ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.12.2025 Справа № 908/2751/25

Господарський суд Донецької області у складі:

судді Лободи Т.О.

при секретарі судового засідання (помічник судді за дорученням) Яковенко К.І.,

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "Експрес-Аптека", м. Запоріжжя, код 31230479,

до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації

про стягнення збитків,

за участю представників сторін:

позивача Паська І.О.,

відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Експрес-Аптека" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про стягнення збитків у розмірі 104 210 383,64 грн, що еквівалентно 2 512 383,00 дол. США за офіційним курсом НБУ станом на 31.03.2025, завданих збройною агресією Російської Федерації.

Господарський суд Донецької області ухвалою від 04.09.2025 передав матеріали позовної заяви у справі № 908/2751/25 за територіальною підсудністю Господарському суду Донецької області.

22.09.2025 матеріали позовної заяви № 908/2751/25 надійшли до Господарського суду Донецької області, автоматизованим розподілом для розгляду справи призначено суддю Лободу Т.О.

29.09.2025 від позивача через систему "Електронний суд" надійшла уточнена позовна заява, з якої вбачається, що позивачем уточнено особу відповідача, а саме вказано відповідачем Російську Федерацію в особі Міністерства юстиції Російської Федерації.

Господарський суд Донецької області ухвалою від 30.09.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 908/2751/25, справу вирішив розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 21.10.2025 о 10:00 год, встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Господарський суд Донецької області ухвалою від 21.10.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, оголосив перерву в підготовчому засіданні до 05.11.2025 об 11:30 год.

04.11.2025 від позивача через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи повного тексту звіту про оцінку завданої шкоди від 07.05.2025.

Суд прийняв та долучив надані позивачем документи до матеріалів справи.

Господарський суд Донецької області ухвалою від 05.11.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, оголосив перерву в підготовчому засіданні до 12.11.2025 року об 11:30 год.

Господарський суд Донецької області ухвалою від 12.11.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, оголосив перерву в підготовчому засіданні до 26.11.2025 об 11:45 год.

Господарський суд Донецької області ухвалою від 26.11.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 22.12.2025 о 10:30 год.

19.12.2025 від позивача через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення до посольства РФ в Республіці Молдова перекладу ухвали суду від 26.11.2025 та позовної заяви.

Суд прийняв та долучив надані позивачем документи до матеріалів справи.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові, просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов чи будь-яких інших документів до суду не надавав.

Суд зазначає, що згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

За зверненням Мін`юсту Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресією Росії проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати у повному обсязі виконання українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану.

Згідно з листом Міністерства юстиції України "Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану" №25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022 з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами Російської Федерації на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права.

Крім того, у зв`язку з агресією з боку Росії та введенням воєнного стану Акціонерне товариство "Укрпошта" з 25.02.2022 припинило обмін міжнародними поштовими відправленнями та поштовими переказами з Російською Федерацією та Республікою Білорусь.

12.01.2023 Верховна Рада України прийняла Закон України "Про вихід з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності", яким постановила вийти з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, вчиненої в м. Києві 20 березня 1992 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року № 2889-XII (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №9, ст. 66), який набрав чинності 05.02.2023.

Отже, приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про неможливість звернення із судовим дорученням для вручення відповідачу судових документів у даній справі в порядку статті 367 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, відповідно до частини 4 статті 122 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Враховуючи викладене, про дату, час та місце проведення судового засідання відповідач був повідомлений шляхом публікації відповідного оголошення на офіційному сайті Господарського суду Донецької області.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем надіслано на електронні поштові адреси Міністерства юстиції РФ та посольства РФ у Республіці Молдова переклад позовної заяви та ухвали суду від 26.11.2025 на російську мову.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Всі процесуальні документи суду по справі № 908/2751/25 розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень України, відомості якого є офіційними та загальнодоступними.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач обізнаний про наявність даного спору та його розгляд в судовому порядку.

Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання та про необхідність вчинення ним дій процесуального характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, суд здійснив розгляд справи за відсутності відповідача.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника позивача, який приймав участь у судових засіданнях по даній справі, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Відповідачем у справі є держава Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.22 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.22 № 2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Наразі відповідними Указами Президента України строк дії режиму воєнного стану в Україні продовжено.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом статей 10, 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя в Україні в умовах воєнного стану має здійснюватися в повному обсязі, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Закону України "Про міжнародне приватне право", зокрема, пред`явлення позову до іноземної держави може бути допущено лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Закон України "Про міжнародне приватне право" встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів цієї держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави, зокрема, в якості відповідача.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14.04.22 "Про заяву Верховної Ради України "Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні", визнано геноцидом Українського народу дії Збройних сил, політичного і військового керівництва Росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, а також доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення Збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб.

Наведені дії РФ вчиняє з 2014 року та продовжує станом на момент ухвалення рішення суду. Отже, після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено РФ, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі в результаті збройної агресії РФ, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни.

Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду від 14.04.22 у справі № 308/9708/19 щодо судового імунітету Російської Федерації у справах про відшкодування шкоди, завданої державою-агресором, Верховний Суд дійшов висновку, що Російська Федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі-громадянину України.

У постановах від 18.05.22 у справах № 428/11673/19 та № 760/17232/20-ц Верховний Суд розширив правові висновки, згідно з якими підтримання юрисдикційного імунітету Російської Федерації позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004), що відображає звичаєве міжнародне право, держава не має права посилатися на судовий імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю та майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду.

Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд прийшов до висновку, що стаття 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004) підлягає застосуванню відповідно до звичаєвого міжнародного права як кодифікований звід звичаєвих норм міжнародного права.

Стаття 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004) відображає підставу для обмеження судового імунітету іноземної держави внаслідок завдання фізичної шкоди особі або збитків майну, так званий деліктний виняток (tort exсeption).

Умовами, необхідними для застосування "деліктного винятку", є: 1) принцип територіальності: місце дії/бездіяльності має бути на території держави суду; 2) присутність автора дії/бездіяльності на території держави суду в момент вчинення дії/бездіяльності (агента чи посадової особи іноземної держави); 3) дія/бездіяльність ймовірно може бути привласнена державі; 4) відповідальність за дії/бездіяльність передбачена положеннями законодавства держави суду; 5) завдання смерті, фізичної шкоди особі, збитків майну чи його втрата; 6) причинно-наслідковий зв`язок між діями/бездіяльністю і завданням смерті, фізичної шкоди особі або збитків майну чи його втратою.

Отже, Верховний Суд вважає, що у питанні застосування імунітету держави від юрисдикції відповідні норми не можна тлумачити абстрактно або у відриві від встановлених фактичних обставин справи. Необхідно повністю враховувати особливості та обставини кожної справи, а також фактори, що лежать в її основі. У цьому випадку йдеться про вимоги щодо відшкодування збитків за неправомірні дії, допущені Російською Федерацією при відсутності альтернативних засобів відшкодування збитків.

Незастосування судом юрисдикційного імунітету іноземної держави щодо невиплати відшкодування за серйозні порушення прав людини під час збройного конфлікту, допущені відповідальною державою, особливо за відсутності інших засобів відшкодування збитків, не є порушенням суверенних прав іншої держави (Окрема думка Судді Юсуфа до рішення Міжнародного Суду ООН (ICJ) у справі Jurisdictional Immunities of the State (ФРН проти Італії) від 03 лютого 2012 року, § 50). Навпаки, це сприяє кристалізації винятку з судового імунітету держав, заснованого на принципах, які покладені в основу прав людини і гуманітарного права, включаючи право на ефективний спосіб захисту порушеного права.

Враховуючи вищенаведені обставини, а також факт відсутності інших ефективних засобів судового захисту порушеного права позивача, Верховний Суд дійшов висновку, що судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на завдання збройними силами Російської Федерації шкоди майну позивача, що є винятком до судового імунітету держави відповідно до звичаєвого міжнародного права (справа № 760/17232/20-ц).

Суд зазначає, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України 24.02.2022, Україна розірвала дипломатичні відносини з Російською Федерацією, що унеможливлює із цієї дати направлення запитів до Посольства Російської Федерації в Україні щодо згоди РФ бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди, з огляду на припинення його роботи на території України.

Суд встановив, що звертаючись із позовом до Російської Федерації для правильного вирішення спору, позивач не потребує згоди компетентних органів держави Російської Федерації на розгляд справи в судах України або наявності міжнародної угоди між Україною та Російською Федерацією з цього питання.

Таким чином, суд дійшов висновку про застосування у цій справі "деліктного винятку", відповідно до якого будь-який спір, що виник на території країни щодо відшкодування шкоди, завданої майну або його втрати, з Російською Федерацією може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом.

Також суд зазначає, що оскільки в Україні введено воєнний стан у зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією РФ проти України, чим порушено її суверенітет, отримання згоди РФ бути відповідачем у цій справі наразі є недоречним.

Дана правова позиція суду також відображена у постановах Верховного Суду у справі № 796/165/18 від 25.01.19, № 308/9708/19 від 14.04.22 та № 760/17232/20-ц від 18.05.22.

Щодо притягнення до відповідальності саме Російської Федерації за дії, вчиненні її військовослужбовцями (належність відповідача).

Відповідно до частини 9 статті 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Окрім цього, ця ж стаття закріплює положення про те, що держава Україна всіма можливими засобами сприяє відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.

Крім того, згідно з пунктами 1, 3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року відповідальність у формі відшкодування збитків у випадку порушення правил і звичаїв ведення воєнних дій покладається саме на державу в цілому, як воюючу сторону. Відтак, стягнення відповідної шкоди також має здійснюватись із держави в цілому, за рахунок усіх наявних у неї активів, зокрема і майна підрозділів специфічного апарату держави, який реалізує її функції, в тому числі як державних органів, так і інших підприємств, організацій, установ, які реалізовують відповідні державні функції.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

За приписами пунктів 1, 3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року також передбачено, що договірні держави видають своїм сухопутним військам накази, які відповідають Положенню про закони і звичаї війни на суходолі. Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення, підлягає відповідальності у формі відшкодування збитків, якщо для цього є підстави. Вона є відповідальною за всі дії, вчинені особами, які входять до складу її збройних сил.

Таким чином, відповідно до наведених положень Цивільного кодексу України та наведеної Конвенції, за шкоду, спричинену порушенням законів і звичаїв війни, відповідальність несе воююча держава в цілому, незважаючи на те, який конкретно підрозділ її збройних сил заподіяв шкоду.

Тому, саме Російська Федерація як країна-терорист, що визнана такою переважною більшістю країн цивілізованого світу, є відповідальною за будь-яку шкоду, яка була завдана суб`єктам господарювання в результаті повномасштабної збройної агресії.

Відповідно до статей 4 та 45 Господарського процесуального кодексу України іноземна держава не може бути відповідачем у справі, яка розглядається за правилами господарського судочинства. Більше того, згідно частини 4 статті 56 ГПК України держава бере участь у справі лише через відповідний орган державної влади.

Держава може вступати у правовідносини лише через свої компетентні органи, необхідним є чітко визначити який саме державний орган цієї країни уповноважений виконувати представницьку функцію в іноземних судах.

Так, відповідно до указу президента РФ від 28.05.2018 року № 271 внесено в положення про Міністерство юстиції Російської Федерації, затверджене указом президента Російської Федерації від 13.10.2004 № 1313 "Питання Міністерства юстиції Російської Федерації" наступні зміни: а) пункт 1 доповнено підпунктом 5 наступного змісту: " 5) функції щодо забезпечення в межах своїх повноважень представництва і захисту інтересів Російської Федерації в судах іноземних держав і міжнародних судових (арбітражних) органах, включаючи Європейський Суд з прав людини і Суд Євразійського економічного розвитку".

За таких обставин, Міністерство юстиції Російської Федерації є тим компетентним органом, який уповноважений здійснювати повноваження щодо представництва і захисту інтересів Російської Федерації в межах цього спору.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, позивач правомірно обрав Міністерство юстиції Російської Федерації як належний орган, що представлятиме інтереси держави Російська Федерація в Господарському суді Донецької області.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватне підприємство "Експрес-Аптека" зареєстроване 16.11.2000; основним видом діяльності підприємства є роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах (код КВЕД 47.73). Допоміжними видами діяльності товариства є, зокрема, оптова торгівля фармацевтичними товарами (код КВЕД 46.46), інші вили роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (код КВЕД 47.19), роздрібна торгівля медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах (код КВЕД 47.74), роздрібна торгівля косметичними товарами та туалетними приналежностями в спеціалізованих магазинах (код КВЕД 47.75), роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах (код 47.78), інша діяльність у сфері охорони здоров`я (код 86.90), неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 46.90), виробництво фармацевтичних препаратів і матеріалів (код КВЕД 21.20), виробництво основних фармацевтичних продуктів (код КВЕД 21.10).

Позивач вказує, що здійснює свою господарську діяльність на ринку роздрібної торгівлі лікарськими засобами та виробами медичного призначення через мережу аптечних закладів, частина з яких розташовані на території Донецької області, зокрема в місті Маріуполі до початку бойових дій.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач орендував низку приміщень у м. Маріуполі Донецької області.

Так, відповідно до п. 1.1 Договору оренди майна № 06/20 від 28.02.2020, укладеного між ТОВ "Ювіс" (орендодавець) та ПП "Експрес-Аптека" (орендар), орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення площею 140,7 кв.м на першому поверху будинку ( Літера А-5.) інше майно згідно акту прийому-передачі за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Металургів, будинок 213. Приміщення передається в оренду для розміщення та роботи аптечного закладу (п. 1.2 Договору). Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє 1093 календарних дні (п. 6.1 Договору).

28.02.2020 на підставі Акту прийому-передачі майна згідно з Договором оренди майна №06/20 орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 140,7 кв.м на першому поверху будинку (Літера А-5) інше майно згідно акту прийому-передачі за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Металургів, будинок 213, загальною площею 140,7 кв.м, згідно з Додатком №1, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 1.1 Договору оренди нежилого приміщення № 1/2020-11/3 від 10.12.2020, укладеного між ФОП Безбородовим А.П. (орендодавець) та ПП "Експрес-Аптека" (орендар), цим Договором регулюються правовідносини пов`язані із передачею орендодавцем орендареві у строкове платне користування частину наступного нежилого приміщення (надалі іменується "приміщення"), розташованого за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Миру, будинок 71/41, приміщення 58, розміщене на першому поверсі, загальною площею 57,9 кв.м. Мета оренди - робота аптечного закладу, здавання в суборенду (п. 1.3 Договору). Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом 1093 календарних дня. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення Договору за один місяць до закінчення строку дії Договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, що передбачені Договором (п. 4.1 Договору).

01.01.2021 на підставі Акту прийому-передачі нежилого приміщення в оренду згідно з Договором № 1/2020-11/3 оренди нежилого приміщення від 10.12.2020 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежиле приміщення, що розташоване за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Миру, будинок 71/41, приміщення 58, розміщене на першому поверсі загальна площа: 57,9 кв.м., згідно з Додатком №1, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 1.1 Договору оренди нежилого приміщення № 1/2019-03/3 від 15.04.2019, укладеного між ФОП Селівановою О.М. (орендодавець) та ПП "Експрес-Аптека" (орендар), цим Договором регулюються правовідносини пов`язані із передачею орендодавцем орендареві у строкове платне користування частину наступного нежилого приміщення (надалі іменується "приміщення"), розташованого за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Пилипа Орлика, 112, прим. 1, розміщене на першому поверсі. Мета оренди - робота аптечного закладу, здавання в суборенду (п. 1.3 Договору). Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом 1093 календарних дня. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення Договору за один місяць до закінчення строку дії Договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, що передбачені Договором (п. 4.1 Договору).

15.04.2019 на підставі Акту прийому-передачі нежилого приміщення в оренду згідно з Договором № 1/2019-03/3 оренди нежилого приміщення від 15.04.2019 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежиле приміщення, що розташоване за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Пилипа Орлика, 112, прим. 1, розміщене на першому поверсі, згідно з Додатком №1, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 1.1 Договору оренди нежилого приміщення № 1/2019-07/3 від 29.07.2019, укладеного між ФОП Селівановою О.М. (орендодавець) та ПП "Експрес-Аптека" (орендар), цим Договором регулюються правовідносини пов`язані із передачею орендодавцем орендареві у строкове платне користування частину наступного нежилого приміщення (надалі іменується "приміщення"), розташованого за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Будівельників, 92, прим. 3, розміщене на першому поверсі, загальною площею 89,9 кв.м. Мета оренди - робота аптечного закладу, здавання в суборенду (п. 1.3 Договору). Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом 1093 календарних дня. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення Договору за один місяць до закінчення строку дії Договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, що передбачені Договором (п. 4.1 Договору).

29.07.2019 на підставі Акту прийому-передачі нежилого приміщення в оренду згідно з Договором № 1/2019-07/3 оренди нежилого приміщення орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежиле приміщення, що розташоване за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Будівельників, 92, прим. 3, розміщене на першому поверсі, загальною площею 89,9 кв.м, згідно з Додатком №1, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 1.1 Договору суборенди нерухомого майна № 75920 від 06.06.2019, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ - маркет" (орендодавець) та ПП "Експрес-Аптека" (суборендар), за цим Договором орендодавець передає, а суборендар приймає у тимчасове сплатне володіння та користування наступне нерухоме майно: нежитлове приміщення загальною площею 62,9 кв.м, розташоване за адресою: м. Маріуполь, бул. Шевченка, 258, прим. 133 (надалі "Майно"). Майно передається у суборенду з метою здійснення суборендарем законної підприємницької діяльності, що передбачена його реєстраційними документами (п. 1.4 Договору). Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє протягом 732 днів до 06.06.2021 включно (п. 9.1 Договору).

10.06.2019 на підставі Акту №1 приймання-передачі до договору суборенди нерухомого майна №75920 від 06.06.2019 орендодавець передав, а суборендар прийняв у тимчасове оплатне володіння та користування наступне нерухоме майно: нежитлове приміщення загальною площею 62.9 кв.м, розташоване за адресою: м. Маріуполь, бул. Шевченка, 258, прим.133.

Відповідно до п. 1.1 Договору оренди (найму) нежилого приміщення № 1/2017-04/3 від 05.04.2017, укладеного між ФОП Зеленковою А.М. (орендодавець) та ПП "Експрес-Аптека" (орендар), орендодавець надає, а орендар приймає у платне строкове користування (в оренду) нежитлові приміщення №1, 2 загальною площею 88,5 кв.м (далі за текстом "Приміщення"), що розташовані на 1 (першому) поверсі будівлі за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вулиця Бахчиванджи, будинок 22/89. Мета оренди приміщення надається в оренду для розміщення аптечного закладу (п. 1.7 Договору). Строк цього Договору діє з 05 квітня 2017 року по 31 березня 2020 року включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення Договору за один місяць до закінчення строку дії Договору він вважається продовженим на такий саме строк і на тих самих умовах, що передбачені цим Договором (п. 10.3 Договору).

17.04.2017 на підставі Акту прийому-передачі нежилого приміщення в оренду згідно Договору оренди нежилого приміщення № 1/2017-04/3 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежиле приміщення, що розташоване за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Бахчиванджи, будинок 22/89, загальною площею 89,5 кв.м, зазначене у Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 1.1 Договору оренди нежилого приміщення № 1/2017-11/3 від 24.11.2017, укладеного між ТОВ "Сиваш Транзит" (орендодавець) та ПП "Експрес-Аптека" (орендар), цим Договором регулюються правовідносини пов`язані із передачею орендодавцем орендареві у строкове платне користування частину наступного нежилого приміщення (надалі іменується "приміщення"), розташованого за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, бульвар Меотиди, буд.40/41, прим. 69, розміщене на першому поверсі. Мета оренди - робота аптечного закладу, здавання в суборенду (п. 1.3 Договору). Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом 1093 календарних дня. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення Договору за один місяць до закінчення строку дії Договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, що передбачені Договором (п. 4.1 Договору).

Відповідно до п. 1.1 Договору суборенди нежилого приміщення № 2/2017-09/3 від 05.09.2017, укладеного між ФОП Чікіною С.М. та ПП "Експрес-Аптека", цим Договором регулюються правовідносини пов`язані із передачею орендарем суборендареві у строкове платне користування частину наступного нежилого приміщення (надалі іменується "приміщення"), розташованого за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Київська, 58а, розміщене на першому поверсі, загальною площею 129,9 кв.м. Мета суборенди - робота аптечного закладу (п. 1.2 Договору). Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом 1093 календарних дня (п. 4.1 Договору).

01.10.2017 на підставі Акту прийому-передачі нежитлового приміщення в суборенду згідно з Договором суборенди нежилого приміщення № 1/2017-09/3 від 05.09.2017 орендар передав, а суборендар прийняв в оренду нежиле приміщення, що розташоване за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Київська, 58а, розміщене на першому поверсі, загальною площею 129,9 кв.м, зазначене у Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 1.1 Договору оренди нежилого приміщення № 1/2019-03/3 від 01.03.2019, укладеного між ФОП Власовою Н.Ю. (орендодавець) та ПП "Експрес-Аптека" (орендар), цим Договором регулюються правовідносини пов`язані із передачею орендодавцем орендареві у строкове платне користування частину наступного нежилого приміщення (надалі іменується "приміщення"), розташованого за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Металургів, будинок 176, приміщення 1, 2, розміщене на першому поверсі, загальною площею 100,2 кв.м. Мета оренди - робота аптечного закладу, здавання в суборенду (п. 1.3 Договору). Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом 1093 календарних дня. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення Договору за один місяць до закінчення строку дії Договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, що передбачені Договором (п. 4.1 Договору).

31.03.2019 на підставі Акту прийому-передачі нежилого приміщення в оренду згідно Договору оренди нежилого приміщення № 1/2019-03/3 від 01.03.2019 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежиле приміщення, що розташоване за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Металургів, будинок 176, приміщення 1, 2, розміщене на першому поверсі, загальною площею 100,2 кв.м.

Відповідно до п. 1.1 Договору оренди нежитлового приміщення № 1/2020-03/3 від 02.03.2020, укладеного між ФОП Остапчуком М.І. (орендодавець) та ПП "Експрес-Аптека" (орендар), цим Договором регулюються правовідносини пов`язані із передачею орендодавцем орендареві у строкове платне користування частину наступного нежилого приміщення (надалі іменується "приміщення"), розташованого за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Нікопольський, будинок 141 приміщення 88, розміщене на першому поверсі, загальною площею 166,60 кв.м. Мета оренди - робота аптечного закладу, здавання в суборенду (п. 1.3 Договору). Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом 1093 календарних днів. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення Договору за один місяць до закінчення строку дії Договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, що передбачені Договором (п. 4.1 Договору).

02.03.2020 на підставі Акту прийому-передачі нежитлового приміщення в оренду згідно Договору оренди нежитлового приміщення № 1/2020-03/3 від 02.03.2020 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Нікопольський, будинок 141 приміщення 88, розміщене на першому поверсі, загальною площею 166,60 кв.м.

Відповідно до п. 1.1 Договору оренди нежилого приміщення № 1/2019-03/3 від 15.03.2019, укладеного між ФОП Хавалиць С.О. (орендодавець) та ПП "Експрес-Аптека" (орендар), цим Договором регулюються правовідносини пов`язані із передачею орендодавцем орендареві у строкове платне користування частину наступного нежилого приміщення (надалі іменується "приміщення"), розташованого за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Троїцька, будинок 44 прим.129, а саме його частина А3-1, розміщене на першому поверсі, загальною площею 94,4 кв.м. Мета оренди - робота аптечного закладу (п. 1.3 Договору). Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом 1093 календарних дня в строк по 13.03.2022. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення Договору за один місяць до закінчення строку дії Договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, що передбачені Договором (п. 4.1 Договору).

15.03.2019 на підставі Акту прийому-передачі нежилого приміщення в оренду згідно Договору оренди нежилого приміщення № 1/2019-03/3 від 15.03.2019 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежиле приміщення, що розташоване за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Троїцька, будинок 44 прим.129, а саме його частина А3-1, розміщене на першому поверсі, загальною площею 94,4 кв.м.

Відповідно до п. 1.1 Договору суборенди нежилого приміщення № 2/2017-06/3 від 01.06.2017, укладеного між ФОП Бігановою Крістіне (орендар) та ПП "Експрес-Аптека" (суборендар), цим Договором регулюються правовідносини пов`язані із передачею орендарем суборендареві у строкове платне користування частину наступного нежилого приміщення (надалі іменується "приміщення"), розташованого за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Троїцька, буд. 44 (стара адреса м. Маріуполь, вул. 50 років СРСР, буд. 44), розміщене на першому поверсі, загальною площею 74 кв.м. Мета суборенди - робота аптечного закладу (п. 1.2 Договору). Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом 1093 календарних дня в строк по 28.05.2020. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення Договору за один місяць до закінчення строку дії Договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, що передбачені Договором (п. 4.1 Договору).

Відповідно до п. 1.1 Договору оренди нежилого приміщення № 1/2017-07/3 від 01.07.2017, укладеного між ФОП Кочнєвим І.О. (орендодавець) та ПП "Експрес-Аптека" (орендар), цим Договором регулюються правовідносини пов`язані із передачею орендодавцем орендареві у строкове платне користування наступного нежилого приміщення (надалі іменується "приміщення"), розташованого за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Металургів, буд. 77, прим. 129, розміщене на першому поверсі. Мета оренди - робота аптечного закладу, здавання в суборенду (п. 1.3 Договору). Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє по 25.06.2020. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення Договору за один місяць до закінчення строку дії Договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, що передбачені Договором (п. 4.1 Договору).

01.07.2017 на підставі Акту прийому-передачі нежилого приміщення в оренду згідно Договору оренди нежилого приміщення № 1/2017-07/3 від 01.07.2017 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежиле приміщення, що розташоване за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Металургів, буд. 77, прим. 129, розміщене на першому поверсі.

Відповідно до п. 1.1 Договору суборенди нежитлового приміщення № 2/2019-12/3 від 28.12.2019, укладеного між ФОП Репецькою Ю.М. (орендар) та ПП "Експрес-Аптека" (суборендар), орендар передає, а суборендар приймає у термінове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 202,3 кв.м., що знаходиться в Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Перемоги, 113, прим. 1, розміщене на першому поверсі. Мета суборенди розміщення аптечного закладу або здавання в суборенду іншим особам, які мають право на зайняття господарською діяльністю (п. 1.3 Договору). Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом 2 років та 10 місяців. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення Договору за один місяць до закінчення строку дії Договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, що передбачені Договором (п. 9.2 Договору).

01.01.2020 на підставі Акту прийому-передачі нежитлового приміщення в суборенду згідно з Договором суборенди нежилого приміщення № 2/2019-12/3 від 28.12.2019 орендар передав, а суборендар прийняв в строкове платне користування нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Перемоги, 113, прим. 1, загальною площею 202,3 кв.м., згідно з Додатком №1, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 1.1 Договору суборенди нерухомого майна № 2/2021-06/3 від 09.06.2021, укладеного між ТОВ "Рентсел Центр" (Орендар) та ПП "Експрес-Аптека" (суборендар), в порядку та на умовах визначених цим Договором, Орендар передає, а Суборендар приймає в строкове платне користування, відповідно до цільового призначення, окреме індивідуально визначене майно - частину нежитлового приміщення на "1" поверсі Комплексу площею 99,6 кв.м., яке розташоване за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вулиця Ушакова, будинок 10 (далі за текстом "Об`єкт суборенди"). Цільове призначення Об`єкту суборенди - розміщення та робота аптечного закладу (п. 2.1 Договору). Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє по 31.07.2023 включно (п. 10.1 Договору).

09.06.2021 на підставі Акту прийому-передачі нерухомого майна в суборенду згідно з Договором суборенди нерухомого майна № 2/2021-06/3 від 09.06.2021 орендар передав, а суборендар прийняв в строкове платне користування нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вулиця Ушакова, будинок 10, загальною площею 99,6 кв.м, згідно з Додатком №1, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 1.1 Договору суборенди нежилого приміщення № 2/2019-07/3 від 01.07.2019, укладеного між ФОП Біятовою І.Л. (орендар) та ПП "Експрес-Аптека" (суборендар), цим Договором регулюються правовідносини пов`язані із передачею Орендарем Суборендареві у строкове платне користування наступного нежилого приміщення (надалі іменується "приміщення"), розташованого за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Латишева, будинок 25, приміщення 105, загальною площею приміщення: 124,6 кв.м., що зазначено у Додатку №1 до цього Договору. Мета суборенди робота аптечного закладу, здавання в суборенду (п. 1.3 Договору). Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом 1093 календарних дня (п. 4.1 Договору).

На підставі Акту прийому-передачі нежилого приміщення в суборенду згідно з Договором суборенди нежилого приміщення № 2/2019-07/3 від 01.07.2019 орендар передав, а суборендар прийняв в суборенду нежие приміщення, що розташоване за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Латишева, будинок 25, приміщення 105, загальною площею приміщення: 124,6 кв.м, зазначене у Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 1.1 Договору суборенди нерухомого майна № 2 від 20.10.2021, укладеного між ППКФ "Геліос" (Орендар) та ПП "Експрес-Аптека" (суборендар), в порядку та на умовах визначених цим Договором, Орендар передає, а Суборендар приймає в строкове платне користування, відповідно до цільового призначення, окреме індивідуально визначене майно - частину нежитлового приміщення на "1" поверсі торговельного центру, площею 55,1 кв.м., яке розташоване за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вулиця Маміна-Сибіряка, будинок 41а (далі за текстом "Об`єкт суборенди"). Цільове призначення Об`єкту суборенди - розміщення та робота аптечного закладу (п. 2.1 Договору). Цей Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє по 31.12.2022 (п. 10.1 Договору).

20.10.2021 на підставі Акту прийому-передачі нежитлового приміщення в суборенду згідно з Договором суборенди нерухомого майна № 2 від 20.10.2021 орендар передав, а суборендар прийняв в суборенду нежитлове приміщення, площею 55,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вулиця Маміна-Сибіряка, будинок 41а.

Відповідно до п. 1.1 Договору оренди нежилого приміщення № 1/2021-04/3 від 01.04.2021, укладеного між ФОП Башкатовим О.В. (орендодавець 1), ФОП Леоновим О.Ю. (орендодавець 2) та ПП "Експрес-Аптека" (орендар), цим Договором регулюються правовідносини пов`язані із передачею орендодавцями орендареві у строкове платне користування наступного нежилого приміщення (надалі іменується "приміщення"), розташованого за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Миру, буд. 62, розміщене на першому поверсі. Мета оренди - робота аптечного закладу (п. 1.3 Договору). Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом 1093 календарних днів (п. 4.1 Договору).

01.04.2021 на підставі Акту прийому-передачі нежилого приміщення в оренду згідно з Договором оренди нежитлового приміщення № 1/2021-04/3 від 01.04.2021 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Миру, буд. 62, розміщене на першому поверсі, загальною площею 135,8 кв.м., згідно з Додатком 1, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 1.1 Договору оренди нежилого приміщення № 1/2021-05/3 від 01.05.2021, укладеного між ФОП Башкатовим О.В. (орендодавець 1), ФОП Леоновим О.Ю. (орендодавець 2) та ПП "Експрес-Аптека" (орендар), цим Договором регулюються правовідносини пов`язані із передачею орендодавцями орендареві у строкове платне користування частину наступного нежилого приміщення (надалі іменується "приміщення"), розташованого за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Миру, буд. 90, прим. 3, розміщене на першому поверсі, загальною площею 52,9 кв.в. Мета оренди - робота аптечного закладу (п. 1.3 Договору). Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом 1092 календарних днів (п. 4.1 Договору).

08.05.2021 на підставі Акту прийому-передачі нежилого приміщення в оренду згідно з Договором оренди нежилого приміщення № 1/2021-05/3 від 01.05.2021 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Миру, буд. 90, прим. 3, розміщене на першому поверсі, загальною площею 52,9 кв.м., згідно з Додатком 1, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 1.1 Договору суборенди нерухомого майна № 2/2020-12/3 від 24.12.2020, укладеного між ТОВ "Сіда.Груп" (Орендар) та ПП "Експрес-Аптека" (суборендар), в порядку та на умовах визначених цим Договором, Орендар передає, а Суборендар приймає в строкове платне користування, відповідно до цільового призначення, окреме індивідуально визначене майно - частину нежитлового приміщення площею 83,85 кв.м., яке розташоване за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вулиця Київська, будинок 33 (далі за текстом "Об`єкт суборенди"). Цільове призначення Об`єкту суборенди - розміщення та робота аптечного закладу (п. 2.1 Договору). Цей Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє по 01.12.2023 включно (п. 10.1 Договору).

30.12.2020 на підставі Акту прийому-передачі нерухомого майна в суборенду згідно з Договором суборенди нерухомого майна № 2/2020-12/3 від 24.12.2020 орендар передав, а суборендар прийняв в суборенду нежитлове приміщення, площею 83,85 кв.м., що знаходиться за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вулиця Київська, буд. 33, згідно з Додатком № 1, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 1.1 Договору оренди нежитлового приміщення № 1/2021-01/3 від 01.01.2021, укладеного між ФОП Тараман Л.С. (орендодавець) та ПП "Експрес-Аптека" (орендар), цим Договором регулюються правовідносини пов`язані із передачею орендодавцем орендареві у строкове платне користування частину наступного нежилого приміщення (надалі іменується "приміщення"), розташованого за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Карпінського, 68б, загальною площею 80,4 кв.в. Мета оренди - робота аптечного закладу (п. 1.3 Договору). Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом 1093 календарних днів (п. 4.1 Договору).

01.01.2021 на підставі Акту прийому-передачі нежитлового приміщення в оренду згідно з Договором оренди нежитлового приміщення № 1/2021-01/3 від 01.01.2021 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежиле приміщення, що розташоване за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Карпінського, 68б, загальною площею 80,4 кв.м., згідно з Додатком 1, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 1.1 Договору оренди нежитлового приміщення № 1/2021-08/3 від 02.08.2021, укладеного між ТОВ "Фірма Інта" (орендодавець) та ПП "Експрес-Аптека" (орендар), цим Договором регулюються правовідносини пов`язані із передачею орендодавцем орендареві у строкове платне користування наступного нежилого приміщення (надалі іменується "приміщення"), розташованого за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Металургів, будинок 64, розташоване на 1 першому поверсі, загальною площею 53,8 кв.в. Мета оренди - робота аптечного закладу (п. 1.3 Договору). Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом 1093 календарних днів, а саме по 02.07.2024 (п. 4.1 Договору).

02.08.2021 на підставі Акту прийому-передачі нежитлового приміщення в оренду згідно з Договором оренди нежитлового приміщення від 02.08.2021 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Металургів, будинок 64, розміщене на першому поверсі, загальною площею 53,8 кв.в.

Відповідно до п. 1.1 Договору суборенди № ІСГ-7/1214 від 15.11.2021, укладеного між ТОВ "Іст Солюшн Груп" (орендар) та ПП "Експрес-Аптека" (суборендар), Орендар передає, а Суборендар приймає у тимчасове платне користування Об`єкт суборенди (лот № 7.1.13(1) частина нежитлового приміщення, розташованого в торговельному комплексі за адресою: місто Маріуполь, проспект Перемоги, будинок 21, право власності на яке належить ТОВ "Мадера Девелопмент"; внесено в базу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3), розташований у Торговельному комплексі. Місцезнаходження Об`єкту суборенди у Торговельному комплексі визначено у Поверховому плані, що є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1). Об`єкт суборенди передається Суборендарю у тимчасове платне користування з метою здійснення Суборендарем господарської діяльності з розміщення та роботи аптечного закладу ("Аптека Копійка") (надалі - «Цільове призначення») (п. 1.2 Договору). Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 30 вересня 2023 року (включно) (п. 3.1 Договору).

Відповідно до п. 1.1 Договору суборенди № 0302 від 19.01.2022, укладеного між ФОП Макаровою Г.М. (Орендар) та ПП "Експрес-Аптека" (суборендар), цим договором регулюються правовідносини пов`язані із передачею Орендарем нежитлового приміщення (далі за текстом "Приміщення або Об`єкт суборенди"), Суборендареві у строкове безоплатне користування для подальшого використання у господарської діяльності та здаванням в суборенду. Орендар передає, а Суборендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення площею - 126,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Металургів, будинок 60а, приміщення 3, перший поверх (п. 1.2 Договору). Цільове призначення Об`єкту суборенди - для здійснення господарської діяльності (аптека та склад) (п. 2.1 Договору). Строк дії договору встановлюється з дня його підписання Сторонами та складає 2 роки 11 місяців (п. 5.1 Договору).

20.01.2021 на підставі Акту прийому-передачі нежитлового приміщення в суборенду згідно з Договором суборенди № 0302 від 20.01.2021 орендар передав, а суборендар прийняв в строкове платне користування нежитлове приміщення, площею 126,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Металургів, будинок 60а, приміщення 3, на першому поверсі.

Відповідно до п. 1.1 Договору суборенди нежилого приміщення № 2/2019-05/3 від 05.06.2019, укладеного між ФОП Ждановою Ж.М. (орендар) та ПП "Експрес-Аптека" (суборендар), цим Договором регулюються правовідносини пов`язані із передачею Орендарем Суборендареві у строкове платне користування наступного нежилого приміщення (надалі іменується "приміщення"), розташованого за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, бульвар Шевченка, будинок 295а, розміщене на першому поверсі, загальною площею приміщення: 58.6 кв.м., зазначене у Додатку №1 до цього Договору. Мета суборенди робота аптечного закладу, здавання в суборенду (п. 1.3 Договору). Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом 1093 календарних дня. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення Договору за один місяць до закінчення строку дії Договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, що передбачені Договором (п. 4.1 Договору).

05.06.2019 на підставі Акту прийому-передачі нежилого приміщення в суборенду згідно з Договором суборенди нежилого приміщення № 2/2019-05/3 від 05.06.2019 орендар передав, а суборендар прийняв в суборенду нежиле приміщення, що розташоване за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, бульвар Шевченка, будинок 295а, розміщене на першому поверсі, загальною площею приміщення: 58,6 кв.м., зазначене у Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 1.1 Договору суборенди нежилого приміщення № 2/2019-07/3 від 29.07.2019, укладеного між ТОВ "ФБС. Маркет" (орендар) та ПП "Експрес-Аптека" (суборендар), цим Договором регулюються правовідносини пов`язані із передачею Орендарем Суборендареві у строкове платне користування частину наступного нежилого приміщення (надалі іменується "приміщення"), розташованого за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Будівельників, 166, прим. 133а, 132, розміщене на першому поверсі, загальною площею приміщення: 102,0 кв.м., зазначене у Додатку №1 до цього Договору. Мета суборенди робота аптечного закладу, здавання в суборенду (п. 1.3 Договору). Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом 2 років 11 місяців. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення Договору за один місяць до закінчення строку дії Договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, що передбачені Договором (п. 4.1 Договору).

29.07.2019 на підставі Акту прийому-передачі нежилого приміщення в суборенду згідно з Договором суборенди нежилого приміщення № 2/2019-07/3 від 29.07.2019 орендар передав, а суборендар прийняв в суборенду нежиле приміщення, що розташоване за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Будівельників, 166, прим. 133а, 132, розміщене на першому поверсі, загальною площею приміщення: 102,0 кв.м., зазначене у Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Наразі відповідно Указу Президента України від 20 жовтня 2025 року № 793/2025 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 5 листопада 2025 року строком на 90 діб.

З 24.02.2022 на території України, в тому числі на території Донецької області, розпочались інтенсивні бойові дії, частину територій України було окуповано.

Як зазначає позивач, через вказані обставини ПП "Експрес-Аптека" було втрачено контроль за всіма аптечними закладами, розташованими в м. Маріуполі, через що понесено матеріальні збитки, які складаються з вартості товарно-матеріальних цінностей, основних засобів, обладнання, оргтехніки, меблів, зовнішніх та внутрішніх рекламних конструкцій, оздоблення приміщень, ремонтних робіт (які були зроблені на початку воєнних дій).

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025, вся територія Маріупольського району Донецької області за винятком с. Заїченко, с. Пікузи (в т.ч. місто Маріуполь) включена до переліку тимчасово окупованих територій Російською Федерацією територій України, дата початку тимчасової окупації - 05.03.2022.

Позивач звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення через збройну агресію РФ за фактом знищення та/або незаконного захоплення приміщень мережі аптек разом із майном та товарно-матеріальними цінностями.

Як вбачається з листа Слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) Головного управління СБУ в Донецькій та Луганській областях вих. №78/2/13-3179/45ит від 28.06.2023 за результатом звернень позивача здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000023, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 438 Кримінального кодексу України.

Отже, в результаті збройної агресії РФ проти України ПП "Експрес-Аптека" перестало володіти, користуватись і розпоряджатись на власний розсуд належним йому майном, яке перебувало в орендованих приміщеннях аптечних закладів у м. Маріуполі.

Позивач вважає, що своїми діями відповідач завдав матеріальної шкоди у вигляді вартості втраченого майна.

З метою встановлення розміру реальних збитків від втрати майна, що належить ПП "Експрес-Аптека", спричиненою позивачу внаслідок збройної агресії РФ, позивач замовив звіт про оцінку збитків у суб`єкта оціночної діяльності ФОП Щербакова О.В. (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 191/2024 від 02.05.2024, виданий Фондом державного майна України, термін дії протягом трьох років з дати його реєстрації). Об`єкт оцінки майно (товар, основні засоби) в приміщеннях 26 аптек, розташованих у м. Маріуполі Донецької області.

Згідно з Висновком про вартість об`єкту оцінки ринкова вартість об`єкту оцінки склала 104 210 383,64 грн (без ПДВ), або 2 512 383,00 доларів США.

Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 9 ст. 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприяє відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 320 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦК України свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Частинами 1, 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до положень частин першої та третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України збитками зокрема є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом статті 22 ЦК України під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом зазначеної статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі. Мова йде про реальну шкоду.

Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення).

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами ЦК України відповідальність настає незалежно від вини.

Тому, обов`язковою умовою притягнення відповідача до відповідальності за завдану шкоду є встановлення протиправності його дій відповідно до положень застосованого матеріального закону.

Відповідно до Конституції України Україна є суверенна і незалежна. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

У пункті 4 частини першої статті 2 Статуту ООН закріплено принцип, згідно з яким всі члени Організації Об`єднаних Націй утримуються у їх міжнародних відносинах від загрози силою чи її застосування як проти територіальної недоторканності чи політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Згідно до статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Визначення агресії" від 14.12.1974 як акт агресії кваліфікується, зокрема, вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення чи нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави чи її частини, а також бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави.

Меморандумом про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, відповідно до пункту 2 якого Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки держави учасниці, підтвердили зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і гарантували, що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй.

Як вже зазначив суд, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введений воєнний стан в Україні з 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 01.03.2022 № A/ES-11/L.1 визнано акт агресії відповідача проти України в порушення пункту 4 статті 2 статуту ООН та звернено до Росії вимогу негайно припинити застосування сили по відношенню до України та вивести збройні формування відповідача з України.

Наказом Міжнародного суду справедливості ООН від 16.03.2022 №182 зобов`язано відповідача негайно припинити військові дії, які вона розпочала 24.02.2022 на території України.

Відповідно до постанови Верховної Ради України № 2188-IX від 14.04.2022 схвалено Заяву Верховної Ради України "Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні", якою Верховна Рада України визнає дії, вчинені Збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії Російської Федерації проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу.

Преамбулою Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" встановлено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

До того ж, приписами ч. 2 ст. 46 IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додаток до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі (дата підписання: 18.10.1907, дата набрання чинності для України: 24.08.1991) закріплено, що приватна власність не підлягає конфіскації на окупованій території.

За таких обставин, в силу положень національного законодавства України та міжнародних договорів, як частини українського національного законодавства, дії відповідача за своєю суттю є актом збройної агресії по відношенню до України. Відтак, будь-які дії відповідача з метою реалізації такої агресії є протиправними, у тому числі протиправним є і окупація території України; знищення, привласнення, конфіскація (експропріація) або викрадення майна (в тому числі і майна позивача) на окупованих територіях, здійснені в рамках реалізації акту агресії відповідачем.

Відповідно до статті 25 Положення про закони і звичаї війни на суходолі (Додаток до Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі) забороняється будь-яким способом атакувати чи бомбардувати незахищені міста, селища, житлові будинки чи споруди.

Згідно до пунктів 1, 3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року договірні держави видають своїм сухопутним військам накази, які відповідають Положенню про закони і звичаї війни на суходолі. Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення, підлягає відповідальності у формі відшкодування збитків, якщо для цього є підстави. Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення є відповідальною за всі дії, вчинені особами, які входять до складу її збройних сил.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 210/4458/15-ц, від 30 січня 2020 року у справі 287/167/18-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 серпня 2017 року у справі №761/9437/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії Російської Федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.

Щодо вини, як складового елемента цивільного правопорушення, законодавством України не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

В контексті зазначеного, саме відповідач повинен доводити відсутність своєї вини у спірних правовідносинах. Близький за змістом висновок викладений Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21 квітня 2021 року у справі №648/2035/17, постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 686/10520/15-ц.

Як встановив суд, майно (товар, основні засоби) в орендованих приміщеннях аптек, розташованих у м. Маріуполі Донецької області, належить позивачу на праві приватної власності. Позивач повідомив про те, що аптеки самостійно вели свій облік, при цьому у підприємства є загальний облік в електронному вигляді по всім об"єктам, що дозволило ідентифікувати майно, яке перебувало в кожній аптеці, та надати відповідні документи для проведення оцінки збитків від втрати такого майна. Вказане майно є цивільним об`єктом, яке не використовувалося у військових цілях відповідно до міжнародного законодавства.

Саме внаслідок бойових дій, спричинених збройною агресією Російської Федерації, позивачу було завдано збитків.

При цьому, позивач втратив контроль над своїми активами всупереч законам і звичаям війни, а отже, відповідач несе повну відповідальність за наслідки тимчасової окупації, у тому числі і за шкоду, заподіяну майну позивача.

Протиправність дій відповідача в тому числі є загальновідомим фактом, підтверджується, зокрема, Витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань (номер кримінального провадження 0000023), про який вказано вище.

Конституційний Суд України, у своєму рішенні від 11 листопада 2004 року № 16-рп/2004 наголошує, що Конституція України прямо встановлює заборону протиправного позбавлення власника права власності (частина четверта статті 41). Непорушність цього права означає передусім невтручання будь-кого у здійснення власником своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження майном, заборону будь-яких порушень прав власника щодо його майна всупереч інтересам власника та його волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" за підприємствами, установами, організаціями зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо воно набуте відповідно до законів України.

Проте, матеріали справи свідчать про повну втрату позивачем контролю над своїм майном та встановлення відповідачем контролю над майном позивача з подальшим його викраденням, пошкодженням та/або знищенням.

З огляду на викладене, позивач: не панує над своїм майном, не утримує його, не використовує чи експлуатує його, не отримує від нього корисні властивості (доходи), не здійснює з ним господарську діяльність і так само не може здійснювати вказані правомочності користування та володіння цим майном всупереч власній волі та з вини відповідача; позбавлений можливості вільно, на власний розсуд розпорядитись майном, в тому числі, продати його за справедливу ринкову ціну чи передати таке майно кредиторам в рахунок виконання зобов`язань; повністю позбавлений можливості користування та розпорядження майном на практиці.

Метою набуття, здійснення, зміни та припинення суб`єктивного цивільного права власності завжди є задоволення певного індивідуального інтересу учасника цивільних відносин. Саме у зв`язку з цим інтерес визначений як окремий об`єкт захисту поряд із цивільним правом у статтях 15, 16 ЦК України.

Відтак, внаслідок вказаних вище протиправних дій відповідача право власності на майно втратило всі корисні властивості засобу для задоволення зазначених інтересів позивача.

З огляду на те, що позивач за законодавством України лишається власником свого майна, відповідач протиправно позбавив позивача права власності на таке майно, що є порушенням відповідачем прав позивача, передбачених ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 320, ч. 1 ст. 321 ЦК України, а також ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Протоколу № 1 містить три окремі правила. Перше правило, викладене в першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном. Друге правило, яке міститься у другому реченні першого абзацу, стосується лише позбавлення "власності" та підпорядковує цей процес певним умовам. Третє правило, викладене у другому абзаці, визнає, що Договірні держави мають право, серед іншого, контролювати використання майна відповідно до загальних інтересів ("Спорронг і Льоннрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), 1982; Iatridis v. Greece, 1999; J.A. Pye (Oxford) Ltdand J.A. Pye (Oxford) Land Ltd v. The United Kingdom [ВП], 2007; Anheuser-Busch Inc. v. Portugal, 2007; Alisic and Others v. Bosnia and Herzegovina, Croatia, Serbia, Slovenia and the Former Yugoslav Republic of Macedonia; "Іммобіліаре Саффі проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy), 1999; Broniowski v. Poland; і "Вістінс і Перепйолькінс проти Латвії" (Vistins and Perepjolkins v. Latvia)). Ці три норми не "окремі" в сенсі того, що вони не пов`язані між собою: друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, і тому їх слід тлумачити у світлі загального принципу, проголошеного в першому правилі ("Колишній король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece); Bruncrona v. Finland, 2004; Anheuser-BuschInc. v. Portugal, 2007).

Так, щоб вважатися сумісним зі статтею 1 Протоколу № 1, втручання має відповідати певним критеріям: воно має відповідати принципу законності та мати за законну мету за допомогою засобів, розумно пропорційних меті, якої прагнуть досягти (Beyeler v. Italy [ВП], 2000, §§ 108-114). При цьому, Європейський суд з прав людини не раз наголошував, що будь-яке втручання державного органу в мирне володіння "майном" може бути виправданим, лише якщо воно служить законним суспільним (або загальним) інтересам (BELANE NAGY v. HUNGARY; LEKIC v. SLOVENIA).

В свою чергу, військове вторгнення на територію іншої суверенної держави, що призвело до окупації військами Російської Федерації частини території України та як наслідок призвело до позбавлення правом розпоряджатись, користуватись та мирно володіти своїм майном апріорі не може мати жодної легітимної мети та служити законним інтересам українського суспільства. Такі дії однозначно та беззаперечно вважаються порушенням з боку відповідача права власності позивача та фактично прирівнюються за своїми тривалими наслідкам до втрати майна позивача.

Вказане підтверджується й непоодинокими рішеннями Європейського суду з прав людини. У переважній більшості випадків, якщо суд встановлює, що втручання не відповідало умовам, передбаченим законом, або не переслідувало суспільний інтерес чи законну мету, він визнає порушення Конвенції лише з цієї причини та не вважає за необхідне братися до аналізу пропорційності оскаржених заходів ("Сімонян проти Вірменії" (Simonyan v. Armenia); "Віятович проти Хорватії" (VIJATOVIC v. CROATIA); "Губйов проти Росії" (Gubiyev v. Russia), 2011, § 83; "Дімітрові проти Болгарії" (Dimitrovi v. Bulgaria); і "Бок і Паладе проти Румунії" (Bock and Palade v. Romania); "Касілов проти Росії" (Kasilov v. Russia)).

У справі "Святі монастирі проти Греції" (The Holy Monasteries v. Greece), 1994, суд постановив, що законодавче положення, яке автоматично передає користування та володіння визначеною власністю державі, призводить до передачі повного права власності на відповідну землю державі та становить позбавлення "володіння".

Позбавлення "володіння" може виникнути також у ситуаціях, коли не було офіційного рішення про скасування особистих прав, але вплив на "володіння" заявника низки різноманітних заходів, застосованих органами державної влади, настільки глибокий, що робить ці заходи подібні до експропріації. Щоб визначити, чи відбулося позбавлення "володіння", суд не повинен обмежуватися перевіркою того, чи сталося позбавлення власності чи офіційна експропріація; він повинен дивитися глибше й досліджувати реальність ситуації, на яку подається скарга. Оскільки Конвенція має на меті гарантувати права, які є "практичними", необхідно з`ясувати, чи становила така ситуація фактичну експропріацію, SPORRONG AND LONNROTH v. SWEDEN, 1982; "Васілєску проти Румунії" (Vasilescu v. Romania), 1998; "Шембрі та інші проти Мальти" (Schembri and Others v. Malta), 2009; "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania); Depalle v. France [ВП],). Дійсно, згідно з різними статтями Конвенції, практика суду вказує на те, що може знадобитися дивитися глибше, читати уважніше і зосередитися на реаліях ситуації (наприклад, "Апап Болонья проти Мальти" (Apap Bologna v. Malta)). Наприклад, у справі, коли військово-морський флот заволодів землею заявників, заснував там військово-морську базу, а заявники згодом не змогли ні отримати доступ до свого майна, ні продати, заповісти, закласти чи подарувати його, можливість розпоряджатися відібраною землею разом із невдалими спробами виправити ситуацію призвело до достатньо серйозних фактичних наслідків для заявників, щоб суд міг вважати, що землі були експропрійовані, навіть за відсутності будь-якого офіційного рішення про експропріацію (Papamichalopoulos v. Greece, 1993). Аналогічно, у справі "Сариджа і Ділавер проти Туреччини" (Sarica and Dilaver v. Turkey).

Отже, у своїй практиці суд розробив гнучкий підхід до доказів, які повинні бути надані заявниками, які стверджують, що вони втратили своє майно та житло в ситуаціях міжнародного або внутрішнього військового конфлікту. Суд відзначає, що схожий підхід відображено в пункті 7 статті 15 Принципів Пінейру ООН.

Так у справі "Чірагов та інші проти Вірменії" (Chiragov and Others v. Armenia) Європейський суд з прав людини зазначає, що мало місце втручання у права заявників за статтею 1 Протоколу № 1 в тому, що вони не мали можливості доступу до свого майна упродовж періоду часу, що триває, і через це втратили контроль над ним і будь-яку можливість користуватися і володіти ним. Це становить втручання у мирне володіння їхнім майном.

Тимчасова окупація м. Маріуполя Донецької області військами Російської Федерації позбавила позивача (ПП "Експрес-Аптека") рухомого майна, а саме товару та основних засобів, які перебували в орендованих приміщеннях аптек, розташованих у м. Маріуполі.

У даній справі, формально позивач за законодавством України уповноважений розпорядитись своїм майном, однак в дійсності це неможливо.

У пункті 53 Рішення у справі "Vasilescu v. Romania" від 22.05.1998 (заява №53/1997/837/1043), ЄСПЛ повторив вказані вище висновки з рішення у справі Рараmісhаlороulоs v. Greece" про те, що втрата всієї можливості розпоряджатися майном дозволяє вважати, що заявниця стала жертвою фактичної конфіскації, та визнав порушення прав заявника за статтею 1 першого протоколу до Конвенції (право на мирне володіння майном).

Варто зазначити, що у коментованому рішенні (пункт 51) ЄСПЛ прямо зазначає, що практична перешкода може складати порушення Конвенції так само як і правова перешкода.

Незважаючи на те, що за законодавством України позивач формально є власником майна, на теперішній час він не може користуватись, продавати, або розвивати бізнес на базі свого майна, а отже, з урахуванням наведеного вище, відбулась фактична експропріація у розумінні Конвенції.

Суд зазначає, що оскільки майно позивача розташовано на тимчасово окупованій території України, достовірно встановити його подальшу долю (після втрати контролю позивача над активами) не вбачається можливим.

З огляду на те, що фактична неможливість розпорядження майном за Конвенцією прирівнюється до позбавлення власності (де-факто експропріації), то у такому випадку майно слід вважати втраченим так само, як у разі припинення прав власності на майно, чи його знищення. Майно слід вважати втраченим позивачем у результаті порушення відповідачем його права власності на таке майно.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №326 затверджено Порядок визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації (далі Порядок), який встановлює процедуру визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації (далі - шкода та збитки), починаючи з 19 лютого 2014 року.

Згідно з п. 2 вказаної постанови міністерствам, іншим центральним та місцевим органам виконавчої влади постановлено розробити і затвердити у шестимісячний строк методики, передбачені Порядком, затвердженим цією постановою.

Згідно з п.п. 18 п. 2 Порядку визначення шкоди та збитків здійснюється окремо за таким напрямом: економічні втрати підприємств (крім підприємств оборонно-промислового комплексу), у тому числі господарських товариств, - напрям включає втрати підприємств усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна, втрати фінансових активів, а також упущену вигоду від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності.

Основні показники, які оцінюються (зокрема): вартість втраченого, знищеного чи пошкодженого майна підприємств недержавної форми власності; вартість втрачених фінансових активів підприємств недержавної форми власності; упущена вигода підприємств недержавної форми власності.

Відповідно до п. 5 Загальних засад (додаток до Постанови Кабінету міністрів України від 20.03.2022 №326) оцінка збитків, завданих постраждалим, здійснюється шляхом проведення аналітичної оцінки збитків, стандартизованої, незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи.

Незалежна оцінка збитків проводиться суб`єктами оціночної діяльності - суб`єктами господарювання, визнаними такими Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" (далі - суб`єкти оціночної діяльності), із дотриманням національних стандартів оцінки майна та Міжнародних стандартів оцінки майна з урахуванням особливостей, що визначені цими Загальними засадами та методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку.

16.12.2022 набрав чинності наказ Міністерства економіки України та Фонду державного майна України від 18.10.2022 № 3904/1223, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 02.12.2022 № 1522/38858 "Про затвердження Методики визначення шкоди та обсягу збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності" (далі Методика).

Згідно з пунктом 1 Розділу 1 вказаної вище Методики ця методика застосовується під час оцінки (визначення розміру) реальних збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям, іншим суб`єктам господарювання всіх форм власності внаслідок втрати, руйнування або пошкодження їх майна у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації (далі - збройна агресія), оцінки (визначення розміру) упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності зазначеними суб`єктами господарювання, а також оцінки потреб у відновленні майна суб`єктів господарювання.

В п. 9 Методики визначено, що для цілей цієї Методики за умовну грошову одиницю приймають долар США. Отриманий результат в еквіваленті умовної грошової одиниці переводять у гривневий еквівалент за курсом Національного банку України на дату оцінки.

Так, згідно з Висновком про вартість об`єкту оцінки (майно (товар, основні засоби) в приміщеннях 26 аптек, розташованих у м. Маріуполі Донецької області) ринкова вартість об`єкту оцінки склала 104 210 383,64 грн (без ПДВ), або 2 512 383,00 доларів США.

Заперечення відповідача проти результатів оцінки збитків в матеріалах справи відсутні.

Вказаний Звіт зроблений з урахуванням чинних норм законодавства на момент здійснення оцінки, в тому числі з урахуванням вищевказаних Порядку та Методики.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем у справі на підставі належних та допустимих доказів доведено повний склад правопорушення, що є умовою та підставою для застосування до відповідача такого заходу відповідальності як відшкодування збитків.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених вимог та доведеності обставин, на які позивач посилається в позові, а заволодіння майном позивача є прямим актом військової агресії Російської Федерації проти України, у зв`язку з чим будь-які дії відповідача з метою реалізації такої агресії є протиправними.

За таких обставин, суд у повному обсязі встановив наявність повного складу цивільного правопорушення у вигляді заподіяння шкоди майну позивача, що має своїм наслідком відшкодування такої шкоди позивачу у заявленому до стягнення розмірі, який в тому числі підтверджений висновком суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до частин 1-3 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що внаслідок протиправних дій відповідача заподіяно шкоду майну позивача в сумі 104 210 383,64 грн, що є еквівалентом 2 512 383,00 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на дату оцінки (31.03.2025), у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд зазначає, що при зверненні з позовом позивач не сплачував судовий збір, оскільки звільнений від його сплати в силу приписів п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", відповідно до якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01.01.2025 прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 3 028 гривень.

Враховуючи, що 1,5 % від розміру задоволених вимог складає 1 563 155,75 грн, що більше ніж 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судовий збір за розгляд даної справи становить 847 840,00 грн (з урахуванням пониженого коефіцієнту 0,8 через подачу позовної заяви в системі "Електронний суд"), який підлягає стягненню з відповідача до Державного бюджету України.

У позовній заяві позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати та зазначив, що судові витрати складаються з витрат на виконання звіту про оцінку розміру збитків, завданих внаслідок збройної агресії РФ, в сумі 390 000,00 грн.

Стосовно витрат на виготовлення звіту про оцінку розміру збитків від втрати майна суд зазначає наступне.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з частинами 2, 3 статті 127 ГПК України експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків. У випадках, коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом.

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 4 - ч. 6 ст. 127 ГПК України).

На підтвердження понесених витрат у сумі 390 000,00 грн на виготовлення звіту з оцінки розміру збитків позивач подав суду платіжні інструкції № 37977 від 14.05.2025 на суму 195 000,00 грн та № 37523 від 08.04.2025 на суму 195 000,00 грн, Договір на надання послуг з експертної оцінки № від 31.03.2025, укладений між ФОП Щербаковим О.В. та ПП "Експрес-Аптека".

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлений розмір судових витрат на виготовлення звіту з оцінки розміру збитків підтверджений належними доказами, а тому, зважаючи на повне задоволення позову, такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статями 1-5, 10, 11, 12, 20, 73-80, 86, 123, 127, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з держави Російська Федерація на користь Приватного підприємства "Експрес-Аптека" (69005, м. Запоріжжя, б. Центральний, буд. 25, ) збитки, завдані внаслідок військової агресії Російської Федерації, в розмірі 104 210 383,64 грн, що є еквівалентом 2 512 383,00 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на дату оцінки (31.03.2025), та 390 000,00 грн витрат на виконання звіту про оцінку розміру збитків.

Стягнути з держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (119991, Російська Федерація, м. Москва, вул. Житня, буд. 14) в дохід Державного бюджету України судовий збір у сумі 847 840,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 31.12.2025.

Суддя Т. О. Лобода