ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2025 р. м. Київ Справа № 911/2454/25

Суддя О.В. Конюх, при секретарі судового засідання Антоненко В.С., розглянувши у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Білоцерківської міської ради м. Біла Церква Київської області,

до відповідача Фізичної особи підприємця Кузяшевої Раїси Василівни, м. Біла Церква Київської області,

про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності, припинення права власності, закриття розділу в Державному реєстрі речових прав,

за участю представників:

від позивача: Володько О.Ю., у порядку самопредставництва, дані з ЄДР;

від відповідача: не з`явився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач Білоцерківська міська рада, м. Біла Церква 30.07.2025 звернувся до Господарського суду Київської області з позовом від 25.07.2025 №3036/01-07 до відповідача Фізичної особи-підприємця Кузяшевої Раїси Василівни, м. Біла Церква в якому просить суд скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за Кузяшевою Раїсою Василівною на об`єкт нерухомого майна 1991 року побудови загальною площею 22,2 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103, який розташований за адресою вул. Героїв Небесної Сотні, 4/27-Б, м. Біла Церква, Київська обл., припинивши право власності на цей об`єкт в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та закрити відповідний розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати.

Позов обґрунтований тим, що до Білоцерківської міської ради надійшла службова записка Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради від 08.05.2024, відповідно до якої було встановлено, що 22.03.2018 було здійснено державну реєстрацію права власності ФОП Кузяшевої Р.В. на нежитлову будівлю площею 22,2 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , на підставі технічного паспорту від 19.03.2018, виготовленого ТОВ «Да Вінчі Груп».

Разом із тим, згідно даних УМА Білоцерківської міської ради по вул. Героїв Небесної Сотні в районі житлового будинку №27/4 самовільно розташована тимчасова споруда, а саме павільйон по продажу продовольчих товарів, загальною площею 24,00 кв.м. Строк дії паспортів прив`язки на зазначену тимчасову споруду сплив 01.07.2019, а термін дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту на земельну ділянку закінчився 21.12.2020.

Позивач твердить, що виконком Білоцерківської міської ради не приймав рішень щодо присвоєння адреси вул. Героїв Небесної Сотні, буд 4/27-Б; будівельний паспорт, містобудівні умови та обмеження чи архітектурно-планувальне завдання для будівництва нежитлової будівлі не надавались.

Позивач твердить, що відповідно до частини 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на малі архітектурні форми, тимчасові споруди.

Позивач твердить, що фактично на земельній ділянці комунальної власності розташована тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності, щодо якої будь-які дозвільні документи відсутні, однак всупереч вимогам закону на вказану споруду зареєстроване право власності ФОП Кузяшевої Р.В. як на об`єкт нерухомого майна, нібито побудований у 1991 році.

Позивач твердить, що реєструючи право власності, державний реєстратор керувався пунктом 42 Порядку реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 №1127 у відповідній редакції, яким було передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992, подаються технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна та документ, що підтверджує присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна.

Проте, спірна будівля не належить до переліку об`єктів, на який розповсюджує свою дію вказаний пункт, крім того, у ФОП Кузяшевої Р.В. на час вчинення реєстраційних дій був відсутній документ, що підтверджував присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, позаяк таке рішення виконкомом Білоцерківської міської ради не приймалось. Додатково позивач звертає увагу суду на відсутність дозвільної документації на будівництво.

Тож позивач, не заперечуючи проти існування на землях комунальної власності тимчасової споруди торгового павільйону (за умови належного оформлення дозвільних документів) заперечує проти державної реєстрації за відповідачем права власності на вказану тимчасову споруду як на об`єкт нерухомого майна, та просить суд скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, припинивши право власності на цей об`єкт, та закрити відповідний розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.07.2025 відкрито провадження у справі №911/2454/25, підготовче судове засідання призначено на 01.09.2025, в порядку підготовки справи до розгляду зобов`язано позивача та відповідача подати суду копії документів, які подавались державному реєстратору для проведення державної реєстрації об`єкта нерухомого майна 1991 року побудови загальною площею 22,2 кв.м, реєстраційний номер 103, та для державної реєстрації права власності відповідача на вказаний об`єкт.

Ухвала від 31.07.2025 направлена відповідачу рекомендованим поштовим відправленням та вручена 07.08.2025, про що свідчить долучене до матеріалів справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №888.

25.08.2025 від відповідача надійшло клопотання по долучення до справи документів на виконання ухвали суду від 31.07.2025. Також 25.08.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю, а також заява про застосування строків позовної давності.

Відповідач твердить про обрання позивачем неналежного способу захисту права, посилаючись на позицію постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі №916/1174/22, у якій зазначено, що самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки. Сам по собі факт державної реєстрації права на самовільно збудовану споруду не слід розглядати як окремий факт порушення права власника земельної ділянки відносно факту самочинного будівництва. Права власника земельної ділянки порушуються самим фактом самочинного будівництва, та знаходженням на земельній ділянці самочинної споруди, а не фактом державної реєстрації права поза встановленим ст. 376 ЦК України порядком. Тож належними вимогами, які може заявити особа власник земельної ділянки, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно на підставі ст. 376 ЦК України.

Посилаючись на позицію Верховного Суду у постанові від 01.02.2023 у справі №316/2082/19, від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц, від 18.01.2023 у справі №488/2807/17, відповідач твердить, що функцією державної реєстрації права є оголошення належності нерухомого майна певній особі.

Принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном передбачає, що відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається, виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння.

Отже, фактичне володіння нерухомим майном здійснюється шляхом оголошення в реєстрі права на нерухоме майно. Володіння, оголошення (як і будь-який факт) не можуть бути скасовані. Тому вимога скасувати державну реєстрацію права власності не відповідає належному способу захисту. Також не відповідає належному способу захисту вимога про припинення права власності позивача, оскільки позивач вважає, що право власності відповідача не виникало взагалі відповідно до частини другої ст. 376 ЦК України, як і сам об`єкт не виник як об`єкт права власності. Відповідач твердить, що виходячи і правової природи реєстрації прав на нерухоме майно, Верховний Суд дійшов висновку, що якщо заінтересована особа позивач (власник земельної ділянки) вважає, що зареєстроване за відповідачем право власності чи інше речове право на певний обєкт насправді не існує і нікому не належить, то належному способу захисту відповідає вимога про припинення володіння відповідача відповідним правом. Судове рішення про задоволення таких вимог є підставою для внесення до Державного реєстру запису про відсутність права. Якщо на відповідний об`єкт, право на який не може бути зареєстроване за жодним суб`єктом, був відкритий розділ Державного реєстру, таке судове рішення є також підставою для закриття розділу Державного реєстру прав на цей об`єкт.

Відповідач твердить, що відповідно до чинного Технічного паспорту на спірну будівлю, вона має бетонний фундамент, відтак не відповідає визначенням стаціонарної малої архітектурної форми (постанова КМУ від 26.08.2009 №982) та/або тимчасової споруди торгівельного призначення (Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджений наказом Мінрегіонрозвитку №244 від 21.10.2011), а є саме капітальною нежитловою будівлею.

Відповідач твердить, що з позовної заяви Білоцерківської міської ради не зрозуміло, на захист права на яку саме земельну ділянку поданий позов, позаяк позовна заява не містить кадастрового номера земельної ділянки, площі, адреси, меж, цільового призначення тощо, крім того позовна заява не містить доказів того, що спірна будівля знаходиться на земельній ділянці комунальної власності Білоцерківської міської ради.

Відповідач твердить, що спірна нежитлова будівля була збудована до 1992 року, що підтверджується технічним паспортом та довідкою про показники об`єкту нерухомого майна, не підлягала введенню в експлуатацію. Фактично єдиним документом, який засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна і містить його технічні характеристики, є технічний паспорт, який є чинним. Відповідач твердить, що позивач не спростував факту побудови спірної будівлі до 05.08.1992 року. Ні Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», ні Реєстр будівельної діяльності не існували на час завершення будівництва спірної нежитлової будівлі, у зв`язку з чим їх не може бути застосовано до правовідносин, що виникли щодо спірної будівлі, збудованої до 1992 року.

Тож відповідач просить суд відмовити у позові Білоцерківської міської ради повністю.

У заяві від 15.08.2025 про застосування строків позовної давності відповідач твердить, що початок перебігу позовної давності починається з моменту завершення будівництва у 1991 році, оскільки позивач зобов`язаний був здійснювати контроль за будівництвом об`єктів нерухомого майна на належній йому землі, тому ще до закінчення будівництва повинен та міг дізнатися про порушення своїх прав, якщо вони порушені. Якщо початок перебігу позовної давності рахувати з моменту реєстрації права 22.03.2018, то строк позовної давності у будь-якому випадку закінчився 22.03.2021.

25.08.2025 позивач через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив, у якій, посилаючись на ст. 391 ЦК України, твердить, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Позов мотивовано тим, що у відповідача не могло виникнути як право власності, так і право володіння (як складова права власності) на спірне нерухоме майно, оскільки воно на земельній ділянці відсутнє. Натомість на земельній ділянці розташована лише тимчасова споруда, речові права на яку державній реєстрації не підлягають. Тож право територіальної громади порушене саме внаслідок протиправної державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а внесений запис впливає на обсяг прав територіальної громади при володінні та розпорядженні земельною ділянкою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2024 у справі №496/1059/18).

Позивач твердить, що між Білоцерківською міською радою та ФОП Кузяшевою Р.В. укладалися договори сервітутів під розміщення павільйону, тобто тимчасової споруди, отже жодного будівництва не допускалося. Підтвердженням цьому позивач вважає оформлений Паспорт прив`язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності №17/09, що видавався на павільйон по продажу продовольчих товарів, строк якого закінчився 01.07.2019. Строк договору сервітуту №11 також сплив 21.12.2020.

Структурними підрозділами позивача було встановлено, що на землях комунальної власності розташована тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності, яка належить Кузяшевій Р.В., будь-які дозвільні документи на будівництво відсутні. За твердженням позивача відповідач на підставі сумнівних документів здійснила державну реєстрацію речового права власності на тимчасову споруду під виглядом нежитлової будівлі, нібито побудованої у 1991 році, чим штучно обтяжила фактично вільну від будь-якої забудови земельну ділянку комунальної власності, з метою її подальшого отримання в користування поза земельними торгами.

Позивач вказує, що подані для державної реєстрації права довідка про показники об`єкта нерухомого майна та технічний паспорт не є правовстановлюючими документами, та не містять посилань на правову підставу набуття відповідачем права власності на нерухоме майно.

Також позивач твердить, що 20.03.2014 Білоцерківською міською радою прийнято рішення №1184-57-VІ «Про скасування рішення міської ради від 27.09.2012 №728-29- VІ «Про затвердження Положення про реєстр адрес, вулиць та інших поіменованих об`єктів міста Біла Церква» та затвердження Положення про реєстр адрес у місті Біла Церква». Згідно із пунктом 1.7 затвердженого Положення, розпорядником та адміністратором Реєстру адрес від імені територіальної громади виступає Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради в особі Служби містобудівного кадастру. Уповноваженою особою рішень стосовно присвоєння адреси вул. Героїв Небесної Сотні, 4/27-Б, м. Біла Церква, Київська область, спірній будівлі не приймалось.

Тож на час вчинення реєстраційних дій у відповідача був відсутній документ про присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, а також була відсутня документація на будівництво.

25.08.2025 через систему «Електронний суд» позивач подав заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, у якій спростовує посилання на обов`язок здійснювати контроль за будівництвом на належній позивачу земельній ділянці, позаяк жодне будівництво Кузяшевою Р.В. не здійснювалось. Твердить, що про порушення права позивач дізнався 10.05.2024 із службової записки Управління містобудування та архітектури від 08.05.2024 №515/01-07. Також твердить, що звернувся до суду саме з негаторним позовом, спрямованим на усунення порушень прав власника, які не пов`язані із позбавленням права володіння, у зв`язку з чим вправі вимагати усунення існуючих перешкод протягом усього часу їх існування.

Також 25.08.2025 через систему «Електронний суд» позивач на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі подав копії документів, які надавалися державному реєстратору для вчинення оскаржуваної реєстраційної дії: довідку ТОВ «Да Вінчі Груп» без номера і дати та Технічний паспорт на нежитлову будівлю від 19.03.2018, виготовлений ТОВ «Да Вінчі Груп».

Ухвалою від 29.08.2025 забезпечено участь представника відповідача адвоката Дудника А.В. у судовому засіданні, призначеному на 01.09.2025, в режимі відеоконференції.

Судове засідання, призначене на 01.09.2025, не відбулося у зв`язку із оголошенням у м. Києві сигналу «повітряна тривога».

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.09.2025 підготовче судове засідання призначено на 13.10.2025, забезпечено участь представника відповідача у підготовчому судовому засіданні, яке призначено на 13.10.2025, у режимі відеоконференції.

У підготовче судове засідання 13.10.2025 з`явився представник позивача та представник відповідача у режимі відеоконференції. Ухвалою від 13.10.2025 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 03.11.2025, забезпечено участь представника відповідача в судовому засіданні 03.11.2025 в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 03.11.2025 розгляд справи по суті призначено на 11.11.2025, забезпечено участь представника відповідача в судовому засіданні 11.11.2025 в режимі відеоконференції.

У судове засідання 11.11.2025 з розгляду справи по суті з`явився представник позивача та представник відповідача у режимі відеоконференції.

Відповідно до ст. 207 ГПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

В судовому засіданні 11.11.2025 після з`ясування наявності заяв, клопотань в порядку ст. 207 ГПК України суд розпочав з`ясування обставин справи та дослідження доказів та постановив ухвалу, якою оголосив перерву в судовому засіданні з розгляду справи по суті до 17.11.2025, забезпечив участь представника відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

14.11.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшли додаткові пояснення щодо питання, яке виникло в процесі розгляду справи, з`ясування обставин справи та дослідження доказів, а саме щодо земельної ділянки, на якій розташована спірна тимчасова споруда, та щодо права комунальної власності на неї. Позивач твердить, що тимчасова споруда знаходиться в межах міста Біла Церква, на земельній ділянці кадастровий номер :04:018:0099. Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності належать усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; Білоцерківською міською радою рішень про передачу земельної ділянки із кадастровим номером :04:018:0099 у приватну власність не приймалося. До пояснень додано лист Управління регулювання земельних відносин Білоцерківської міської ради від 14.11.2025.

Суд зазначає, що відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Також відповідно до частин 2, 4 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частинами першою та другою статті 118 ГПК України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням установленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд не визнавав необхідним подання додаткових пояснень з цього питання; позивач не повідомляв суд про неможливість подання доказів та не заявляв клопотання про поновлення строку для подання додаткового доказу листа від 14.11.2025 №5546; тож вказані додаткові пояснення та додатковий доказ слід залишити без розгляду.

Суд звертає увагу на позицію, викладену у пунктах 21-24 постанови Великої Палати Верховного суду від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, а також в Огляді судової практики Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо окремих питань застосування положень Господарського процесуального кодексу України (рішення, внесені до ЄДРСР, за лютий 2022 року - червень 2025 року).

В судовому засіданні 17.11.2025 суд оголосив про завершення з`ясування обставин справи та дослідження доказів та ухвалою від 17.11.2025 призначив судові дебати на 24.11.2025, забезпечив участь представника відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 20.11.2025 заяву представника позивача задоволено, забезпечено участь представника позивача у судовому засіданні 24.11.2025 в режимі відеоконференції.

21.11.2025 від відповідача поштою надійшли пояснення по справі від 19.11.2025, у яких відповідач твердить, що з позовної заяви взагалі не зрозуміло, про яку конкретно земельну ділянку йде мова власником якої начебто є позивач. Позовна заява не містить конкретних даних щодо земельної ділянки, а саме: кадастровий номер, площу, адресу місцезнаходження, межі, цільове призначення ділянки. Тобто позивач звернувся до суду за захистом начебто порушених прав на невідомо яку земельну ділянку, яка невідомо де знаходиться. За твердженням відповідача, лише в останньому судовому засіданні 17.11.2025 позивач вказав, що звернувся за захистом права на земельну ділянку кадастровий номер :04:018:0099. Відповідач звернулась до Держгеокадастру і отримала витяг з ДЗК на вказану земельну ділянку. Відповідно до отриманого витягу на вказану земельну ділянку зареєстровано право приватної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 01.01.1992; документ, що посвідчує право від 11.11.2011.

Тож відповідач вважає, що для повного та всебічного розгляду даної справи необхідно залучити до матеріалів справи в якості доказу копію вказаного витягу з ДЗК від 19.11.2025; посилаючись на норми Цивільного процесуального кодексу України відповідач просить суд поновити процесуальний строк для подання доказів та долучити до матеріалів справи копію Витягу з ДЗК про земельну ділянку від 19.11.2025.

Щодо вказаних пояснень суд зазначає, що подання таких після оголошення судом про завершення з`ясування обставин справи та переходу до судових дебатів (ухвала від 17.11.2025, постановлена за участю представників обох сторін) є невиконанням процесуальних обов`язків, встановлених ст. 42 ГПК України, а посилання на неможливість з`ясувати, про яку земельну ділянку йде мова і як наслідок неможливість подати докази, є неспроможними.

Відповідно до частини 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані:

1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;

2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;

3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою;

4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;

5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;

6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;

7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до частини 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Поважними причинами пропуску строку можуть визнаватися лише такі обставини, які об`єктивно не залежать від волевиявлення особи, що вчиняє процесуальну дію, пов`язані з наявністю перешкод чи труднощів для своєчасного вчинення такої дії та підтверджені належним чином.

Суд погоджується, що встановлення місця розташування та правового статусу спірної будівлі та земельної ділянки, на якій вона розташована, є ключовими для правильного вирішення спору у справі, позаяк основною підставою поданого позову є здійснення відповідачем державної реєстрації права власності на тимчасову споруду, яка не є об`єктом нерухомого майна, яка розташована на землях комунальної власності, на підставі неналежних документів.

Матеріали справи містять численні зазначення місця розташування тимчасової споруди: м. Біла Церква, в районі житлового будинку №27/4 по вул. Гординського (після перейменування Героїв Небесної Сотні). Позивач посилається на положення ст. 83 ЦК України та твердить, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Таким чином відповідач, якщо вважала, що спірний об`єкт нерухомості реєстраційний номер 103 площею 22,2 кв.м. розташований на земельній ділянці кадастровий номер :04:018:0099 площею 19 кв.м., яка перебуває у приватній власності відповідача, була зобов`язана подати суду копії правовстановлюючих документів про право власності на земельну ділянку у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом.

Разом із тим, правовстановлюючі документи про право власності відповідачки на земельну ділянку кадастровий номер :04:018:0099 (в тому числі і зазначені у витягу з ДЗК від 19.11.2025 рішення органу місцевого самоврядування від 01.01.1992 та документ, що посвідчує право від 11.11.2011) подані не були.

Станом на 01.01.1992 Земельний кодекс України 1990 року взагалі не передбачав права приватної власності на землю, а лише володіння та користування землею, у зв`язку з чим у органів місцевого самоврядування були відсутні повноваження на прийняття рішень про передачу земель у приватну власність.

Стаття 9 Закону України «Про власність» (в редакції від 26.03.1991, яка була чинною станом на 01.01.1992) визначала, що земля, її надра, повітряний простір, водні та інші природні ресурси її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони є об`єктами права виключної власності народу України. Вказана редакція Закону України «Про власність» не передбачала можливості перебування землі в індивідуальній власності громадян.

Лише Законом України від 30.01.1992 N 2073-XII «Про форми власності на землю» було запроваджено в Україні поряд з державною - колективну і приватну форми власності на землю, та було встановлено, що власність на землю в Україні має такі форми: державна, колективна, приватна.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 126 Земельного кодексу України (у редакції від 06.10.2011, що діяла станом на 11.11.2011) документом від 11.11.2011, що посвідчує право на земельну ділянку могли бути виключно:

- державний акт;

- цивільно-правова угода щодо відчуження земельної ділянки, укладена в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою;

- свідоцтво про право на спадщину.

Витяг з ДЗК від 19.11.2025 не є правовстановлюючим документом про право власності на земельну ділянку.

При цьому, подаючи вказаний Витяг, відповідачка не стверджує, що є власницею земельної ділянки, натомість безвідносно твердить, що на земельну ділянку зареєстровано право приватної власності.

Відомості вказаного Витягу мають суттєві суперечності, зокрема вказано, що вид цільового призначення земельної ділянки для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, однак згідно експлікації земель площа земельної ділянки за угіддями 52 Для водозабезпечення та очистки стічних вод. При цьому згідно відомостей Витягу з ДЗК будь-які об`єкти нерухомого м айна на земельній ділянці відсутні. Крім того, вказано, що датою державної реєстрації земельної ділянки є 11.11.2000, однак документацією, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, зазначена технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 14.05.2007.

Станом на 24.11.2025 як Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, так і в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості про об`єкт нерухомого майна земельну ділянку кадастровий номер :04:018:0099 площею 0,0019 га відсутні (довідка від 24.11.2025 №453295811).

Згідно із частиною 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Тож подання пояснень від 19.11.2025 та Витягу з ДЗК від 19.11.2025 після оголошення судом про завершення з`ясування обставин справи та дослідження доказів, безпосередньо перед судовими дебатами, є очевидним зловживанням процесуальними правами. Відповідно суд, керуючись ст.ст. 43, 118 ГПК України залишає їх без розгляду, а клопотання про поновлення строку вважає необґрунтованим та таким, що не належить до задоволення.

Ухвалою від 24.11.2025 розгляд справи відкладено на 22.12.2025, забезпечено участь представників позивача та відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Вказана ухвала доставлена до електронного кабінету відповідача 25.11.2025 о 17:20 та з урахуванням положень частини 6 ст. 242 ГПК України вважається врученою 26.11.2025.

В судове засідання 22.12.2025 в режимі відеоконференції з`явилась представник позивача. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повноважного представника не направила, про причини нез`явлення суд не повідомила.

19.12.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшли заперечення щодо пояснень по справі, у яких позивач просить суд відмовити у залученні до матеріалів справи доказів, що надані ФОП Кузяшевою Р.В. до пояснень.

Розглянувши позов Білоцерківської міської ради до ФОП Кузяшевої Р.В. про скасування державної реєстрації права власності, припинення права власності, закриття розділу у Державному реєстрі речових прав, вислухавши пояснення представників, дослідивши наявні у справі докази, суд

УСТАНОВИВ:

Статтею 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси.

Частиною 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до чинної редакції ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Комісія з питань розміщення об`єктів малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності на території міста Біла Церква розглянула письмову заяву МПП «Сатурн» (реєстраційний №312 від 16.12.2002) про надання дозволу на розміщення малої архітектурної форми для здійснення підприємницької діяльності, у якій зазначено бажане місце, термін розміщення, функціональне призначення і характеристики об`єкта. Рішенням, оформленим протоколом від 14.03.2003 №6/13, комісія надала висновок про можливість розміщення торгового кіоску розміром 3х2м, загальною площею 6,0 кв.м. по вул. Гетьманській в районі житлового будинку №27/4.

МПП «Сатурн» погоджено паспорт прив`язки місця розміщення малої архітектурної форми торгового кіоску по вул. Гетьманська 4/27 від 2003 року, за основу якого прийнято типовий кіоск площею 6 кв.м., що виготовляється серійно заводом нестандартизованого обладнання, матеріал стін листова сталь, вікна дерев`яні. За паспортом прив`язки передбачалось мощення місця розташування кіоску плиткою «ФЕМ» площею 18 кв.м. та асфальтування площею 2,4 кв.м. Також оформлено та погоджено паспорт зовнішнього опорядження від 2003 року.

Пунктом 3.3 Розпорядження виконкому Білоцерківської міської ради від 14.03.2003 №165Р «Про дозвіл на розробку проектно-кошторисної документації, розміщення кіосків та павільйонів, реконструкцію входу» МПП «Сатурн» надано дозвіл на розміщення торгового кіоску розміром 3х2м загальною площею 6,0 кв.м. по вул. Гетьманській в районі житлового будинку №27/4 за рахунок земель Білоцерківської міської ради.

Пунктом 1.6 Рішення виконкому Білоцерківської міської ради від 29.04.2003 №125 вирішено надати в оренду МПП «Сатурн» під торговий кіоск по вул. Гетьманська (в районі будинку №27/4) земельну ділянку площею 20 кв.м., зобов`язано утримувати в належному санітарному стані.

06.07.2005 між Білоцерківською міською радою та МПП «Сатурн» було укладено договір оренди землі, зареєстрований у Київській регіональній філії №4 ДП «Центр ДЗК» 06.07.2005 за №351. За договором в оренду передана земельна ділянка під розміщення кіоску по продажу продовольчих товарів у м. Біла Церква, вул. Гетьманська (в районі житлового будинку №27/4) площею 19 кв.м., під тимчасовою спорудою 6 кв.м., під проїздами, проходами та площадками 13 кв.м.; на земельній ділянці об`єкти нерухомого майна відсутні. 06.07.2005 між орендодавцем та орендарем підписано Акт приймання-передачі земельної ділянки в оренду.

Засновник МПП «Сатурн» ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міського голови із нотаріально посвідченою за №3917 заявою від 26.07.2006, у якій просив дозволу на переоформлення дозвільних документів (дозвіл №17 від 01.04.2003) на розміщення торговельного кіоску з реалізації продуктів харчування по вул. Гетьманській в районі будинку №4/27 з МПП «Сатурн» на Кузяшеву Р.В.

Пунктом 3.1 Рішення виконкому Білоцерківської міської ради від 08.08.2006 №368 «Про дозвіл на будівництво підприємствам, організаціям та громадянам міста на розробку проектно-кошторисної документації» надано дозвіл Управлінню містобудування та архітектури внести зміни в дозвільні документи по розміщенню кіоску по продажу продовольчих товарів розміром 3х2 м, загальною площею 6,0 кв.м. по вул. Гординського, в районі будинку №27/4 з переоформленням дозволу з МПП «Сатурн» на Кузяшеву Р.В.

Пунктом 1.9 Рішення Білоцерківської міської ради від 27.03.2008 №686 «Про вилучення та надання земельних ділянок в оренду» вирішено надати земельну ділянку в оренду ФОП Кузяшевій Р.В. під розміщення кіоску з продажу продовольчих товарів по вул. Гординського, в районі житлового будинку №27/4 загальною площею 0,0019 га (в тому числі тимчасова 0,0006 га, під проходами та площадками 0,0013 га) строком на один рік.

26.05.2008 між Білоцерківською міською радою (орендодавець) та ФОП Кузяшевою Р.В. (орендар) було укладено Договір оренди землі №79, відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка під розмішення кіоску з продажу продовольчих товарів, яка знаходиться у АДРЕСА_2 (пункт 1), загальною площею 0,0019 га, у тому числі під тимчасовою спорудою 0,0006 га, під проходами та площадками 0,0013 га кадастровий номер :04:018:0099, на якій об`єкти нерухомого майна відсутні (пункт 2). Договір укладено строком на 1 рік (пункт 8).

20.08.2009 на підставі договору оренди землі №79 від 26.05.2008 ФОП Кузяшевій Р.В. видано дозвіл №17 на розміщення малої архітектурної форми у м. Біла Церква по вул. Гординського, в районі житлового будинку №27/4, із строком дії з 20.08.2009 до 20.05.2010. Складовою частиною Дозволу №17 від 20.08.2009 є Ситуаційний план та Експлікація з Генплану до схеми прив`язки, за якими фасад кіоску розташований безпосередньо вздовж червоної лінії, а земельні ділянки (0,0054 га, що пропонується для встановлення кіоску та 0,0139 га, прилегла до земельної ділянки, що пропонується для утримання в належному стані) частково перебувають у межах червоних ліній вулиці Гординського міста Біла Церква.

Згідно із ст. 18 Закону України «Про автомобільні дороги» (в редакції, чинній станом на дату дозволу 20.08.2009) складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі. Межі вулиці за її шириною визначаються "червоними лініями". Розташування будь-яких об`єктів, будівель, споруд або їх частин у межах "червоних ліній" вулиці не допускається.

27.09.2010 Управлінням містобудування та архітектури Білоцерківською міською радою надано Висновок №15/133 про можливість укладення (поновлення) договору оренди земельної ділянки (договору особистого строкового сервітуту) під розміщення малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності, у якому вказано, що Управління розглянуло заяву ФОП Кузяшевої Р.В. та передпроектну пропозицію по розширенню кіоску до розмірів павільйону 5х4 м, площею забудови 20,00 кв.м. та вважає можливим поновити договір у відповідності до пункту 2 Рішення Білоцерківської міської ради №1275 від 11.02.2010 «Про затвердження комплексної схеми з переліком місць розміщення стаціонарних малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності на територіях загального користування комунальної власності м. Біла Церква» (№80 місця розміщення МАФ на схемі), під розміщення павільйону, на земельній ділянці площею 48 кв.м. та зобов`язати суб`єкта утримувати в належному стані прилеглу територію площею 126 кв.м. згідно погодженого плану прив`язки МАФ, виходячи з виконання вимог щодо внесення відповідних змін щодо розширення кіоску.

У 2010 році розроблено та 18.04.2011 погоджено Управлінням містобудування та архітектури виконкому Білоцерківської міської ради Паспорт зовнішнього опорядження на торговий павільйон по вул. Гетьманська, в районі житлового будинку №27/4. Суд звертає увагу, що складовою частиною Паспорту зовнішнього опорядження є Ситуаційний план та Експлікація з Генплану до схеми прив`язки, за якими фасад павільйону (аналогічно із кіоском за Дозволом №17) розташований безпосередньо вздовж червоної лінії, а земельні ділянки (0,0054 га, що пропонується для встановлення павільйону та 0,0139 га, прилегла до земельної ділянки, що пропонується для утримання в належному стані) частково перебувають у межах червоних ліній вулиці Гординського міста Біла Церква.

Пунктом 1.30 Рішення Білоцерківської міської ради від 29.09.2011 №298-12- VІ «Про укладення договорів на встановлення особистих строкових сервітутів» вирішено укласти договір на встановлення особистого строкового сервітуту з ФОП Кузяшевою Р.В. під розміщення павільйону в м. Біла Церква по вул. Гординського, в районі житлового будинку №27/4, загальною площею 0,0054 га строком на 3 роки за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква та зобов`язано суб`єкта підприємницької діяльності утримувати в належному стані прилеглу до павільйону територію площею 0,0139 га.

06.01.2012 між Білоцерківською міської радою (власник) та ФОП Кузяшевою Р.В. (сервітуарій) було укладено Договір №3 про встановлення особистого строкового сервітуту на територію (об`єкт благоустрою), в м. Біла Церква, по вул. Гординського, в районі житлового будинку №27/4, площею 0,0054 га на якій буде розміщуватись та використовуватись для провадження підприємницької діяльності павільйон (пункти 1.1, 1.2). Окрім території (об`єкта благоустрою) за Сервітуарієм закріплюється територія для підтримання в санітарному стані площею 0,0139 га, плата за яку не справляється (пункт 1.4). Договір набуває чинності з моменту підписання та реєстрації у Відділі з питань землекористування Білоцерківської міської ради, строком на три роки з моменту прийняття рішення Білоцерківською міською радою (пункти 2.1, 2.2).Сервітуарій зобов`язаний не допускати будівництва будь-яких будівель, споруд та інших об`єктів на території об`єкта благоустрою; встановлений сервітут не надає права на проведення будь-якого будівництва на території, наданій для розміщення павільйону (пункт 4.4.5). Договір зареєстровано у Відділі з питань землекористування Білоцерківської міської ради за №3 від 06.01.2012.

24.01.2012 ФОП Кузяшева Р.В. звернулась до Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради із заявою, у якій просила зареєструвати та видати паспорт прив`язки на тимчасову споруду Павільйон по продажу продовольчих товарів за адресою АДРЕСА_2 .

У відповідь Управління містобудування та архітектури листом від 01.02.2012 №15/48 повідомило, що на даний час на території знаходиться кіоск із холодильним обладнанням; для оформлення паспорта прив`язки тимчасової споруди слід внести зміни в ескізи фасадів павільйону, привести зовнішній вигляд ТС у відповідність до паспорта зовнішнього опорядження, взяти зобов`язання замінити кіоск на павільйон згідно паспорту прив`язки, терміном бажано до 15.04.2012.

21.11.2014 було зареєстровано за №17/09 та видано Кузяшевій Р.В. Паспорт прив`язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності - павільйону по продажу продовольчих товарів, 24 кв.м., по АДРЕСА_2 , дійсний до 01.12.2014. Надалі дія Паспорта прив`язки продовжувалася спочатку до 17.12.2017, в наступному до 01.07.2019 відповідно до власноручно поданих відповідачем заяв про продовження Паспорту прив`язки (копії залучені до матеріалів справи).

Пунктом 13.12 Рішення Білоцерківської міської ради від 18.12.2014 №1352-67-VІ «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки юридичним особам та фізичним особам підприємцям» було вирішено укласти із ФОП Кузяшевою договір про встановлення особистого строкового сервітуту під розміщення павільйону в м. Біла Церква по вул. Гординського, в районі житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0054 га строком на три роки, за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква.

26.12.2014 між Білоцерківською міською радою (власник) та ФОП Кузяшевою Р.В. (сервітуарій) було укладено Договір №150 про встановлення особистого строкового сервітуту земельної ділянки, на територію (об`єкт благоустрою), під розміщення павільйону, площею 0,0054 га, в АДРЕСА_2 (пункти 1.1, 1.2).

Договір укладено на строк 3 роки з моменту прийняття рішення Білоцерківською міською радою (пункт 2.2). Сервітуарій зобов`язувався дотримуватися умов цього договору, використовувати особистий строковий сервітут виключно з метою, у порядку та на умовах, визначених у цьому договорі (пункт 4.4.1), не допускати будівництва будь-яких будівель, споруд або інших об`єктів на території об`єкту благоустрою; встановлений сервітут не надає права на проведення будь-якого будівництва на території, наданій для розміщення павільйону (пункт 4.4.5).

Рішенням Білоцерківської міської ради від 21.12.2017 №1863-42-VІІ «Про укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту з фізичною особою підприємцем Кузяшевою Раїсою Василівною», позивач, розглянувши заяву відповідача, вирішив укласти договір про встановлення особистого строкового сервітуту з ФОП Кузяшевою Р.В. під розміщення павільйону за адресою вулиця Героїв Небесної Сотні, в районі житлового будинку №27/4 площею 0,0054 га (з них під тимчасовою спорудою 0,0024 га, під проїздами, проходами та площадками 0,0030 га) строком на три роки за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква.

03.12.2018 між Білоцерківською міською радою (власник) та ФОП Кузяшевою Р.В. (сервітуарій) було укладено Договір №117 про встановлення особистого строкового сервітуту земельної ділянки, на територію (об`єкт благоустрою), під розміщення павільйону, площею 0,0054 га, з них під тимчасовою спорудою 0,0024 га, під проїздами, проходами та площадками 0,0030 га в м. Біла Церква, вул. Героїв Небесної Сотні, в районі житлового будинку №27/4 (пункти 1.1, 1.2).

Сервітуарій зобов`язувався дотримуватися умов цього договору, використовувати особистий строковий сервітут виключно з метою, у порядку та на умовах, визначених у цьому договорі (пункт 4.4.1), не допускати будівництва будь-яких будівель, споруд або інших об`єктів на території об`єкту благоустрою; встановлений сервітут не надає права на проведення будь-якого будівництва на території, наданій для розміщення павільйону (пункт 4.4.5), Договір укладений строком на 3 роки до 21.12.2020 та не продовжувався.

Суду подано Акт від 27.02.2024 обстеження тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, розміщеної в м. Біла Церква по вул. Героїв Небесної Сотні, в районі житлового будинку №4/27, у якому працівники комунальної установи «Інспекція з благоустрою міста Біла Церква» встановили, що тимчасова споруда належить ФОП Кузяшевій Р.В., на день обстеження відсутній діючий документ, що надає право на користування земельною ділянкою, яка знаходиться у комунальній власності; відсутній діючий Паспорт прив`язки тимчасової споруди, чим порушень Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджений Наказом Мінрегіонрозвитку від 21.10.2011 №244 та Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності в м. Біла Церква, затверджений рішенням Білоцерківської міської ради від 20.08.2015 №1552-78-VI.

У листі Управління містобудування та архітектури Білоцерківської Міської ради від 21.05.2024 №577/01-07 повідомлено, що виконкомом Білоцерківської міської ради рішень щодо присвоєння адреси: вул. Героїв Небесної Сотні, 4/27-Б у м. Біла Церква, не приймалось; по вул. Героїв Небесної Сотні (до перейменування вул. Гординського) №27/4 розміщується тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності ФОП Кузяшевої Р.В. площею 24,00 кв.м., термін дії Паспорту прив`язки тимчасової споруди закінчився 01.07.2019 та не був продовжений.

Листом від 17.05.2024 №БЦ3778/1 КП Київської обласної ради «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» повідомило про те, що до 01.01.2013 за адресою м. Біла Церква, вул. Героїв Небесної Сотні (колишня вулиця Гординського), буд 4/27-Б право власності не реєструвалось та технічна інвентаризація не проводилась.

Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради звернулось до секретаря міської ради із службовою запискою від 08.09.2024 №515/01-07, у якій повідомило, що на території міста Біла Церква, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано право власності Кузяшевої Р.В. на нерухоме майно реєстраційний номер 103. Однак, згідно із наявними в Управлінні матеріалами по АДРЕСА_3 розташована тимчасова споруда павільйон по продажу продовольчих товарів, площею 24,00 кв.м., власником якої є ФОП Кузяшева Р.В. строк дії паспорту прив`язки №17/09 закінчився 01.07.2019, а термін дії договору про встановлення особистого сервітуту №117 від 03.12.2018 закінчився 21.12.2020.

Як свідчать залучені до матеріалів справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.04.2024 №375071947 та від 24.07.2025 №436791587,

22.03.2018 державним реєстратором КП «Центр державної реєстрації речових прав та бізнесу» Гузь А.Г. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 40293393 від 24.03.2018 було вчинено запис 25406830 про право власності Кузяшевої Раїси Василівни на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 103 нежитлову будівлю літера «А», рік побудови 1991, загальною площею 22,2 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Підставою для державної реєстрації права власності вказано довідку без номера і дати ТОВ «Да Вінчі Груп» та технічний паспорт № НОМЕР_1 , виданий 19.03.2018 ТОВ «Да Вінчі Груп».

Вказана довідка без номера і дати видана ОСОБА_2 в тому, що після проведення інвентаризації нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 встановлено рік побудови нежитлової будівлі 1991, загальна площа 22,2 кв.м.

Технічний паспорт виготовлений на замовлення ОСОБА_2 ТОВ «Да Вінчі Груп», містить схематичний план земельної ділянки на нежитлову будівлю (без зазначення площі земельної ділянки), план будівлі, яка складається з тамбуру, торгового залу та кладової, та таблицю характеристик будинку, у якому зазначено рік побудови 1991, наявність бетонного фундаменту, наявність електропостачання та відсутність водопроводу, каналізації, газопроводу та опалення.

Вбачається, що державна реєстрація права власності на об`єкт реєстраційний номер 103 вчинена із грубим порушенням чинного законодавства, за неіснуючою адресою, на підставі неналежних документів, які містять дані, які не відповідають дійсному стану споруди, та без правовстановлюючого документу.

Станом на дату оспорюваної державної реєстрації об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер 103) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та оспорюваної реєстрації права власності відповідача (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 40293393 від 24,03,2018) вчинення реєстраційних дій регулювалось Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (редакція від 18.01.2018), а прийняття рішення та внесення відповідного запису про право власності мало здійснюватися у порядку, передбаченому:

Порядком ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим Постановою КМУ від 26.10.2011 №1141 «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» (далі Порядок №1141) в редакції, що була чинною на дату державної реєстрації;

Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ від 25.12.2015 №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі порядок №1127) в редакції від 01.03.2018, що була чинною на дату державної реєстрації.

Відповідно до пункту 1 частини ст. 4, частин 1, 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає право власності.

У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії.

Відповідно до частин другої-четвертої статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Інструкція про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджена Наказом Держбуду від 24.05.2001 №127 надавала визначення цоколю як частини стіни від рівня землі чи фундаменту до рівня першого поверху.

На відміну від цоколя, Згідно ДБН В.2.1-10-:2018 «Основи і фундаменти будівель та споруд. Основні положення»: фундамент підземна частина споруди, яка сприймає навантаження від несучих конструкцій і передає їх на основу, складену природними ґрунтами (природну) чи штучними ґрунтами (штучну).

Тож розташування тимчасової споруди на площадці, замощеної ФЕМ, на основі з бетону не означає наявність у такої споруди підземної частини - фундаменту.

В Акті обстеження відповідності тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності виданому паспорту прив`язки від 20.12.2018, який складався в процесі вирішення питання про продовження паспорту прив`язки №17/09 від 21.11.2014 відповідно до власноручної заяви ФОП Кузяшевої Р.В. від 26.11.2018 на продовження строку дії паспорта прив`язки існуючої тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, вказано про відсутність у тимчасової споруди фундаменту.

Суд встановив, що спірна споруда є тимчасовою некапітальною спорудою, щодо якої взагалі не передбачено можливість державної реєстрації права власності як на об`єкт нерухомого майна.

Частиною 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» визначено перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, а саме

1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дублікат;

2) свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

4) видане нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат;

6) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дублікат;

7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

8) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, видані до 1 січня 2013 року;

9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інші речові права на нерухоме майно;

10) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

11) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;

13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

14) інші документи, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Суд встановив, що у відповідача відсутній та для оспорюваної державної реєстрації права не був поданий жоден з передбачених законом правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомого майна №103.

У листі Міністерства юстиції України від 23.02.2016 №8.4-35/18/1 «Щодо державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, збудовані до 05.08.1992 року» Мінюст роз`яснив, що оскільки Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" набрав чинності з 12 березня 2011 року, пунктом 9 Розділу V "Прикінцеві положення" передбачається певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження.

Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року.

Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній "спрощеній" процедурі.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

В той же час, з метою спрощення процедури державної реєстрації прав власності на об`єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року без обов`язкового проведення технічної інвентаризації таких об`єктів, з 09 травня 2014 року набрали чинності зміни до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", внесені Законом України від 15 квітня 2014 року "Про внесення змін до статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року".

Аналогічні норми знайшли своє відображення у новій редакції Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", що діє з 01 січня 2016 року.

Враховуючи наведене, вищезазначені закони передбачають декілька альтернативних механізмів набуття права власності за спрощеною процедурою державної реєстрації таких прав на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, що і знайшло своє відображення в Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (далі - Порядок).

Так, відповідно до положень пункту 41 Порядку для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються, зокрема: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків надання відомостей про кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташований індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинки).

При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року) не подається виходячи з положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

У свою чергу, з урахуванням іншого, "альтернативного" механізму державної реєстрації, пунктом 42 Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що розташовані на території сільських, селищних, міських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, подаються: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Враховуючи вищенаведене, при проведенні державної реєстрації на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що розташовані на території сільських, селищних, міських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, державний реєстратор залежно від того, чи велись на території певної адміністративно-територіальної одиниці погосподарські книги на такі об`єкти нерухомого майна, має керуватися відповідним вищезазначеним законодавством та керуватися пунктом 41 або пунктом 42 Порядку.

З матеріалів справи вбачається, що здійснюючи оспорювану державну реєстрацію права власності на об`єкт № 103 на підставі технічного паспорту та довідки ТОВ «Да Вінчі Груп» без номеру і дати, відповідач та державний реєстратор керувалися пунктом 41 Порядку №1127 в редакції від 01.03.2018, що була чинною на дату державної реєстрації, який передбачав, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються:

1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

По-перше, спірний об`єкт не є індивідуальним (садибним) житловим будинком, садовим, дачним будинком, господарською (присадибною) будівлею або спорудою чи прибудовою до них, а є тимчасовою спорудою торгівельним павільйоном.

По-друге, у документах, поданих для державної реєстрації, відсутній документ про присвоєння адреси та/або документ про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та про кадастровий номер земельної ділянки, на якій цей павільйон розташований.

При цьому суд відхиляє посилання обох сторін на земельну ділянку кадастровий номер :04:018:0099, позаяк вказана земельна ділянка мала площу 19 кв.м., і надавалася у 2008 році в оренду на один рік під розміщення кіоску по продажу продовольчих товарів площею 6 кв.м.

Станом на 24.11.2025 як Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, так і в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості про об`єкт нерухомого майна земельну ділянку кадастровий номер :04:018:0099 відсутні (довідка від 24.11.2025 №453295811).

Площа павільйону становить 24 кв.м., тобто більша ніж площа земельної ділянки кадастровий номер :04:018:0099 - 19 кв.м.

Суд відхиляє посилання відповідача на те, що з позовної заяви неможливо встановити, на захист права на яку саме земельну ділянку подано позов.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 83 ЗК України (в редакції від 18.01.2018, яка була чинною на дату спірної державної реєстрації) землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Також частиною 4 статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, були віднесені землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Статтею 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих державою органам місцевого самоврядування повноважень належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення.

Щодо розбіжностей у площі об`єктів (22,2 кв.м. площа будівлі згідно технічного паспорту від 19.03.2018, виготовленого ТОВ «Да Вінчі Груп» та 24 кв.м. площа павільйону згідно паспорту прив`язки тимчасової споруди №17/09), суд встановив, що у технічному паспорті площа визначалась за внутрішнім обміром приміщень, а у паспорті прив`язки - за периметром по цоколю.

По-третє, матеріалами справи спростовується рік побудови об`єкта 1991, позаяк, існуючий павільйон встановлений у 2012 році замість кіоску по продажу продовольчих товарів, встановленого МПП «Сатурн».

Відповідно до листа Управління містобудування та архітектури від 01.02.2012 №15/48, станом на 01.02.2012 на спірній території ще знаходився кіоск із холодильним обладнанням.

Листом від 17.05.2024 №БЦ3778/1 КП Київської обласної ради «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» підтверджено те, що до 01.01.2013 за адресою м. Біла Церква, вул. Героїв Небесної сотні (колишня вулиця Гординського), буд 4/27-Б право власності не реєструвалось та технічна інвентаризація не проводилась.

За станом на дату виготовлення Технічного паспорту (19.03.2018) діяла Інструкція про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджена Наказом Держбуду від 24.05.2001 №127 (редакція від 08.01.2013), відповідно до якої метою технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд є визначення їх фактичної площі та об`єму (щодо проектних); обстеження та оцінки технічного стану наявних об`єктів; установлення вартості об`єктів (пункт 1.2). На підставі матеріалів технічної інвентаризації складались інвентаризаційні справи та технічні паспорти (пункт 1.4).

До об`єктів, що підлягають технічній інвентаризації, належали будинки і споруди громадського та виробничого призначення, інженерні мережі, елементи благоустрою, господарські будівлі, господарські споруди (розділ 2). До будинків громадського призначення відповідно до пункту 2.3 Інструкції та ДБН В2.2-9-2009 «Громадські будинки та споруди. Основні положення» були віднесені будинки для підприємств роздрібної торгівлі.

Пунктом 3.1 вказаної Інструкції було передбачено, що технічній інвентаризації підлягають об`єкти (згідно з розділом 2) всіх форм власності, розташовані на земельних ділянках (за окремими поштовими адресами), незалежно від того, побудовані вони за відповідно оформленими документами чи самочинно: будинки, включаючи прибудови та надбудови, громадські та виробничі будинки, господарські будівлі та споруди, а також вбудовані та окремо розташовані захисні споруди.

Відтак, по-перше, тимчасові некапітальні споруди взагалі не належали до об`єктів, що підлягають технічній інвентаризації, а по-друге проведення технічної інвентаризації було неможливим без надання об`єкту адреси, яка є невід`ємною частиною ідентифікації нерухомого майна як об`єкта цивільних прав та цивільного обороту.

Суд встановив, що спірна тимчасова некапітальна споруда не підлягала технічній інвентаризації із виготовленням технічного паспорту; рішень щодо присвоєння адреси спірному об`єкту (вул. Героїв Небесної Сотні, 4/27-Б у м. Біла Церква) не приймалось. Фактично державна реєстрація майна вчинена за неіснуючою адресою.

Суд звертає увагу сторін на положення пунктів 28-36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2025 у справі №910/14264/24.

Згідно приписів ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Тобто негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Цей спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Згідно із частиною 2 ст. 22 чинної редакції Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

Відповідно до чинної редакції частини 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Тож вимога негаторного позову позивача як особи, яка здійснює правоможності власника земель комунальної власності населеного пункту міста Біла Церква про скасування державної реєстрації права власності, припинення права власності та закриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно заявлена до належного відповідача, є обґрунтованою та такою, яка належить до задоволення.

Суд відхиляє посилання відповідача на те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту права, позаяк спори щодо самочинного будівництва слід вирішувати відповідно до ст. 376, а не ст. 391 ЦК України, у зв`язку з чим вимогами, які могли б пред`являтися позивачем є вимога про знесення самочинного будівництва (частина 4 ст. 376 ЦК України) або про визнання права власності на самочинне будівництво (частина 5 ст. 376 ЦК України).

Тимчасова некапітальна споруда торгового павільйону не є об`єктом нерухомого майна, а її розміщення на землях комунальної власності не є самочинним будівництвом.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 N 244, підставою для розміщення тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності є паспорт прив`язки тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності.

Тож позивач не заперечує проти розташування по вул. Героїв Небесної Сотні, в районі житлового будинку №27/4 у місті Біла Церква тимчасової споруди павільйону по продажу продовольчих товарів, та не заперечує проти провадження ФОП Кузяшевою Р.В. законної підприємницької діяльності за умови належного оформлення Паспорту прив`язки тимчасової споруди.

Разом із тим, незаконна реєстрація права власності на неіснуючий об`єкт нерухомого майна за неіснуючою адресою, без правовстановлюючого документу безпідставно обтяжує земельну ділянку комунальної власності, перешкоджає власнику на власний розсуд користуватися та розпоряджатися нею, та створює штучну підставу для оформлення права на земельну ділянку на позаконкурсній основі. Відтак, позивач підставно вважає, що саме незаконна державна реєстрація об`єкта нерухомого майна та права власності на нього порушує його право як власника земель комунальної власності населеного пункту, у зв`язку з чим обраний позивачем спосіб захисту права відповідає змісту порушеного права та призводить до його поновлення.

Щодо заяви відповідача від 15.08.2025 про застосування строків позовної давності суд зазначає таке.

Позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (стаття 256, частина перша статті 260, частина третя статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Якщо ж суд встановить, що право або охоронюваний законом інтерес позивача дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору (сторона спірних правовідносин за конкретною позовною вимогою), суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за неповажності причин її пропущення, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верхового Суду від 22.08.2018 у справі №369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі №367/6105/16-ц, від 07.11.2018 у справі №575/476/16-ц, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (пункт 73), від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц (пункт 80), від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (пункт 61), №522/2201/15-ц (пункт 62) та №522/2110/15-ц (пункт 61), від 07.08.2019 у справі №2004/1979/12 (пункт 71), від 18.12.2019 у справі №522/1029/18 (пункт 134), від 16.06.2020 у справі №372/266/15-ц (пункт 51), від 07.07.2020 у справі N 712/8916/17-ц (пункт 28), 29.06.2021 у справі №904/3405/19 (пункт 57), від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 (пункт 129)).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із частиною 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи, що дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є відкритими, містять вичерпну інформацію про факт державної реєстрації права власності, документи, на підставі яких державна реєстрація була вчинена, про особу, за якою було зареєстровано право власності, суд встановив, що строк позовної давності щодо звернення до суду з даним позовом розпочав перебіг з дати державної реєстрації права 22.03.2018.

Разом із тим, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто терміни позовної давності було продовжено з 02.04.2020 (з дати набрання чинності Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ, яким Прикінцеві та перехідні положення ЦК України було доповнено пунктом 12) до 30.06.2023 (дата закінчення карантину відповідно до постанови КМ України від 27.06.2023).

Однак, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

03.06.2025 було офіційно опубліковано Закон України «Про внесення змін до розліду «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 №4434-ІХ, яким виключено пункт 19, отже скасовано зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану. Зазначена норма набула чинності з 04.09.2025.

Отже перебіг загального строку позовної давності за вимогами у справі №911/2454/25 розпочав перебіг 22.03.2018, був зупинений з 02.04.2020; а з 04.09.2025 продовжився перебіг тієї частини трирічного строку, яка не спливла до 02.04.2020. Позивач звернувся до суду з позовом 29.07.2025 (згідно календарної відмітки на конверті, у якому надійшла позовна заява).

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви відповідача від 15.08.2025 про застосування строків позовної давності, позаяк вказаний строк позивачем не пропущений.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Решта доводів учасників справи та всі подані відповідно до процесуального закону докази судом уважно досліджені та розглянуті та не спростовують вказаних висновків суду. У справі «Руїз Торіха проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

За таких обставин, всебічно, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, суд задовольняє позов Білоцерківської міської ради повністю та ухвалює рішення про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за ФОП Кузяшевою Р.В. на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю літера «А», рік побудови 1991, загальною площею 22,2 кв.м. (реєстраційний номер 103), який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ; припинення права власності відповідача на цей об`єкт у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та закриття відповідного розділу.

У зв`язку із задоволенням позову, суд, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладає на відповідача відшкодування позивачу сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 4, 12, 73-92, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Білоцерківської міської ради задовольнити повністю.

2. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за Фізичною особою підприємцем Кузяшевою Раїсою Василівною (РНОКПП НОМЕР_2 ) на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю літера «А», рік побудови 1991, загальною площею 22,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав 103), який зареєстрований за адресою вул. Героїв Небесної Сотні, буд. 4/27-Б; припинити право власності Кузяшевої Раїси Василівни (РНОКПП НОМЕР_2 ) на цей об`єкт у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та закрити відповідний розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

3. Стягнути з Фізичної особи підприємця Кузяшевої Раїси Василівни, д.н. 01.03.1953 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Білоцерківської міської ради (09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, буд. 15, ідентифікаційний код 26376300)

3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 31.12.2025.

Суддя О.В. Конюх