ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" грудня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/4023/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.

при секретарі судового засідання: Степанюк А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовні вимоги Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради (65007, Одеська обл., м. Одеса, вул. Богдана Хмельницького, буд. 18, )

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Шаляпіної Віри Федорівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

про стягнення 298466,89 грн., -

за участю представників сторін:

від позивача: Бєлоусюк О.О., діє в порядку самопредставництва

від відповідача: не з`явився

Суть спору: Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Шаляпіної Віри Федорівни про стягнення 298466,89 грн. заборгованості з орендної плати за договором оренди штучного пляжу №2800/С від 11.06.2019 за період з березня 2022 року по лютий 2025 року включно.

Позовні вимоги Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди штучного пляжу №2800/С від 11.06.2019.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; судове засідання призначено на 23.10.2025 о 16:00. У судовому засіданні 23.10.2025 судом у протокольній формі винесено ухвалу у порядку ст. 202 ГПК України про відкладення судового засідання на 02.12.2025 о 14:30.

14.11.2025 за вх.№36327/25 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який прийнято судом до розгляду та додаткові документи, які долучено судом до матеріалів справи. У поданому відзиві відповідач просить суд відмовити в позові та вказує, зокрема, що сторони в п.4.1 договору оренди передбачили, що цільове використання об`єкта оренди полягає у наданні громадянам послуг пляжного сервісу в межах прибережної смуги Чорного моря, проте законне використання Фізичною особою-підприємцем Шаляпіною Вірою Федорівною об`єкту оренди для надання послуг пляжного сервісу у спірний період не могло відбуватись внаслідок введення воєнного стану та видання в зв`язку з цим обмежувальних наказів військової адміністрації, а отже відповідачем доведено існування обставин, які унеможливили користування ним орендованим майном з причин, які від нього жодним чином не залежали та за таких обставин наявні підстави для звільнення Фізичної особи-підприємця Шаляпіної Віри Федорівни від внесення орендних платежів на підставі ч.6 ст. 762 ЦК України у спірний період, з огляду на що у позові слід відмовити.

02.12.2025 за вх.№38405/25 до суду від відповідача надійшли додаткові документи, які долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 02.12.2025 відкладено розгляд справи на 23.12.2025 об 11:30.

У судовому засіданні 23.12.2025 представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання 23.12.2025 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України від 20 жовтня 2025 року №793/2025, затвердженим Законом України від 21.10.2025 №4643-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 05 листопада 2025 року строком на 90 діб.

Справа №916/4023/25 розглядається судом в період оголошеного на всій території України воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України.

Жодних заяв та/або клопотань, пов`язаних з неможливістю вчинення якихось процесуальних дій у зв`язку з воєнним станом, про намір вчинити такі дії до суду від сторін не надійшло.

У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

В судовому засіданні 23.12.2025 господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 23.12.2025 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд встановив:

11.06.2019 між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Шаляпіною Вірою Федорівною (орендар) був укладений договір оренди штучного пляжу №2800/С.

Відповідно до п.1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування ділянку штучного піщаного пляжу (берегозахисну споруду) загальною площею 1500,0 (одна тисяча п`ятсот) кв.м, розташовану між траверсами №13-а та №13 в районі 14-ї ст. Великого Фонтану (пляж Курортний) (балансоутримувач: Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради) (далі за текстом - об`єкт оренди); ринкова вартість об`єкта оренди становить 683186 (шістсот вісімдесят три тисячі сто вісімдесят шість) гривень 00 копійок (без урахування податку на додану вартість); звіт про незалежну оцінку вартості об`єкта оренди складений ТОВ ЕОС (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №186/17, виданий Фондом державного майна України від 13.03.2017 року).

Згідно з п.1.3 договору термін дії договору оренди 10 років: з 11 червня 2019 року до 11 червня 2029 року.

За п.п. 2.1-2.5 договору орендна плата визначається на підставі ст. 19 Закону України Про оренду державного та комунального майна, рішення Одеської міської ради №4214-VII від 30.01.2019 Про затвердження Методики розрахунку орендної плати за майно комунальної власності територіальної громади м. Одеси; за об`єкт оренди орендар, зобов`язується сплачувати орендну плату, що становить за перший, після підписання договору оренди, місяць 8599,60 (вісім тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 60 копійок (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць; в період з червня по серпень орендна плата розраховується виходячи з орендної ставки помноженої на коефіцієнт - 1.3; розмір орендної плати за кожний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України; податок на додану вартість розраховується відповідно до вимог чинного законодавства; до орендної плати не входить плата за комунальні послуги, вартість експлуатаційних витрат, плата за користування земельною ділянкою та інші послуги, які надаються спеціалізованими організаціями; орендар зобов`язаний вносити орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності; розмір орендної плати змінюється у випадках зміни методики її розрахунку, цін і тарифів, та в інших випадках, передбачених законодавчими актами України та рішеннями міської ради, що набрали чинності, в порядку передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до п.4.1, п/п «а» п.4.2 договору вказаний у п.1.1 об`єкт оренди передається орендарю виключно для надання відпочиваючим платних послуг пляжного сервісу підвищеного комфорту; протягом дії цього договору, крім своєчасного внесення орендної плати, Орендар зобов`язаний використовувати об`єкт оренди відповідно до його призначення, умов даного договору, рішення Одеської міської ради від 05.04.2007 №1133-V Про затвердження Правил устаткування та експлуатації пляжів міста Одеси (далі Правила) та розпорядження міського голови Про заходи з підготовки пляжів міста Одеси до роботи в період курортного сезону та забезпечення вільного доступу на їх територію (далі - Розпорядження).

Пунктом 5.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання обов`язків за цим договором винна сторона відшкодовує іншій стороні завдані збитки відповідно до чинного законодавства. Відшкодування збитків не звільняє винну сторону від виконання умов договору.

Згідно з п.6.1 договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання було наслідком форс-мажорних обставин, за умови повідомлення стороною, для якої створилася неможливість виконання зобов`язань за договором, протилежну сторону у триденний термін.

Додатками до договору є наявні в матеріалах справи та підписані обома сторонами акт прийому-передачі штучного пляжу та розрахунок орендної плати за договором оренди №2800/С від 11.06.2019.

01.10.2020 між Управлінням інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради (орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Шаляпіною Вірою Федорівною (орендар, відповідач) був укладений додатковий договір №1 про внесення змін до договору оренди штучного пляжу №2800/С від 11.06.2019, відповідно до якого сторони за взаємною згодою сторін домовились внести наступні зміни до договору оренди штучного пляжу №2800/С від 11 червня 2019 року у вигляді ділянки штучного піщаного пляжу (берегозахисної споруди), загальною площею 1500,0 (одна тисяча п`ятсот) кв.м, яка розташована між траверсами №13-а та №13 в районі 14-ї станції Великого Фонтану (пляж Курортний), укладеного між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Шаляпіною Вірою Федорівною (балансоутримувач: Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради) (далі за текстом - договір):

- керуючись рішенням Одеської міської ради від 16 вересня 2020 року №6430-VIІ Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 10 червня 2020 року №6053-VIІ Про оренду комунального майна територіальної громади м. Одеси та рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 24 вересня 2020 року №351 Про передачу управлінню інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради берегозахисних споруд у вигляді штучних пляжів м. Одеси та на підставі акту приймання-передачі від 30.09.2020 у преамбулі та розділі Місцезнаходження та підписи сторін договору назву орендодавця змінити на Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради;

- з 01 жовтня 2020 року орендар перераховує орендну плату, у встановленому даним договором розмірі, з урахуванням індексу інфляції та ПДВ, на поточний рахунок Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради;

- орендар зобов`язаний вносити орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності; інші умови договору залишаються без змін.

Рішенням Одеської міської ради від 29.06.2022 №969-VIII Про орендну плату за використання комунального майна територіальної громади м. Одеси у період дії воєнного стану встановлено, що на період воєнного стану та до його припинення (скасування) за договорами оренди комунального майна територіальної громади м. Одеси, укладеними до 24 лютого 2022 року, звільнити від орендної плати орендарів, які: за погодженням з орендодавцем використовують орендоване майно для розміщення гуманітарних штабів, складів, центрів волонтерської допомоги; є громадськими об`єднаннями та благодійними організаціями; орендують нерухоме комунальне майно закладів освіти комунальної власності територіальної громади м. Одеси, але не користуються ним у зв`язку із обмеженням доступу; є суб`єктами господарювання, що надають освітні послуги та не здійснюють діяльність у зв`язку з введенням воєнного стану; використовують нерухоме комунальне майно, що перебуває в управлінні Виконавчого комітету Одеської міської ради, та не здійснюють діяльність в орендованому об`єкті у зв`язку з введенням воєнного стану; орендують комунальне майно Комунального підприємства Міжнародний аеропорт Одеса, але не використовують його у зв`язку з введенням воєнного стану (п.1). Згідно з п.2 рішення на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів після припинення чи скасування його дії в установленому порядку за договорами оренди комунального майна територіальної громади м. Одеси, укладеними до 24 лютого 2022 року, орендарям (за виключенням орендарів, вказаних у пункті 1 цього рішення, та орендарів єдиних майнових комплексів) орендна плата нараховується у розмірі 50 відсотків розміру орендної плати, встановленої договорами оренди (з урахуванням її індексації).

У листі від 04.11.2022 позивач із посиланням на укладений договір №2800/С від 11.06.2019 повідомив відповідача про наявність заборгованості та просив терміново сплатити заборгованість відповідно до умов договору у розмірі, яка станом на 31 жовтня поточного року складає 60316,93 грн.

У листі від 07.11.2022 відповідач із посиланням на укладений договір №2800/С від 11.06.2019 повідомила позивача про те, що: на початку війни 25 лютого 2022 року вона покинула територію України та до цього часу знаходиться за кордоном, комерційна діяльність в 2022 році не велась; територія ділянки штучного пляжу замінована, знаходитися та вести діяльність на ній заборонено; у зв`язку з вищевикладеним вказала, що не має можливості брати участь в зборах підприємців та виконувати фінансові зобов`язання згідно договору.

У листі від 09.11.2022 відповідач із посиланням на укладений договір №2800/С від 11.06.2019 та рішення Одеської міської ради від 29.06.2022 №969-VIII просила позивача не нараховувати орендну плату за період дії воєнного стану.

У листі від 11.11.2022 позивач повідомив відповідача про те, що оскільки на Фізичну особу підприємця Шаляпіну В.Ф. згідно з договором оренди №2800/С не поширюється пункт 1 Рішення Одеської міської ради від 29 червня 2022 року №969-VIII, Управлінням до договору застосовано пункт 2 вищевказаного рішення та здійснено перерахунок нарахувань за діючими договором у розмірі 50 відсотків розміру орендної плати; Управління інженерного захисту наголосило про наявність заборгованості за договорами оренди штучного пляжу №2800/С від 11.06.2019 та №700/С від 02.09.2019 та просило терміново сплатити заборгованість відповідно до умов укладеного договору; повторно проінформовано, що заборгованість з орендної плати за договором №2800/С від 11.06.2019 складає 67727,60 грн.

У претензії №1 від 11.01.2023 позивач запропонував відповідачу у місячний строк з моменту отримання даної претензії сплатити заборгованість з орендної плати за договором №2800/С від 11.06.2019 у сумі 75189,95 грн.

У претензії №2 від 23.05.2023 позивач запропонував відповідачу у місячний строк з моменту отримання даної претензії сплатити заборгованість з орендної плати за договором №2800/С від 11.06.2019 у сумі 105680,06 грн.

У претензії №3 від 12.06.2023 позивач запропонував відповідачу у місячний строк з моменту отримання даної претензії сплатити заборгованість з орендної плати за договором №2800/С від 11.06.2019 у сумі 123573,49 грн.

У листі від 19.06.2023 позивач запропонував відповідачу у місячний строк з моменту отримання даної претензії сплатити заборгованість з орендної плати у сумі 123573,49 грн.

У листі від 21.06.2023 відповідач повідомила позивача про те, що на території ділянки штучного пляжу діяльність під час воєнного стану не велась і не ведеться, у зв`язку з вищевикладеним просила не нараховувати орендну плату за період дії воєнного стану.

У листі від 07.07.2023 відповідач, керуючись рішенням Одеської міської ради від 29.06.2022 року №969-VIII, з урахуванням того, що ФОП Шаляпіна В.Ф. з початку введення воєнного стану не використовує нерухоме комунальне майно та не здійснює діяльність в орендованих об`єктах у зв`язку з введенням воєнного стану, просила позивача розглянути питання щодо нарахування орендної плати у розміру 50% розміру орендної плати на весь період воєнного стану та протягом 30 календарних днів після припинення чи скасування його в установленому порядку; ФОП Шаляпіна В.Ф. повідомила, що гарантує сплату залишку 50% розміру орендної плати по договорам після спливу 30 календарних днів після припинення чи скасування воєнного стану в установленому законом порядку.

У листі від 20.07.2023 позивач повідомив відповідача про наявність заборгованості за договором оренди штучного пляжу №2800/С, яка станом на 20 липня поточного року складає 133790,18 грн. та просив терміново сплатити заборгованість відповідно до умов укладеного договору.

У претензії №4 від 17.10.2023 позивач запропонував відповідачу у місячний строк з моменту отримання даної претензії сплатити заборгованість з орендної плати за договором №2800/С від 11.06.2019 у сумі 159543,54 грн.

У претензії №1 від 15.05.2024 позивач запропонував відповідачу у місячний строк з моменту отримання даної претензії сплатити заборгованість з орендної плати за договором №2800/С від 11.06.2019 у сумі 207243,93 грн.

У листі від 15.05.2024 позивачем запропоновано відповідачу з`явитися до Управління та підписати додаткову угоду про розірвання договору оренди штучного пляжу №2800/С від 11 червня 209 року та здійснити фактичну передачу (повернення) комунального майна.

У претензії №2 від 22.10.2024 позивач запропонував відповідачу у місячний строк з моменту отримання даної претензії сплатити заборгованість з орендної плати за договором №2800/С від 11.06.2019 у сумі 264178,64 грн.

У претензії №2 від 17.07.2025 позивач запропонував відповідачу у місячний строк з моменту отримання даної претензії сплатити заборгованість з орендної плати за договором №2800/С від 11.06.2019 у сумі 298466,89 грн.

Також в матеріалах справи наявні довідки Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради про наявність заборгованостей за договором №2800/С від 11.06.2019, а також рахунки-фактури до договору №2800/С від 11.06.2019.

Окрім того, в матеріалах справи наявні докази направлення відповідачу засобами поштового зв`язку (описи вкладення, поштові чеки та накладні) вищевказаних претензій, листів, довідок та рахунків.

Також в матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості за договором №2800/С від 11.06.2019 за період січня 2022 року - квітня 2025 року, в якому зазначені часткові сплати відповідача (у січні, лютому 2022 року на суму 23897,11 грн., березні, квітні 2025 року на суму 17127,56 грн.) та розраховано заборгованість станом на 01.05.2025 у розмірі 298466,89 грн.

На спростування позовних вимог та підтвердження власних доводів відповідачем надано та матеріали справи містять:

- розпорядження Одеського міського голови №230 від 26.05.2023 Про заходи з підготовки до часткового доступу громадян на ділянки узбережжя Чорного моря у межах міста Одеси в умовах правового режиму воєнного стану; розпорядження Одеського міського голови №310 від 25.04.2024 Про деякі заходи з підготовки до часткового доступу на ділянки узбережжя Чорного моря у межах міста Одеси в умовах правового режиму воєнного стану; розпорядження Одеського міського голови №231 від 18.04.2025 Про деякі заходи з підготовки до часткового доступу на ділянки узбережжя Чорного моря у межах міста Одеси в умовах правового режиму воєнного стану;

- наказ №9 від 21.05.2022 Про заборону перебування осіб на пляжних зонах у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області, яким, зокрема, заборонено перебування осіб, окрім тих, що виконують військові/спеціальні завдання на пляжних зонах у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області на час дії воєнного стану до його скасування/припинення, або до видачі окремого наказу, враховуючи те, яка з цих подій настане раніше;

- наказ голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації та командира військової частини НОМЕР_2 від 16 липня 2022 року №15 Про визнання таким, що втратив чинність наказ від 21 травня 2022 року №9;

- наказ голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації та командира військової частини НОМЕР_2 №16 від 12.08.2023, яким, зокрема, встановлено особливий режим в`їзду/виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів на узбережжі Чорного моря, затоках, у внутрішніх морських водах в межах пляжних зон та на територіях пляжних зон, розташованих у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області; на територіях, визначених в пункті 1 цього наказу перебування, пересування, вхід/вихід громадян, іноземців та осіб без громадянства, в`їзд/виїзд транспортних засобів, за винятком, встановленим пунктом 3 цього наказу, заборонено;

- наказ голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації та командувача оперативно-стратегічного угруповання військ Одеса №16 від 12.08.2023, яким, зокрема: - встановлено особливий режим в?їзду/виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів на узбережжі Чорного моря, затоках, у внутрішніх морських водах в межах пляжних зон та на територіях пляжних зон, розташованих у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області (далі - пляжні зони) (п.1); - заборонено на територіях, визначених в пункті 1 цього наказу, перебування, пересування, вхід/вихід громадян, іноземців та осіб без громадянства, в?їзд/виїзд транспортних засобів, окрім територій, визначених у пункті 3 наказу (п.2); - з метою оздоровлення громадян, дозволено перебування громадян, іноземців та осіб без громадянства в межах та на територіях пляжних зон згідно із додатком до цього наказу, за умови відповідності пляжних зон вимогам, визначеним розпорядженням голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації від 07 серпня 2023 року №556/А-2023 Про деякі заходи з підготовки до часткового доступу на ділянки узбережжя Чорного моря, в умовах правового режиму воєнного стану (п.3); додаток до наказу №16 від 12.08.2023 визначає перелік територій пляжних зон, на яких дозволено перебування громадян, іноземців та осіб без громадянства;

- наказ голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації та командувача оперативно-стратегічного угруповання військ Одеса №30 від 16.10.2023 Про встановлення особливого режиму в?їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів на окремих територіях Одеської області в умовах правового режиму воєнного стану, яким встановлено особливий режим в`їзду/виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів на узбережжі Чорного моря, заток, у внутрішніх морських водах в межах пляжних зон та на територіях пляжних зон, розташованих у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області;

- наказ голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації та виконувача обов`язків командира оперативно-тактичного угруповання Одеса №16/20 від 26.06.2024, яким внесено зміни до Переліку територій пляжних зон, на яких дозволено перебування громадян, іноземців та осіб без громадянства;

- наказ голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації та командира оперативно-тактичного угруповання Одеса №36/32 від 14.10.2024, яким встановлено особливий режим в`їзду/виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів на узбережжі Чорного моря, заток, у внутрішніх морських водах в межах пляжних зон та на територіях пляжних зон, розташованих у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області; заборонено на територіях, визначних у п.1 цього наказу, перебування, пересування, вхід/вихід громадян, іноземців та осіб без громадянства, в`їзд/виїзд транспортних засобів;

- наказ голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації та командира оперативно-тактичного угруповання Одеса №21/8 від 27.05.2025, яким встановлено особливий режим в`їзду/виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів на узбережжі Чорного моря, заток, у внутрішніх морських водах в межах пляжних зон та на територіях пляжних зон, розташованих у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області; з метою оздоровлення громадян, дозволити перебування громадян, іноземців та осіб без громадянства в межах та на територіях пляжних зон згідно з додатком до цього наказу, за умови відповідності пляжних зон вимогам, визначеним розпорядженням виконуючого обов`язки голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації від 14 березня 2025 року №230/А-2025 Про деякі заходи з підготовки до часткового доступу на ділянки узбережжя Чорного моря, в умовах правового режиму воєнного стану; додаток до наказу визначає перелік територій пляжних зон, на яких дозволено перебування громадян, іноземців та осіб без громадянства;

- наказ голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації та командира оперативно-тактичного угруповання Одеса №30/13 від 23.06.2025, яким внесено зміни до наказу командира оперативно-тактичного угруповання Одеса та начальника Одеської обласної військової адміністрації від 27.05.2025 №21/8;

- наказ голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації та командира оперативно-тактичного угруповання Одеса №40/19 від 18.08.2025, яким внесено зміни до наказу командира оперативно-тактичного угруповання Одеса та начальника Одеської обласної військової адміністрації від 27.05.2025 №21/8.

Несплата відповідачем заборгованості з орендної плати за договором оренди №2800/С від 11.06.2019 стала підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом про стягнення.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003).

В Україні основоположним принципом судочинства згідно Конституції України та Закону України Про судоустрій і статус суддів є принцип верховенства права.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004, верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч.1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно з п.п. 5,6 ч.1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Реалізовуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Статтею 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

За ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

У відповідності до ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

За ч.1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

За п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: баланс імовірностей (balance of probabilities) або перевага доказів (preponderance of the evidence); наявність чітких та переконливих доказів (clear and convincing evidence); поза розумним сумнівом (beyond reasonable doubt). Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.01.2022 у справі №917/996/20).

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішенні Європейського суду з прав людини Серявін та інші проти України (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п.30, від 27 вересня 2001 року).

Господарський суд вказує, що позивачем визначено підставою позову наявність заборгованості з орендної плати за договором оренди штучного пляжу №2800/С від 11.06.2019 за період з березня 2022 року по лютий 2025 року, яким, зокрема, передбачено, що:

- орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування ділянку штучного піщаного пляжу (берегозахисну споруду) загальною площею 1500,0 (одна тисяча п`ятсот) кв.м, розташовану між траверсами №13-а та №13 в районі 14-ї ст. Великого Фонтану (пляж Курортний) (балансоутримувач: Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради);

- термін дії договору оренди 10 років: з 11 червня 2019 року до 11 червня 2029 року;

- орендар зобов`язаний вносити орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності;

- об`єкт оренди передається орендарю виключно для надання відпочиваючим платних послуг пляжного сервісу підвищеного комфорту; протягом дії цього договору, крім своєчасного внесення орендної плати, орендар зобов`язаний використовувати об`єкт оренди відповідно до його призначення, умов даного договору, рішення Одеської міської ради від 05.04.2007 №1133-V Про затвердження Правил устаткування та експлуатації пляжів міста Одеси та розпорядження міського голови Про заходи з підготовки пляжів міста Одеси до роботи в період курортного сезону та забезпечення вільного доступу на їх територію.

Отже, аналізуючи умови укладеного договору, господарський суд дійшов висновку, що сторони при його укладенні передбачили мету договору - надання відпочиваючим платних послуг пляжного сервісу підвищеного комфорту (з боку орендаря) та отримання орендних платежів (з боку орендодавця). Окрім того, господарський суд враховує, що відповідно до договору об`єктом оренди є пляж загальною площею 1500 кв.м, розташований між траверсами №13-а та №13 в районі 14-ї ст. Великого Фонтану (пляж Курортний), тобто знаходиться в межах прибережної смуги Чорного моря.

Норма права, закріплена в ч.6 ст. 762 ЦК України, визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Для застосування ч.6 ст. 762 ЦК України та звільнення наймача (орендаря) від плати за користування орендованим майном, визначальною умовою звільнення від сплати орендної плати є наявність обставин, за які орендар не відповідає, обставин за яких майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за ці обставини.

Таким чином, господарський суд зауважує, що у даному випадку важливим є встановлення факту можливості користування об`єктом оренди відповідачем, а якщо така можливість відсутня, то встановлення причин такої неможливості (об`єктивна чи суб`єктивна).

Згідно з частиною шостою ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Вказана норма не містить вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин та засобів їх підтвердження, а тому підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством. Саме такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладено в постанові від 08.05.2018 у справі №910/7495/16.

Отже, для застосування частини шостої статті 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає, тобто позивач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем, і він не відповідає за ці обставини. Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили тощо. Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї ж норми закону він вправі порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати. Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 16.11.2021 у справі №910/14244/20, від 21.09.2021 у справі №910/13158/20 та від 08.07.2021 у справі №910/8040/20.

Так, господарський суд враховує, що виходячи із розрахунку позивача заявлений до стягнення період (березень 2022 року - лютий 2025 року) співпадає з початком військової агресії російської федерації проти України, введенням в Україні воєнного стану зі всіма негативними наслідками.

Разом з тим, господарський суд зауважує, що в матеріалах справи наявні накази Одеської обласної державної (військової) адміністрації №9 від 21.05.2022 (втратив чинність), №16 від 21.05.2022 (втратив чинність), №16 від 12.08.2023 (з додатком - перелік територій пляжних зон, на яких дозволено перебування громадян, іноземців та осіб без громадянства); наказ №30 від 16.10.2023. Вказаними наказами із посиланням на дію правового режиму воєнного стану було встановлено особливий режим в межах пляжних зон та на територіях пляжних зон, розташованих у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області, а саме:

- заборонено перебування осіб на пляжних зонах у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на час дії воєнного стану; власникам (користувачам) приміщень, земельних ділянок, прилеглих до пляжної зони, суб`єктам господарювання у сфері готельно-ресторанного бізнесу, туризму та інших видів діяльності, що мають вихід до пляжної зони у межах прибережної захисної смуги Чорного моря забезпечити дотримання заборон (наказ №9 від 21.05.2022);

- встановлено особливий режим в?їзду/виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів на узбережжі Чорного моря, затоках, у внутрішніх морських водах в межах пляжних зон та на територіях пляжних зон, розташованих у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області; на територіях, визначених в пункті 1 цього наказу перебування, пересування, вхід/вихід громадян, іноземців та осіб без громадянства, в?їзд/виїзд транспортних засобів, за винятком, встановленим пунктом 3 цього наказу, забороняється (наказ №16 від 16.07.2022);

- заборонено на територіях перебування, пересування, вхід/вихід громадян, іноземців та осіб без громадянства, в?їзд/виїзд транспортних засобів, окрім територій, визначених у пункті 3 наказу; додаток до вказаного наказу є перелік територій пляжних зон, на яких дозволено перебування громадян, іноземців та осіб без громадянства (наказ №16 від 12.08.2023).

Також:

- наказом голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації та виконувача обов`язків командира оперативно-тактичного угруповання Одеса №16/20 від 26.06.2024 внесено зміни до Переліку територій пляжних зон, на яких дозволено перебування громадян, іноземців та осіб без громадянства;

- наказом голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації та командира оперативно-тактичного угруповання Одеса №36/32 від 14.10.2024 встановлено особливий режим в`їзду/виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів на узбережжі Чорного моря, заток, у внутрішніх морських водах в межах пляжних зон та на територіях пляжних зон, розташованих у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області; заборонено на територіях, визначних у п.1 цього наказу, перебування, пересування, вхід/вихід громадян, іноземців та осіб без громадянства, в`їзд/виїзд транспортних засобів;

- наказом голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації та командира оперативно-тактичного угруповання Одеса №21/8 від 27.05.2025 встановлено особливий режим в`їзду/виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів на узбережжі Чорного моря, заток, у внутрішніх морських водах в межах пляжних зон та на територіях пляжних зон, розташованих у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області; з метою оздоровлення громадян, дозволено перебування громадян, іноземців та осіб без громадянства в межах та на територіях пляжних зон згідно з додатком до цього наказу, за умови відповідності пляжних зон вимогам, визначеним розпорядженням виконуючого обов`язки голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації від 14 березня 2025 року №230/А-2025 Про деякі заходи з підготовки до часткового доступу на ділянки узбережжя Чорного моря, в умовах правового режиму воєнного стану; додаток до наказу визначає перелік територій пляжних зон, на яких дозволено перебування громадян, іноземців та осіб без громадянства;

- наказом голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації та командира оперативно-тактичного угруповання Одеса №30/13 від 23.06.2025 внесено зміни до наказу командира оперативно-тактичного угруповання Одеса та начальника Одеської обласної військової адміністрації від 27.05.2025 №21/8;

- наказом голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації та командира оперативно-тактичного угруповання Одеса №40/19 від 18.08.2025 внесено зміни до наказу командира оперативно-тактичного угруповання Одеса та начальника Одеської обласної військової адміністрації від 27.05.2025 №21/8.

Господарський суд звертає увагу, що відповідач (орендар) та об`єкт оренди за спірним договором - ділянка штучного піщаного пляжу (берегозахисну споруду) загальною площею 1500 кв.м, розташована між траверсами №13-а та №13 в районі 14-ї ст. Великого Фонтану (пляж Курортний) відсутні у переліках територій пляжних зон, на яких дозволено перебування громадян, іноземців та осіб без громадянства до вищевказаних наказах.

Господарський суд вказує, що листами від 07.11.2022 та від 09.11.2022 відповідач із посиланням на військову агресію, введений воєнний стан та встановлення заборон на ведення діяльності на орендованій території повідомила позивача про відсутність можливості виконувати фінансові зобов`язання згідно договору та просила не нараховувати орендну плату за період дії воєнного стану

В свою чергу, позивач у відповідних листах та претензіях повідомляв відповідача про наявність заборгованості за спірним договором та пропонував відповідачу її сплатити.

Проаналізувавши наявні матеріали, умови укладеного договору, враховуючи вищевстановлені судом обставини, оцінюючи надані докази в їх сукупності, приймаючи до уваги військову агресію російської федерації проти України, введення воєнного стану зі всіма негативними наслідками, встановлені прямі заборони на перебування у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області, які в даному випадку прямо вплинули на можливість використання відповідачкою орендованого майна, в тому числі за призначенням, встановлення чого є вирішальним для правильного вирішення даної справи, відповідачем доведено наявність обставин (заборона перебування/знаходження на території орендованого майна), за які орендар не відповідає (заборони встановлені наказами начальника військової адміністрації), за цих обставин орендоване майно відповідачем з об`єктивних причин (за які відповідач не відповідає) не використовувалося, у зв`язку з чим господарський суд вбачає наявність підстав для звільнення відповідача від сплати орендних платежів на підставі ч.6 ст. 762 ЦК України, а тому позивачем неправомірно нараховано відповідачу у вказаний період плату, що складає суму основного боргу у даній справі. За таких обставин суд дійшов висновку, що докази надані відповідачем на спростування позовних вимог є більш вірогідними ніж докази надані позивачем на їх підтвердження.

Окрім того, господарський суд враховує, що об`єктивна неможливість використання відповідачем орендованого майна також вплинула на те, що мета договору (надання послуг відпочиваючим) у спірний період не досягнута, а покладання виключно на одну сторону всіх ризиків в умовах обставин, які склалися не з її вини на думку суду не відповідає принципам справедливості та розумності, встановленим ст. 3 ЦК України.

Щодо посилань в договорі на обов`язок сплати орендних платежів незалежно від результатів господарської діяльності, господарський суд вказує, в даному випадку вказаний обов`язок необхідно розглядати разом з тими реаліями та обставинами, які склалися на даний час (в умовах військової агресії, воєнного стану, заборон) та які не могли були бути передбачені сторонами під час укладення (внесення змін) до договору оренди. Поняття незалежно від результатів господарської діяльності можна було б застосувати, коли здійснення господарської діяльності є можливим, а результат (наявний/відсутній) такої діяльності залежить виключно від відповідача, проте в даному випадку відповідач з об`єктивних причин не тільки позбавлений можливості здійснювати господарську діяльність на орендованому об`єкті та за наслідками такого позбавлення й відсутній будь-який результат, а діє пряма заборона на перебування осіб на території, де знаходиться орендоване майно.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, господарський суд вважає, що заявлені позовні вимоги є недоведеними і необґрунтованими, а отже суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради до Фізичної особи-підприємця Шаляпіної Віри Федорівни про стягнення 298466,89 грн. заборгованості з орендної плати за договором оренди штучного пляжу №2800/С від 11.06.2019.

Іншого позивачем не доведено.

Інші наявні в матеріалах справи документи вищевикладених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено 29 грудня 2025 р.

Суддя Ю.С. Бездоля