ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.12.2025 Справа №905/1023/25

Суддя Господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали справи

за позовом: Фізичної особи-підприємця Склярова Олександра Олександровича, с. Торець, Слов`янський район, Донецька область

до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ, м. Слов`янськ, Донецька область

про стягнення 365 460,84грн

без виклику учасників справи,

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Скляров Олександр Олександрович, с.Торець, Слов`янський район, Донецька область звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ, м.Слов`янськ, Донецька область про стягнення заборгованості у розмірі 365460,84грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору безоплатного користування нерухомим майном №506/2023 від 13.06.2023 в частині відшкодування витрат за комунальні послуги (електрична енергія), які були стягнуті з позивача рішенням Господарського суду Донецької області від 30.05.2025 по справі №905/214/25 за період січень-червень 2024.

Ухвалою суду від 06.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1023/25, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу строк до 30.10.2025 включно для подання суду відзиву на позов.

21.10.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити у задоволені позову. Позиція по суті спору мотивована тим, що в порушення п.3.4 умов договору позивачем не надано відповідачу рахунок за червень 2024 на суму 365460,84грн та акти виконаних робіт з підтвердженням об`ємів споживання електроенергії Військовою частиною НОМЕР_1 , які є підставою для відшкодування Квартирно-експлуатаційним відділам міста Луганськ понесених ним витрат за електричну енергію в період дії договору. Також відповідач посилається на розділ VІІІ Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення ЗСУ, затвердженого наказом МОУ від 03.07.2013 №448, відповідно до якого підставою взяття відповідачем обов`язків по відшкодуванню за спожиті військовою частиною комунальних послуг є укладання договорів з розподілу погодження сторонами сум потрібних для відшкодування. В свою чергу, позивачем протягом дії договору від 13.06.2023 №506/2023 договори на відшкодування комунальних послуг до відповідача не направлялись.

28.10.2025 через систему "Електронний суд" до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує проти доводів відповідача та зазначає, що направлення відповідачу рахунку та акту ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" за червень 2024 підтверджується описом вкладення доданим до претензії ФОП Склярова О.О. №1/23-06-2025. Позивач стверджує, що направляв КЕВ м. Луганськ рахунок за червень 2024 засобами електронного зв`язку. Також позивач зазначив, що в межах дії договору №506/2023 між сторонами було укладено Договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію №415 від 29.07.2024 року, з посиланням на який відповідачем здійснювалось відшкодування вартості спожитої електроенергії в сумі 29764,70грн, подальшу односторонню відмову КЕВ м.Луганськ від виконання зобов`язань вважає протиправною та такою, що не відповідає умовам договору №506/2023 від 13.06.2023 року та договору №415 від 29.07.2024 року.

28.10.2025 через систему "Електронний суд" позивачем подано клопотання б/н від 28.10.2025 про витребування доказів, у задоволені якого ухвалою від 05.11.2025 відмовлено.

14.11.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло повторне клопотання б/н від 14.11.2025 про витребування доказів, в якому він просить суд витребувати у відповідача - КЕВ м.Луганськ наступні докази: договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію №415 від 29.07.2024 та акт виконаних робіт №1 від 29.07.2024.

Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 73 Господарського процесуального кодексу України).

Правило частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачає, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. З цих підстав, суд не витребовує докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з частиною 1 статті 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Витребування доказів є правом, а не обов`язком суду.

Згідно частини 2 статті 81 ГПК України у клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Вказане клопотання позивачем обґрунтоване тим, що в серпні 2024 року КЕВ м.Луганськ відшкодувало позивачу послуги з постачання електричної енергії за період листопад-грудень 2022 року, копію платіжної інструкції від 01.08.2024 на суму 29764,70грн. додано до позовної заяви. Згідно реквізитів платежу, акт виконаних робіт зареєстровано під №1 від 29.07.2024р., договір про відшкодування витрат має №415 від 29.07.2024р. Втім, позивач не має можливості надати суду підписаний договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію №415 від 29.07.2024р та акт виконаних робіт №1 від 29.07.2024р, оскільки всі екземпляри, підписані ФОП Скляровим О.О. та ВЧ НОМЕР_1 , було передано для погодження КЕВ м. Луганськ. Враховуючи той факт, що 01.08.2024 року КЕВ м.Луганськ здійснило перерахування коштів позивачу, вказавши підставу акт виконаних робіт №1 від 29.07.2024р. та договір про відшкодування витрат №415 від 29.07.2024р., у відповідача наявні всі підстави вважати, що копії даного договору та акту знаходяться у відповідача. Позивач відзначає, що за відсутності належним чином оформлених документів КЕВ м.Луганськ не мало б можливості розпорядитися бюджетними коштами.

Позивач посилається на те, що 07.11.2025 звернувся до КЕВ міста Луганськ з вимогою у найкоротший термін надіслати йому копію договору про відшкодування витрат №415 від 29.07.2024 та акту виконаних робіт №1 від 29.07.2024 засобами поштового зв`язку та на вказану електрону адресу, разом з цим вказаний лист залишено відповідачем без відповіді. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить суд витребувати у відповідача договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію №415 від 29.07.2024 та акт виконаних робіт №1 від 29.07.2024.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України», суб`єктами господарської діяльності у Збройних Силах України є військові частини, заклади, установи та організації Збройних Сил України, які утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, ведуть відокремлене господарство, мають кошторис надходжень та видатків, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням. Перелік видів господарської діяльності, здійснення якої дозволяється військовим частинам, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про Збройні Сили України», фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 49 Бюджетного кодексу України, розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов`язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України, якщо інше не передбачено бюджетним законодавством, визначеним п. 5 ч. 1 ст. 4 цього Кодексу. Казначейство України здійснює платежі за дорученнями розпорядників бюджетних коштів у разі: 1) наявності відповідного бюджетного зобов`язання для платежу у бухгалтерському обліку виконання бюджету; 2) наявності затвердженого в установленому порядку паспорта бюджетної програми; 3) наявності у розпорядників бюджетних коштів відповідних бюджетних асигнувань.

Згідно зі ст.51 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів забезпечують у повному обсязі проведення розрахунків за електричну та теплову енергію, водопостачання, водовідведення, природний газ, інші енергоносії, комунальні послуги та послуги зв`язку, які споживаються бюджетними установами, та укладають договори за кожним видом відповідних послуг у межах бюджетних асигнувань, затверджених у кошторисі.

З метою приведення квартирно-експлуатаційного забезпечення військ у відповідність до вимог чинного законодавства, враховуючи порядок фінансування квартирно-експлуатаційного забезпечення, утримання, експлуатації та обліку фондів, Міністерством оброни України було видано наказ від 03.07.2013 року № 448 «Про затвердження Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України» зі змінами (далі - Положення № 448).

Згідно з п. 1.1 р. І Положення №448 організація квартирно-експлуатаційного забезпечення ЗСУ (далі - квартирно-експлуатаційне забезпечення) це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном.

У відповідності до пункту 2.1. Положення №448, Квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин здійснюється квартирно-експлуатаційними органами ЗСУ, до яких відносяться, зокрема, квартирно-експлуатаційні відділи (квартирно-експлуатаційні частини) (далі - КЕВ (КЕЧ).

Згідно з п.2.4 Положення №448 КЕВ (КЕЧ) здійснює безпосереднє квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, дислокованих у межах відповідальності.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 31.05.2005 № 290 «Про проведення організаційних заходів з формування та комплектування квартирно-експлуатаційних управлінь», зобов`язано усі квартирно-експлуатаційні відділи міст (районів) (які є окремими юридичними особами) здійснювати з 01.01.2006 оплату комунальних послуг та енергоносіїв, спожитих військовими частинами.

Відповідно до п.8.8 розділі VIII Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом МОУ від 03.07.2013 №448, оплата спожитих комунальних послуг та енергоносіїв за військові частини, які розміщуються (у тому числі тимчасово) на фондах, що орендовані МО України, здійснюється за договорами про постачання (відшкодування вартості спожитих) комунальних послуг та енергоносіїв квартирно-експлуатаційними органами, у зоні відповідальності яких знаходяться займані об`єкти, на підставі укладених договорів оренди згідно із пунктом 5.12 розділу V цього Положення.

Відповідач КЕВ міста Луганськ є бюджетною неприбутковою установою, яка фінансується виключно з Державного бюджету України та є розпорядником бюджетних коштів в рамках взятих на себе зобов`язань бюджетного періоду.

Відповідно до п.8.3 договору №506/2023 від 13.06.2023, укладеному між ФОП Скляров О.О. (позивач), Квартирно-експлуатаційним відділом міста Луганськ (відповідач) та Військовою частиною НОМЕР_1 , відповідач зобов`язаний укласти із позивачем договори на відшкодування вартості комунальних послуг.

Суд відзначає, що до предмету доказування входять обставини, встановлення яких є дійсно необхідним для вирішення конкретного спору, виходячи з його предмету, а їх встановлення безпосередньо впливає на результат вирішення справи та обґрунтованість судового рішення.

У даному спорі необхідним є з`ясування обґрунтованості та правомірності вимог щодо відшкодування позивачу комунальних послуг (електричної енергії) саме за період січень-червень 2024. Разом з цим, позивач просить суд витребувати у відповідача договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію №415 від 29.07.2024 та акт виконаних робіт №1 від 29.07.2024, які складені з метою регулювання відшкодування витрат за спожиту електричну енергію за інший період листопад-грудень 2022, не спірний у межах даної справи.

Разом з цим суд зауважує, що виходячи з вище наведених норм задля відшкодування витрат за кожним видом відповідних послуг у межах бюджетних асигнувань затверджених у кошторисі. укладається окремий договір. Враховуючи, що докази про витребування яких зазначено у розглядуваному клопотанні не стосується предмета спору і відповідно доказування у цій справі, суд відмовляє у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Відповідно до ст.248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

За приписами ч.2 ст. 114 ГПК України строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Поняття "розумного строку" не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

У рішенні Європейського Суду з прав людини "Савенков проти України" від 02.05.2013 "Папазов проти України" від 15.03.2012 зазначено, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Отже, строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема, складність справи, поведінка заявників та об`єктивна необхідність вчинення процесуальних дій.

Як вже зазначалося, введено в Україні воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та триває на даний час.

Відповідно до Рекомендацій, прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Враховуючи приписи статті 3 Конституції України, зважаючи на обставини, пов`язані із збройною агресію проти України, включення Харківської міської територіальної громади (місцезнаходження Господарського суду Донецької області) до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій, а також обставини особливого (дистанційного) режиму роботи Господарського суду Донецької області, враховуючи період знаходження головуючого судді у щорічній відпустці та на лікарняному, повний текст рішення складений судом у межах розумного строку в розумінні положень ГПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Тобто, навіть в умовах воєнного стану конституційне право особи на судовий захист не може бути обмеженим.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд встановив наступні фактичні обставини.

13.06.2023 між ФОП Скляров Олександр Олександрович (сторона 1, позивач), Військовою частиною НОМЕР_1 (сторона 2) та Квартирно-експлуатаційним відділом міста Луганськ (сторона 3, відповідач) укладено договір №506/2023, відповідно до п.1.1 якого, сторона 1 надає стороні 2 можливість на спільне безоплатне користування нерухомим майном: будівлю, що розташована за визначеною у договорі адресою у м. Слов`янськ (далі - майно).

Згідно з положеннями розділу 2 «Умови передачі майна» договору сторона 2 вступає у спільне використання майна у термін, указаний у договорі, та акті приймання-передачі майна. Спільне користування майном не тягне за собою виникнення в сторони 2 будь-якого права на це майно, крім права спільного тимчасового використання цього майна на умовах та праві, що передбачено цим договором. Обов`язок щодо складання Акту приймання-передачі майна стороні 2, а також Акту повернення майна покладається на сторону 1.

Відповідно до п.3.1 договору спільне користування майном здійснюється на безоплатній основі.

Сторона 3 зобов`язана відшкодувати стороні 1 всі витрати за комунальні послуги, які були отримані стороною 2 за час дії цього договору (п.3.2 договору).

Всі відшкодування за отримані комунальні послуги сторони 2 за цим договором сплачуються стороною 3, але виключно за погодженням із нею (п.3.3. договору).

За умовами п.3.4 договору підставою для відшкодування стороною 3 за сторону 2 комунальних послуг є виставленні рахунки постачальними організаціями, які надають комунальні послуги стороні 1. З метою відшкодування комунальних послуг сторона 1 зобов`язана скласти акти виконаних робіт стороні 3 та надати копії рахунків, що виставлені стороні 1 постачальними організаціями, які надають комунальні послуги.

Сторона 3 не відповідає за зобов`язаннями сторони 2 крім тих зобов`язань, що визначені у цьому договорі (п.3.5. договору).

Сторона 1 зобов`язана скласти акт повернення майна з зазначенням показників приладів обліку електро-та водопостачання у день зміни дислокації військової частини у трьох примірниках з обов`язковим повідомленням сторони 3 у дводенний строк (п.6.3 договору).

Сторона 3 має право вимагати від сторони 1 та сторони 2 надання необхідних документів, інформації з метою виконання умов цього договору. У разі не надання таких документів сторона 3 звільняється від взятих зобов`язань за цим договором (п.8.1 договору).

Відповідно до п.п.8.2, 8.3 договору сторона 3 зобов`язана: відшкодувати стороні 1 вартість комунальних послуг, що спожиті стороною 2 у процесі виконання цього договору; укласти із стороною 1 договори на відшкодування вартості комунальних послуг.

У п.9.1. договору його сторони дійшли згоди, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє на період воєнного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування. У відповідності до статті 631 Цивільного кодексу України та ст.180 Господарського кодексу України даний договір поширює свою дію на відносини, які фактично склалися до моменту його укладання, а саме з 01.11.2022 року (п.11.1 договору).

Договір підписаний трьома сторонами та скріплений печатками.

На виконання умов зазначеного договору, між військовою частиною та позивачем був укладений акт приймання-передачі майна від 01.11.2022, за яким позивач передав, а військова частина прийняла у тимчасове безоплатне користування нерухоме майно: частину нежитлових приміщень, розташованих за адресою, визначеною договором у м. Слов`янськ, в належному для експлуатації стані.

За змістом акту, за домовленістю сторін 1, 2 умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з моменту його укладання; договір вступає в силу і діє з 01.11.2022 по 31.12.2023. Також в акті відображено показники приладів обліку станом на 01.11.2022: електролічильник НІК 2320 АРПЗ: 0071469 - 089370,00кВт.

Акт приймання-передачі майна підписаний стороною 1 та стороною 2 та скріплений печатками.

Також до матеріалів справи наданий акт прийому-передачі лічильників будівлі, відповідно до якого представник військової частини та ФОП Скляров Олександр Олександрович здійснили прийом передачу лічильників будівлі, а саме лічильника марки НІК АРПЗ №0071469 з показником 089370,00.

Господарський суд Донецької області рішенням від 30.05.2025 у справі №905/214/25 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» до Фізичної особи-підприємця Склярова Олександра Олександровича про стягнення 414731,06грн, з яких: 365460,84грн - сума заборгованості, 6083,54грн - 3% річних, 43186,68грн задоволено частково; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Склярова Олександра Олександровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" суму заборгованості у розмірі 365460,84грн, 3% річних у розмірі 6083,54грн, суму інфляційних втрат у розмірі 21642,44грн та судовий збір у розмірі 4718,24грн. В частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 21544,24грн відмовлено.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 01.09.2025 рішення Господарського суду Донецької області від 30.05.2025 у справі №905/214/25 залишено без змін.

У вказаному рішенні суд встановив, що 01.01.2019 Фізична особа-підприємець Скляров О.О. приєднався до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" (далі - договір про постачання електричної енергії) шляхом фактичного споживання електроенергії та здійснення оплати першого рахунку, на умовах комерційної пропозиції "Універсальна" для малих не побутових споживачів. Для проведення розрахунків позивачем було відкрито відповідачу особовий рахунок №2802.

Згідно з п.2.1 договору про постачання електричної енергії постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

У відповідності до п.5.1. договору про постачання електричної енергії споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком до цього договору.

Спосіб визначення ціни за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни на електричну енергію (п.5.2. договору про постачання електричної енергії).

Відповідно до п.5.8. договору про постачання електричної енергії розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

За умовами п.5.10. договору про постачання електричної енергії оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, зокрема, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору.

Споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору (п.п. 1 п.6.2 договору про постачання електричної енергії).

В рішенні суду встановлено, що на запит Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» щодо фактично спожитої ФОП Скляровим О.О. електроенергії, ПрАТ "ДТЕК Донецькі електромережі" повідомило фактичний (звітній) обсяг споживання за період з січня 2024 по червень 2024 по точках комерційного обліку споживача, відповідно до яких за січень 2024 спожито 24055 кВт/год, за лютий 2024 спожито 14152 кВт/год, за березень 2024 спожито 3471 кВт/год, за квітень 2024 спожито 2609 кВт/год, травень 2024 спожито 1574кВт/год, за червень 2024 спожито 275кВт/год.

Судом у рішенні встановлено, що вказані ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» у акті прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) від 30.06.2024 за період червень 2024 (до якого входять перерахунки за період січень 2024 - травень 2024) та рахунку №2802 від 05.07.2024 обсяги споживання відповідають даним, отриманим від оператора системи розподілу. Таким чином, ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» врахована спожита електрична енергія з урахуванням отриманих даних від ОСР, що відповідає нормам чинного законодавства.

Судом у справі №905/214/25 встановлено, що у виконання договору позивач поставив (продав) відповідачу електричну енергію за період січень 2024 - червень 2024 на загальну суму 365460,84грн.

Відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють дотриманню процесуальної економії в новому процесі.

Отже, Господарський суд Донецької області в рішенні від 30.05.2025 у справі №905/214/25 встановив наявність укладеного ФОП Скляровим О.О. договору про постачання електричної енергії з ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» та факт постачання останнім електроенергії за вказаним договором в січні 2024-травні 2024 року на загальну суму 365460,84грн.

Вказана сума заборгованості підтверджена та стягнута з ФОП Склярова О.О. рішенням Господарського суду Донецької області від 30.05.2025 у справі №905/214/25.

Позивач засобами поштового зв`язку 09.05.2025 направив лист голові ліквідаційної комісії Військової частини НОМЕР_1 Сімаку Костянтину Вікторовичу, в якому повідомив про розгляд у суді справи №905/214/25 та просив підписати акт наданих послуг від 29.04.2025 з метою відшкодування Квартирно-експлуатаційним відділом міста Луганськ вартості спожитої електричної енергії військовою частиною.

Відповідно до долученого до листа акту наданих послуг б/н від 29.04.2025 станом на квітень 2025 сума до відшкодування за спожиту електричну енергію по договору безоплатного користування майна №506/2023 від 13.06.2023 складає: початковий показник лічильника - 89370,00; кінцеві показники лічильника -140273,54; кількість кВт/год - 50903,54; оплачено кВт/год - 4767,54; оплачено сума з ПДВ грн. - 29764,70; загальна вартість електричної енергії з ПДВ, грн. - 395224,70; загальна сума заборгованості 365460,84грн. До звернення був приєднаний в тому числі акт прийому-передачі лічильників будівлі від 01.11.2022, акт приймання-передачі майна від 29.04.2025, акт наданих послуг від 29.04.2025.

Долучений до матеріалів справи акт наданих послуг від 29.04.2025 підписаний лише зі сторони позивача, у позові позивач стверджує про залишення звернення без відповіді та задоволення.

10.07.2025 позивач направив відповідачу на юридичну адресу (трек-номер АТ «Укрпошти» 450) та на адресу: проспект Дмитра Яворницького, 36, Дніпро, Дніпропетровська область 49000 (трек-номер АТ «Укрпошти» 469) претензію №1/23-06-25 в порядку ст. 222 ГК України від 23.06.2025, в якій посилаючись на умови договору №506/2023 від 13.06.2025 просив терміново вжити заходи для погашення існуючої суми боргу у розмірі 365460,84грн. До претензії були додані наступні додатки: договір №506/2023 від 13.06.2023; акти приймання-передачі майна від 01.11.2022; акт приймання-передачі лічильників від 01.11.2022; акт приймання передачі майна (повернення) від 29.04.2025; акт прийняття товарної продукції (електроенергії) ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» за червень 2024 року; рахунок ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» №2802 від 05.07.2024; акт наданих послуг від 29.04.2025.

За інформацією з веб-сайту АТ "Укрпошта" поштове відправлення за юридичною адресою було вручено відповідачу 24.07.2025, за адресою у місті Дніпро вручено 14.07.2025.

Посилаючись, на те, що відповідач не вчинив дії з погашення заборгованості, Фізична особа-підприємець Скляров О.О звернувся до суду з позовною заявою до відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ про стягнення 365460,84грн у відшкодування спожитої електроенергії.

Відповідач у відзиві заперечує проти позовних вимог, зазначає, що в договорі на спільне безоплатне користування нерухомим майном №799/2023 від 12.12.2023 сторонами не визначався розмір відшкодування та строки. При цьому відповідач зазначив, що у відповідності до розділу VIII положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом МОУ від 03.07.2013 №448 підставою для взяття відповідачем обов`язків по відшкодуванню за спожиті військовою частиною комунальних послуг є укладений договір з розміром погоджених сторонами сум потрібних для відшкодування, які визначаються на підставі лічильників та рахунків постачальних організацій. Позивачем протягом дії договору №506/2023 від 13.06.2023 договори на відшкодування комунальних послуг з визначенням суми понесених витрат до відповідача не направлялись, у зв`язку з чим вважає, що у відповідача відсутні підстави для відшкодування позивачу витрат на оплату комунальних послуг згідно рахунку за червень 2024 на суму 365450,84грн.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

За загальними положеннями цивільного законодавства цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 12 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

При цьому, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 13 ЦК України).

Приписами статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладаючи договір користування нерухомим майном №506/2023 від 13.06.2023, сторони узгодили, що останній є безоплатним, натомість сторона 3 Квартирно-експлуатаційний відділ міста Луганськ відшкодовує стороні 1 Фізичній особі-підприємцю Склярову Олександру Олександровичу всі витрати на комунальні послуги, які були отримані стороною 2 Військовою частиною НОМЕР_1 (пункти 3.1., 3.2. договору).

Підставою для відшкодування стороною 3 за сторону 2 комунальних послуг є виставлені рахунки постачальними організаціями, які надають комунальні послуги стороні 1. З метою відшкодування комунальних послуг сторона 1 зобов`язана виставити рахунки стороні 3 та надати копії рахунків, що виставлені стороні 1 постачальними організаціями, які надають комунальні послуги (п.3.4. договору).

Отже зміст укладеного між позивачем, відповідачем та військовою частиною договору користування, передбачає відшкодування відповідачем суми витрат, які були отримані військовою частиною у зв`язку із використанням майном.

Вирішуючи питання щодо правового регулювання відносин між сторонами, які виникли на підставі договору тимчасового безоплатного користування майном, суд враховує те, що відповідно до частини другої статті 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Суд бере до уваги, що відповідно до ЦК України правова природа договору оренди передбачає його оплатність, у зв`язку з чим, зважаючи на безоплатний характер правовідносин сторін, які виникли на підставі договору, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення глави 60 ЦК України, яка регулює правовідносини з позички. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 у справі №6-107цс16. Також Верховний Суд у справі №450/978/13-ц (постанова від 21.03.2018) відзначив безоплатне використання нерухомого майна як кваліфікуючу ознаку, за якою відніс правовідносини за укладеним сторонами договором до правовідносин за договором позички. У справі №920/404/17 (постанова від 30.05.2018) Верховний Суд дійшов схожого висновку.

Відповідно до статті 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою стаття 828 ЦК України договір позички будівлі, іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у формі, яка визначена відповідно до статті 793 цього Кодексу.

Також, враховуючи те, що договір містить положення про обов`язок відшкодувати виконавцем усі фактичні витрати, що необхідні для виконання договору, суд вважає, що зазначений договір також має ознаки договору про безоплатне надання послуг.

Згідно зі статтею 904 ЦК України за договором про безоплатне надання послуг замовник зобов`язаний відшкодувати виконавцеві усі фактичні витрати договору.

Обов`язок відшкодувати виконавцеві всі фактичні витрати, необхідні для виконання договору про безоплатне надання послуг, ґрунтується на презумпції відплатності договорів про надання послуг.

Суд враховує, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 01.06.2022 у справі № 916/942/21: "... за змістом частини другої статті 631 ЦК України договір, за загальним правилом, набирає чинності з моменту його укладення та не застосовується до відносин сторін, які виникли до його укладення; з цього правила існує виняток, передбачений частиною третьою тієї ж статті, за яким сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, але такий виняток може мати місце лише за згодою сторін."

Відповідно до пункту 11.1 договору користування сторонами погоджено: «Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє на період воєнного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування. У відповідності до статті 631 Цивільного кодексу України та ст.180 Господарського кодексу України даний договір поширює свою дію на відносини, які фактично склалися до моменту його укладання, а саме 01.11.2022 року».

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що позивач належним чином виконав свої обов`язки за договором №506/2023 від 13.06.2023, передав у спільне безоплатне користування частину нежитлового приміщення, що підтверджується Актом приймання-передачі майна від 01.11.2022, в акті також зазначено показники приладів обліку станом на 01.11.2022: електролічильник НІК 2320АРПЗ: 0071469 - 089370,00кВт. Також в матеріалах справи наявний акт прийому-передачі лічильників будівлі, яка знаходиться за визначеною в ньому адресою у м.Слов`янськ, за яким представник військової частини та позивач здійснили прийом-передачу лічильників будівлі, а саме лічильник марка НІК 2303 АРПЗ №0071469 з показником 089370,00 кВт.

Як вбачається із зазначеного Акту приймання-передачі, сторони підписали цей акт без заперечень та зауважень, у зв`язку з чим, відповідно до вимог статті 629 ЦК України вони повинні належним чином виконувати всі умови укладеного з позивачем договору, в тому числі в частині своєчасного та у повному обсязі внесення платежів з відшкодування за спожиті комунальні послуги, в т.ч. за електричну енергію.

Згідно з пунктом 3.2. договору сторона 3 зобов`язана відшкодувати стороні 1 всі витрати за комунальні послуги, які були отримані та підтверджені стороною 2 за час дії цього договору.

Пунктами 8.2 та 8.3 договору визначені обов`язки сторони 3 відшкодувати стороні 1 вартість комунальних послуг, що спожиті стороною 2 у процесі виконання цього договору та укласти із стороною 1 договори на відшкодування вартості комунальних послуг.

Як вже було встановлено у рішенні по справі №905/214/25, ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» за актом приймання-передачі за червень 2024 від 30.06.2024 поставило ФОП Склярову О.О. електричну енергію в наступних обсягах: за січень 2024 - 24055 кВт/год, за лютий 2024 - 14152 кВт/год, за березень 2024 - 3471 кВт/год, за квітень 2024 - 2609 кВт/год, за травень 2024 - 1574 кВт/год, за червень 2024 - 275 кВт/год, внаслідок чого був виставлений рахунок за спожиту електроенергію №2802 від 05.07.2024 на суму 365460,84грн.

Зазначений акт приймання-передачі та рахунок як докази приєднані до матеріалів справи №905/1023/25, дослідивши акт приймання-передачі електроенергії за червень 2024 судом встановлено, що в ньому зазначені обсяги електричної енергії за однією точкою обліку ЕІС-62Z5516 та за приладом обліку НІК 2303 АРПЗ 0071469.

Суд зауважує, що прилад обліку зазначений в акті приймання-передачі електроенергії за червень 2024 співпадає з приладом обліку зазначеному у акті приймання-передачі майна від 01.11.2022 та акті приймання-передачі лічильників, укладених між позивачем та військовою частиною.

Крім того, в акті приймання-передачі майна (повернення) від 29.04.2025 зазначено, що Скляров О.О. прийняв об`єкт - частину нежитлового приміщення, а командир військової частини НОМЕР_1 передав об`єкт із користування в належному стані; показники приладів обліку станом на 29.04.2025 електроенергія 140273,54кВт. Заборгованість по спожитій електричній енергії 365460,84грн (46136кВт/год).

Таким чином, спірна заборгованість за електричну енергію виникла під час безоплатного користування військовою частиною нежитлового приміщення позивача за договором №506/2023.

В матеріалах справи наявні докази звернення позивача до відповідача із переліком документів, необхідним для здійснення відшкодування спожитої Військовою частиною НОМЕР_1 електроенергії, які були направлені разом із претензією №1/23-06-25.

До претензії були додані наступні додатки: договір №506/2023 від 13.06.2023; акти приймання-передачі майна від 01.11.2022; акт приймання-передачі лічильників від 01.11.2022; акт приймання передачі майна (повернення) від 29.04.2025; акт прийняття товарної продукції (електроенергії) ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» за червень 2024 року; рахунок ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» №2802 від 05.07.2024; акт наданих послуг від 29.04.2025.

Як вже встановлено судом, інформацією з веб-сайту АТ "Укрпошта" підтверджується отримання 24.07.2025 вказаного поштового відправлення відповідачем за юридичною адресою.

Зазначене спростовує заперечення відповідача щодо відсутності підстав для розрахунку через не направлення відповідачем документів для відшкодування позивачем витрат за оплату послуг за червень 2024 на суму 365450,84грн.

Також в матеріалах справи наявна платіжна інструкція №31/07/2024 відповідно до якої КЕВ м. Луганськ сплатив ФОП Склярову О.О. 29764,701грн, у призначені платежу зазначено « 2101020;2273; відшк.витрат за спож.електр.енерг.станом на січень 20.01.2024; зг.акту в роб. №1 від 29.07.2024, дог №415 від 29.07.2024; забезп.військ.підрю; у т.ч. ПДВ-4960,78». Зазначена платіжна інструкція спростовує твердження відповідача, що позивач взагалі не звертався за договором №506/2023 щодо відшкодування витрат за спожиту електричну енергію за інший період.

Відповідач відповідь на претензію не надав, зауважень щодо долучених документів до претензії ні позивачу, ні суду не надано.

В матеріалах справи відсутній договір на відшкодування комунальних послуг, зокрема на відшкодування електричної енергії за спірний період до матеріалів справи не надано.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами статей 525-526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Разом з тим, за змістом статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України).

Таким чином, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що у разі недотримання сторонами письмової форми правочину (за умови, що законом не вимагається обов`язкове укладення договору в письмовій формі), для з`ясування факту його вчинення та змісту слід виходити з приписів ч. 2 ст. 205 ЦК України. При цьому, поведінка сторін, що засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (схвалення правочину), може бути виражена в будь-якій формі, що однозначно свідчить про волю сторони на визнання правочину, зокрема, за допомогою здійснення конклюдентних дій, наприклад, прийняттям виконання, здійсненням розрахунків тощо.

З метою приведення квартирно-експлуатаційного забезпечення військ у відповідність до вимог чинного законодавства, враховуючи порядок фінансування квартирно-експлуатаційного забезпечення, утримання, експлуатації та обліку фондів, Міністерством оброни України було видано наказ від 03.07.2013 року №448 «Про затвердження Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України» зі змінами (далі - Положення № 448).

Згідно з п. 1.1 р. І Положення №448 організація квартирно-експлуатаційного забезпечення ЗСУ (далі - квартирно-експлуатаційне забезпечення) це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном.

Відповідно до пункту 1.3 розділу І Положення №448, основними завданнями квартирно-експлуатаційного забезпечення є:

1) забезпечення військових частин фондами військового містечка, територією та земельними ділянками;

2) утримання і експлуатація фондів військового містечка, які знаходяться в користуванні військових частин;

3) забезпечення військових частин комунальними послугами та енергоносіями участь в організації забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями;

Відповідності до пункту 2.1. Положення №448, Квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин здійснюється квартирно-експлуатаційними органами ЗС України, до яких відносяться, зокрема, квартирно-експлуатаційні відділи (квартирно-експлуатаційні частини) (далі - КЕВ (КЕЧ).

Згідно з п.2.4 Положення №448 КЕВ (КЕЧ) здійснює безпосереднє квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, дислокованих у межах відповідальності.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України №290 від 31.05.2005 «Про проведення організаційних заходів з формування та комплектування квартирно-експлуатаційних управлінь», зобов`язано усі квартирно-експлуатаційні відділи міст (районів) (які є окремими юридичними особами) здійснювати з 01.01.2006 оплату комунальних послуг та енергоносіїв, спожитих військовими частинами.

Станом на момент ухвалення судом рішення, відповідачем не надано доказів, які б могли спростувати наявність у нього заборгованості перед позивачем з відшкодування 365450,84грн за період січень - червень 2024 за спожиту Військовою частиною НОМЕР_1 електричну енергію.

Доказів сплати заборгованості перед позивачем за спожиту електричну енергію не надано. Отже, відповідач зобов`язання за договором не виконав, вартість спожитої Військовою частиною НОМЕР_1 електричної енергії позивачу не відшкодував.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача вартості відшкодування спожитої електроенергії в сумі 365450,84грн є правомірними, обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.129 ГПК України у разі задоволення позовних вимог судові витрати - судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ (84122, Донецька область, місто Слов`янськ, вулиця Поштова, будинок 20; ) на користь Фізичної особи-підприємця Склярова Олександра Олександровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість в сумі 365460,84грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 4385,53грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Згідно із статтею 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до статті 256 ГПК України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.12.2025.

Суддя Ю.В. Макарова