cправа № 921/481/24
судді Верховного Суду Рогач Л. І.
на ухвалу Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2028
за касаційною скаргою Чортківської міської ради
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 07.01.2025 (суддя Гевко В.Л.)
та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 (головуючий суддя - Якімець Г.Г., судді: Бойко С.М., Бонк Т.Б.)
у справі за позовом ОСОБА_1
до Чортківської міської ради
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Смарттендер"
про визнання укладеним договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації нежитлових приміщень, шляхом викупу, в редакції, що додається
Історія справи
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Чортківської міської ради (далі - Відповідач, Скаржник) про визнання укладеним договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації нежитлових приміщень загальною площею 439,8 м2 за адресою: АДРЕСА_1, шляхом викупу в редакції, що додається.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем права позивача на отримання у власність об`єкта малої приватизації за результатом проведення електронного аукціону для продажу вказаного об`єкта за обставин вчинення позивачем у строки, визначені законодавством про приватизацію, всіх необхідних дій для отримання у власність зазначеного об`єкта приватизації.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 07.01.2025 у справі №921/481/24, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2025, позов задоволено.

Не погоджуючись із судовими рішеннями попередніх інстанцій, Відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить суд касаційної інстанції судові акти попередніх інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд ухвалою від 01.07.2025 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Чортківської міської ради на рішення господарського суду Тернопільської області від 07.01.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 у справі № 921/481/24; призначив її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою від 28.08.2025 Верховний Суд передав справу № 921/481/24 за касаційною скаргою Чортківської міської ради на рішення Господарського суду Тернопільської області від 07.01.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - об`єднана палата).

Передаючи цю справу на розгляд об`єднаної палати, колегія суддів зазначила про необхідність відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати, а саме у постанові від 14.03.2023 у справі № 921/221/20.

Колегія суддів зазначила, що на розгляді Верховного Суду перебувала справа № 921/221/20 за участі тих самих осіб відносно одного й того ж предмету спору, що й у справі № 921/481/24, але з різним предметом позову: справа за позовом ОСОБА_1 до Чортківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Смарттендер», про зобов`язання затвердити протокол про результати електронного аукціону від 22.12.2019 №UA-PS-2019-11-24-000011-2 щодо об`єкта малої приватизації.

У справі № 921/221/20 в рамках підстав касаційного оскарження згідно з пунктом 3 частини другої статті 287 КГС України розглядалися вимоги касаційної скарги Чортківської міської ради щодо застосування судами у спірних правовідносинах, зокрема, пункту другого частини восьмої статті 15 Закону та пункт 49 Порядку №432 та надавалися висновки щодо застосування вказаних норм у спірних правовідносинах.

Зокрема, пункт 60 постанови Верховного Суду від 14.03.23 у справі № 921/221/20 містить наступний висновок: «Згідно з буквальним змістом норм статті 15 Закону та пунктів 49, 75 Порядку, орган приватизації може прийняти та оприлюднити рішення про приватизацію зазначеного об`єкта шляхом викупу безпосередньо таким покупцем за запропонованою ним ціною, але не нижче стартової ціни для відповідного аукціону. Однак, якщо орган приватизації не прийняв таке рішення автоматично оголошується новий аукціон з продажу об`єкта».

На думку колегії суддів у справі, що розглядається, мовно-редакційне викладення тексту постанови в сукупності з іншими пунктами (37, 38, 39, 41, 46, 47, 48, 49, 50, 57, 59) дає підстави такого тлумачення, яке передбачає право суб`єкта владних повноважень (Відповідача у справі) в цьому випадку спірних правовідносин діяти на власний розсуд (дискреційне повноваження).

Колегія суддів вважає за необхідне відступити від викладеного у постанові Верховного Суду у справі № 921/221/20 висновку про те, що орган приватизації може прийняти та оприлюднити рішення про приватизацію зазначеного об`єкта шляхом викупу безпосередньо таким покупцем за запропонованою ним ціною (в розумінні права органу для цього випадку спірних правовідносин діяти на власний розсуд (дискреційне повноваження), зважаючи на таке:

- згідно з усталеною практикою Верховного Суду (зокрема постанова Верховного Суду від 29.07.2025 у справі № 346/3843/22), суд має право визнати рішення суб`єкта владних повноважень протиправним і скасувати його, а також зобов`язати вчинити певні дії. Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд;

- пункт другий частини восьмої статті 15 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» (в редакції на час спірних правовідносин від 21.10.2019, яка діяла до 01.02.2020) встановлює: «У разі якщо для участі в аукціоні подано заяву на участь в аукціоні від одного покупця, аукціон визнається таким, що не відбувся, а орган приватизації приймає рішення про приватизацію зазначеного об`єкта шляхом викупу безпосередньо такому покупцеві за запропонованою ним ціною, але не нижче стартової ціни». Отже, відповідна норма не містить слів «може», «може прийняти» як про те зазначено у висновках постанови Верховного Суду № 921/221/20 від 14.03.2023, тобто не містить альтернативних варіантів дій, а вказує на обов`язок прийняття конкретного рішення;

- колегія суддів у справі № 921/481/24 вважає неможливим у спірних правовідносинах одночасне визнання дискреції органу у прийнятті вказаного рішення і визначення ефективним і реальним способом захисту для цього ж випадку вимоги про укладення договору купівлі-продажу, з необхідністю вирішення судом обґрунтованості та законності дій органу приватизації щодо неприйняття відповідного рішення (пункт 62 постанови № 921/221/20 від 14.03.2023). Адже у пункті 7 частини першої статті 2 Закону України «Про адміністративну процедуру» наведене поняття дискреційного повноваження - як адміністративного повноваження, наданого адміністративному органу законом, обирати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою повноваження надано. Водночас норма пункту другого частини восьмої статті 15 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» не передбачає альтернативних варіантів поведінки адміністративного органу.

Об`єднана палата ухвалою від 03.10.2025 справу № 921/481/24 за касаційною скаргою Чортківської міської ради на рішення Господарського суду Тернопільської області від 07.01.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 повернула відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.

Мотиви викладення окремої думки

За приписами частини першої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" основною функцією Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою є забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до частини другої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Згідно з частиною четвертою статті 303 ГПК України про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 302 цього Кодексу.

Загальні вимоги до змісту судового рішення - ухвали про передачу справи на розгляд об`єднаної палати, наведені в статті 232 та частині першій статті 236 ГПК України, безперечно вказують на те, що ухвала про передачу має бути також мотивованою, із зазначенням мотивів, які спричинили необхідність передачі та висновку, який пропонує сформувати колегія суддів.

Як уже зазначалось, колегія суддів передала справу на розгляд об`єднаної палати вважаючи за необхідне відступити від викладеного у постанові Верховного Суду у справі № 921/221/20 висновку про те, що орган приватизації може прийняти та оприлюднити рішення про приватизацію зазначеного об`єкта шляхом викупу безпосередньо таким покупцем за запропонованою ним ціною (в розумінні права органу для цього випадку спірних правовідносин діяти на власний розсуд (дискреційне повноваження).

Вважаю, що у постанові у постанові Верховного Суду від 14.03.2023 у справі №921/221/20 містився правовий висновок щодо застосування п.2 ч.8 ст.15 Закону "Про приватизацію державного і комунального майна" та п.49 Порядку проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації та визначення додаткових умов продажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 10.05.2018 №432 (далі - Порядок №432). Зокрема, у цій постанові вказано:

"60. Згідно з буквальним змістом норм статті 15 Закону та пунктів 49, 75 Порядку, орган приватизації може прийняти та оприлюднити рішення про приватизацію зазначеного об`єкта шляхом викупу безпосередньо таким покупцем за запропонованою ним ціною, але не нижче стартової ціни для відповідного аукціону. Однак, якщо орган приватизації не прийняв таке рішення автоматично оголошується новий аукціон з продажу об`єкта".

Отже Верховний Суд у цій постанові, ухвалюючи рішення, виходив із того, що орган приватизації може прийняти та оприлюднити рішення про приватизацію зазначеного об`єкта шляхом викупу безпосередньо таким покупцем за запропонованою ним ціною (в розумінні права органу для цього випадку спірних правовідносин діяти на власний розсуд (дискреційне повноваження).

Верховний Суд ухвалою від 28.08.2025 передаючи цю справу №921/481/24 на розгляд Об`єднаної палати, вважав, що (І) згідно з усталеною практикою Верховного Суду (зокрема постанова Верховного Суду від 29.07.2025 у справі №346/3843/22), суд має право визнати рішення суб`єкта владних повноважень протиправним і скасувати його, а також зобов`язати вчинити певні дії. Відповідно до ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд; (ІІ) пункт 2 ч.8 ст.15 Закону "Про приватизацію державного і комунального майна" (в редакції на час спірних правовідносин від 21.10.2019, яка діяла до 01.02.2020) встановлює: "У разі якщо для участі в аукціоні подано заяву на участь в аукціоні від одного покупця, аукціон визнається таким, що не відбувся, а орган приватизації приймає рішення про приватизацію зазначеного об`єкта шляхом викупу безпосередньо такому покупцеві за запропонованою ним ціною, але не нижче стартової ціни". Отже, відповідна норма не містить слів "може", "може прийняти" як про те зазначено у висновках постанови Верховного Суду від 14.03.2023 у справі №921/221/20, тобто не містить альтернативних варіантів дій, а вказує на обов`язок прийняття конкретного рішення; (ІІІ) колегія суддів у справі №921/481/24 вважає неможливим у спірних правовідносинах одночасне визнання дискреції органу у прийнятті вказаного рішення і визначення ефективним і реальним способом захисту для цього ж випадку вимоги про укладення договору купівлі-продажу, з необхідністю вирішення судом обґрунтованості та законності дій органу приватизації щодо неприйняття відповідного рішення (п.62 постанови від 14.03.2023 у справі №921/221/20). Адже у п.7 ч.1 ст.2 Закону "Про адміністративну процедуру" наведене поняття дискреційного повноваження - як адміністративного повноваження, наданого адміністративному органу законом, обирати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою повноваження надано. Водночас норма п.2 ч.8 ст.15 Закону "Про приватизацію державного і комунального майна" не передбачає альтернативних варіантів поведінки адміністративного органу.

В цьому контексті вважаю за необхідне підтримати окрему думку, висловлену суддею Кібенко О. Р., оскільки, на моє переконання, повернувши справу колегії суддів, Об`єднана палата по суті ухилилася від виконання своїх обов`язків, визначених статтею 302 ГПК України. Тож такі дії об`єднаної палати можуть призвести до такого небажаного результату як існування декількох постанов Верховного Суду в майже ідентичних справах, однак з протилежними правовими висновками, що, у свою чергу, призведе до стану правової невизначеності - адже в усіх подібних справах ані сторони, ані суди інших інстанцій, ані судді самого Верховного Суду не розумітимуть, якою ж позицією їм керуватися.

Суддя Лариса РОГАЧ