РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.10.2025Справа № 910/9125/25

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" (01015, місто Київ, вулиця Лейпцизька, будинок 15)
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Флеш Тех" (03145, місто Київ, вулиця Лебедєва Академіка, будинок 1, офіс 33/1)
простягнення 214 350 грн 68 коп. та виселення
Представники сторін:
від позивачаГнидка М.В.
від відповідачаГуцол Р.В.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

22.07.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Флеш Тех" про стягнення 214 350 грн 68 коп. штрафних санкцій та виселення.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору оренди нежитлового приміщення від 13.03.2024 № 1ССЖМК240003 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором, у зв`язку з чим позивачем позивач звернувся до відповідача з листом про розірвання договору. Враховуючи припинення дії договору, позивач просить суд виселити відповідача з орендованого приміщення. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань зі сплати орендних платежів та компенсації витрат на комунальні послуги, позивачем нараховано 2 867 грн 37 коп. пені та 211 483 грн 31 коп. штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2025 позовну заяву залишено без руху на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

05.08.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2025 відкрито провадження у справі № 910/9125/25, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

26.08.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли відзив на позовну заяву та клопотання про перехід із спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

11.09.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, розгляд справи призначено на 09.10.2025.

29.09.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

09.10.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

В судове засідання 09.10.2025 з`явились представники сторін та надали пояснення по суті спору.

Представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення, відповідно до яких заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову.

У судовому засіданні 09.10.2025 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.03.2024 між Приватним акціонерним товариством "Житомирський меблевий комбінат" (орендодавець за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Флеш Тех" (орендар за договором, відповідач у справі) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 1СЖМК240003, відповідно до умов якого, в редакції додаткової угоди від 09.07.2024 № 1, орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове оплачуване користування орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове оплачуване користування: нежитлове приміщення загальною площею 1 281,5 кв.м., на 1-му поверсі будівлі громадсько-офісного центру (літ. У) та нежитлове офісне приміщення загальною площею 520,30 кв.м, на 1-му поверсі будівлі громадсько-офісного центру (літ. У), нежитлове приміщення загальною площею 270,89 кв.м, на 1-му рівні підвального поверху будівлі громадсько-офісного центру (літ. У), який знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела (Лепсе Івана), 6 (шість), корпус 3.

Пунктом 2.3.6 договору встановлено обов`язок орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати плату за оренду, компенсацію комунальних платежів, інших платежів, передбачених цим договором, у відповідності з умовами договору.

У відповідності до пунктів 3.1 - 3.3 договору орендар зобов`язаний вносити за користування об`єктом оренди плату за оренду щомісяця, не пізніше 5-го числа поточного (оплачуваного) місяця з дати підписання сторонами акта.

Орендар, крім плати за оренду за оренду, повинен компенсувати/сплачувати витрати на комунальні послуги якими від користується (електроенергія, водопостачання, опалення й т.д) та витрати на комунальні послуги в місцях загального користування, які розподіляються між всіма орендарями будівлі пропорційно площі об`єкта оренди до загальної площі будівлі (пункт 3.6 договору).

Відповідно до пункту 3.6.3. договору перерахування компенсації витрат на комунальні послуги здійснюється орендарем на підставі виставлених орендодавцем рахунків або актів наданих послуг (щодо компенсації комунальних послуг), не пізніше 10 числа місяця, наступного за оплачуваним місяцем.

Строк дії договору визначався пунктом 10.1 та 10.2 Договору. Так, Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі Об`єкта оренди та діє до 28 лютого 2026 року.

Відповідно до пункту 10.4. договору у випадку прострочення оплати орендарем будь-яких платежів (в повному обсязі або їх частини) по цьому договору, більш, ніж на 30 (тридцять) календарних днів підряд, орендодавець має право припинити його дію достроково в односторонньому порядку, при цьому, 100% розміру грошових коштів-забезпечення, сплачених орендодавцю відповідно до пункту 3.14. цього договору, не повертається і зараховується, як неустойка, яку орендар сплачує орендодавцю. В такому випадку, днем припинення дії цього договору вважається 6 (шостий) календарний день з дня направлення орендодавцем письмового повідомлення на адресу орендаря, зазначену в розділі 14 цього договору, про припинення дії договору, та орендар зобов`язаний повернути об`єкт оренди орендодавцю по акту № 2 не пізніше дати дострокового припинення дії цього договору. Не зважаючи на вищезазначене, положення цього абзацу не застосовуватимуться, якщо орендодавець не надішле орендарю відповідне повідомлення, передбачене вище у цьому абзаці. Проте, орендодавець матиме право надіслати таке повідомлення у кожному випадку затримки платежу строком не менше 30 (тридцяти) календарних днів.

Відповідно до актів приймання-передачі від 14.03.2024 та від 10.07.2024, на виконання договору оренди нежитлового приміщення від 13.03.2024 № 1ССЖМК240003 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення загальною площею 1 281,5 кв.м., на 1-му поверсі будівлі громадсько-офісного центру (літ. У) та нежитлове офісне приміщення загальною площею 520,30 кв.м, на 1-му поверсі будівлі громадсько-офісного центру (літ. У), нежитлове приміщення загальною площею 270,89 кв.м, на 1-му рівні підвального поверху будівлі громадсько-офісного центру (літ. У), який знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела (Лепсе Івана), 6 (шість), корпус 3.

03.07.2025 позивач на адресу відповідача направив повідомлення №ЖМК-2364/Ю від 03.07.2025 про розірвання 09.07.2025 договору оренди нежитлового приміщення від 13.03.2024 № 1ССЖМК240003 в порядку, передбаченому пунктом 9.1 та 10.4 договору, у зв`язку з неодноразовим порушенням відповідачем графіку платежів та несплатою штрафних санкцій.

Як вбачається з позовної заяви, в обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором щодо оплати орендних платежів та компенсації витрат на комунальні послуги, у зв`язку з чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення 2 867 грн 37 коп. пені та 211 483 грн 31 коп. штрафу. Крім того позивачем заявлено вимоги щодо виселення відповідача з орендованого приміщення, у зв`язку з припинення дії договору на підставі пункту 10.4 договору.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України (тут і далі по тексту - чинного станом на дату виникнення спірних правовідносин) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати орендних платежів за період липень - серпень 2024 року та за лютий - квітень 2025 року, а саме: відповідачем порушено строки оплати за оренду за липень 2024 року з 06.07.2024 до 10.07.2024 на суму 212 257 грн 69 коп., компенсації витрат на комунальні послуги за серпень 2024 року з 11.09.2024 до 15.09.2024 на суму 118 599 грн 84 коп., компенсації витрат на комунальні послуги за лютий 2025 року з 11.03.2025 до 13.03.2025 на суму 294 571 грн 18 коп., компенсації витрат на комунальні послуги за березень 2025 року з 11.04.2025 до 13.04.2025 на суму 244 730 грн 78 коп., компенсації витрат на комунальні послуги за квітень 2025 року з 11.05.2025 до 12.05.2025 на суму 187 257 грн 05 коп.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з пунктом 7.1 договору за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань по цьому договору сторони несуть відповідальність, передбачену нормами чинного законодавства і цим договором.

Відповідно до пункту 7.2. договору у випадку затримок з боку орендаря в перерахуванні будь-яких платежів, передбачених цим договором, на користь орендодавця, орендар сплачує пеню в розмірі офіційно встановленої подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, за кожний день прострочення від суми заборгованості.

Згідно пункту 7.2.1.2. договору крім зазначеного вище у пункті 7.2. цього договору, до орендаря застосовується додаткова відповідальність за прострочення виконання грошових зобов`язань: якщо період прострочення становить 2 - 6 календарних днів, то орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю штраф у розмірі 20 (двадцять) відсотків від простроченої суми грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності відповідно до умов пунктів 7.2. та 7.2.1.2. договору.

В свою чергу згідно матеріалів справи судом встановлено, що після відкриття провадження у справі ухвалою Господарського суду міста Києва відповідачем в рахунок сплати нарахованих позивачем пені та штрафу відповідно до платіжних інструкцій від 08.10.2025 № 16175, № 16176, № 16177, № 16178 та № 16179 сплачено 214 350 грн 68 коп.

У відповідності до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної вище норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

При цьому суд звертає увагу, що закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення, у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Таким чином, оскільки в процесі розгляду справи судом встановлено, що відповідачем після відкриття провадження у справі було сплачено на рахунок позивача штрафні санкції в розмірі 214 350 грн 68 коп., про провадження у справі в частині стягнення 2 867 грн 37 коп. пені та 211 483 грн 31 коп. штрафу відсутній підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Щодо вимог позивача про виселення відповідача з орендованого приміщення, у зв`язку з припинення дії договору на підставі пункту 10.4 договору суд зазначає наступне.

У частині 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).

Положення статті 525 Цивільного кодексу України встановлює загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини третьої статті 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін; на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (частини перша-четверта статті 188 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 782 Цивільного кодексу України передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Статтею 782 Цивільного кодексу України передбачено спеціальний порядок розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Враховуючи наведені вимоги, договір оренди (найму) може бути розірваний у зв`язку з відмовою наймодавця від договору з підстав, передбачених статтею 782 Цивільного кодексу України, або розірваний за згодою сторін шляхом укладення договору з урахуванням вимог статей 651, 654 Цивільного кодексу України.

Суд зауважує, що стаття 782 Цивільного кодексу України є спеціальною нормою, яка встановлює підстави і наслідки відмови від договору найму. Підставою для відмови є порушення договору з боку наймача у вигляді невнесення ним плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд. А наслідком - припинення договору в момент отримання повідомлення наймачем.

Однак, пунктом 10.4. договору передбачено, що у випадку прострочення оплати орендарем будь-яких платежів (в повному обсязі або їх частини) по цьому договору, більш, ніж на 30 (тридцять) календарних днів підряд, орендодавець має право припинити його дію достроково в односторонньому порядку.

Судом встановлено, що пункт 10.4. договору суперечить нормам статті 782 Цивільного кодексу України, яка є імперативною нормою, оскільки звужують строк, з моменту настання якого виникає право наймодавця відмовитися від договору в односторонньому порядку, а також поширюють свою дію на платежі, відмінні від плати за оренду.

Частина 2 статті 215 Цивільного кодексу України передбачає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що пунктом 10.4. договору оренди нежитлового приміщення від 13.03.2024 № 1ССЖМК240003 в частині встановлення строку заборгованості для односторонньої відмови є нікчемними в силу положень частини 1 статті 782 та частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України

В частині 1 статті 216 Цивільного кодексу України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно частини 5 зазначеної статті вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Визначені статтею 216 Цивільного кодексу України правові наслідки недійсності правочину є загальними як для нікчемних, так і для оспорюваних правочинів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.01.2022 у справі № 910/10784/16 зазначила, що нікчемний правочин не породжує правових наслідків, притаманних правочинам даного виду, і сторони не досягнуть бажаного результату внаслідок вчинення нікчемного правочину. Нікчемний правочин породжує лише наслідки, пов`язані з його недійсністю. Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України такими наслідками будуть поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція) та відшкодування збитків або моральної шкоди, завданих другій стороні або третій особі внаслідок його вчинення.

Враховуючи вищевикладене, заявлені позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" про виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Флеш Тех" з орендованого приміщення, у зв`язку з розірванням договору в односторонньому порядку, не підлягають задоволенню з огляду на нікчемність пункту договору оренди нежитлового приміщення від 13.03.2024 № 1ССЖМК240003 який надає позивачу право на розірвання договору.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 231-233, статтями 237- 238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі № 910/9125/25 за позовом Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Флеш Тех" в частині стягнення 214 350 грн 68 коп. основного боргу, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

2. В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено: 02.03.2026

Суддя Н.Плотницька