7.31. Щодо позовної вимоги про зобов`язання ФОП Косика О. О. звільнити та повернути спірне державне нерухоме майно шляхом підписання акта приймання-передачі, то судова палата звертає увагу на те, що при уточненні позовних вимог Прокурор взагалі не вказав, кому саме (на чию користь) та в якому порядку (застосування реституції чи з інших підстав) має бути повернуто спірне майно.

7.32. Беручи до уваги заяву про уточнення Прокурором позовних вимог на стадії нового розгляду справи, суд першої інстанції, як пізніше і суд апеляційної інстанції, на ці обставини увагу не звернув, задовольнивши позов у редакції, зазначеній у заяві Прокурора, і не вказавши стягувача за цією вимогою та фактичні підстави її задоволення.

7.33. Оскільки внаслідок відмови у визнанні недійсним договору оренди та за відсутності інших передбачених законом аргументів у спростування правомірного перебування майна у користуванні відповідачем-1 підстави для позбавлення його цього майна відсутні, то у цій позовній вимозі також слід відмовити.

Щодо відступу від висновку Верховного Суду стосовно початку перебігу позовної давності у правовідносинах за вимогами про визнання недійсним договору оренди державного майна

7.34. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16.02.2024 у цій справі, розглядаючи питання застосування судами попередніх інстанцій позовної давності, дійшов висновку про те, що фактичним позивачем у цій справі є держава і саме щодо держави мають встановлюватися обставини справи, пов`язані із фактом реальної обізнаності або об`єктивної можливості бути обізнаною про порушення свого права і про обставини, пов`язані із визначенням початку перебігу та закінчення позовної давності за вимогою про визнання недійсним оспорюваного договору.

7.35. За результатами нового розгляду справи суди попередніх інстанцій виходили з того, що перебіг позовної давності розпочався, коли про порушення своїх прав дізналося МОН України (14.09.2020 - дата засідання Комісії МОН України за результатами опрацювання звернення ПТУ № 31 щодо погодження продовження терміну дії договору від 08.01.2014), а Прокурор звернувся до суду із позовом 25.11.2022, тому строк, визначений статтею 257 ЦК України, для звернення до суду з позовом у цій справі не сплив.

7.36. Колегія суддів у цій справі вважала за необхідне відступити від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.04.2024 у справі № 910/169/23, щодо того, що початок перебігу позовної давності (у правовідносинах за вимогами про визнання недійсним договору оренди державного майна) обраховується від дня, коли Міністерство культури та інформаційної політики (певний орган) довідалося або могло довідатися про порушення своїх прав. Колегія суддів вважала, що оскільки суб`єктом у спірних правовідносинах є держава, а не конкретно визначений орган, оскільки майно, яке передано в оренду, є державним, а не належить цьому конкретному органу, тому у таких правовідносинах визначальним є встановлення моменту, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, дізналася саме держава.

7.37. Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала про те, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, тобто суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог (постанови від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц та інші).

7.38. Водночас, зважаючи на те, що у цій справі, як зазначалося вище, у задоволенні позову слід відмовити, то відсутні підстави для розгляду (вирішення) питання про відступ від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.04.2024 у справі № 910/169/23, щодо того, що початок перебігу позовної давності (у правовідносинах за вимогами про визнання недійсним договору оренди державного майна) обраховується від дня, коли певний орган довідався або міг довідатися про порушення своїх прав.

8. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

8.1. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

8.2. Згідно з частинами першою, другою статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

8.3. Ураховуючи наведене, судова палата, перевіривши застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм права на підставі встановлених судами обставин справи та в межах, наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшла висновку, що касаційну скаргу РВ ФДМУ по Полтавській та Сумській областях слід задовольнити, оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного господарського суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

9. Судові витрати

9.1. З огляду на приписи статті 129 ГПК України судові витрати належить покласти на Прокурора (5954,40 грн - судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги; 17 863,20 грн (9924,00 грн та 7939,20 грн) - судових витрат зі сплати судового збору за подання касаційних скарг).

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Полтавської області від 05.09.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2024 у справі № 917/1173/22 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

3. Стягнути з Полтавської обласної прокуратури (вул. 1100-річчя Полтави, 7, м. Полтава, 36000, ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях (вул. Небесної Сотні, 1/23, м. Полтава, 36014, ) 23 817 (двадцять три тисячі вісімсот сімнадцять) грн 60 коп. судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної та касаційних скарг.

4. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Полтавської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Н. Багай

І. Берднік

Н. Волковицька

Т. Дроботова

В. Зуєв

Є. Краснов

Г. Мачульський

І. Міщенко

О. Случ

Ю. Чумак