ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2025 Справа № 917/1734/23

м. Полтава

за позовною заявою Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області пл. Перемоги, 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дока Девелопмент" вул. Лариси Руденко, 6-А, оф.534, м. Київ, 02140

про стягнення 378 860,03 грн.

Суддя Солодюк О.В.

Секретар судового засідання Олефір О.І.

Учасники справи згідно протоколу судового засідання

Розглядається позовна заява про стягнення 378 860,03 грн. безпідставно збережених коштів за період з 10.11.2022р. по 31.08.2023р. включно.

Правовими підставами позову визначені статті 1212 - 1214 Цивільного кодексу України.

В позові позивач зазначає, що підставою для звернення до суду стало те, що в період з 10.11.2022 по 31.08.2023 відповідач використовував земельну ділянку площею 1,1 га, по вул. Салганній, 14-Г, у м. Кременчуці з кадастровим номером :10:001:0160 без правовстановлюючих документів, орендну плату за договором не сплачував, хоча земельна ділянка використовувалась для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель та споруд, що призвело до неотримання Кременчуцькою міською радою Кременчуцького району Полтавської області доходу від орендної плати за землю, який остання отримала б у разі оформлення відповідачем згідно вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 22.09.2023 суд прийняв позов до розгляду й відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

18.10.2023 (вхід. № 13237) від представника відповідача до матеріалів справи надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

18.10.2023 (вхід. № 13243) від представника відповідача до матеріалів справи надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник посилається на те, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 03.12.2022 року по вулиці Салганній, 14 - Г у місті Кременчуці крім нежитлової будівлі та споруд загальною площею 39,2 кв.м., право власності на які зареєстровано за ТОВ "Дока Девелопмент", зареєстровано право власності на об`єкт незавершеного будівництва: будівлю корпуса літ.Б, будівлю корпусу літ.В за Поляковим Олегом Анатолійовичем та Горбенко Миколою Олексійовичем по 1/2 частині кожному на підставі Договорів дарування, ВМІ №511200 та ВМІ № 511199 від 31.07.2009 року відповідно, посвідчених приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу р. №6092 Татарінцевою І.А.

Відповідно до Витягу з ДЗК від 15.11.2022 року земельна ділянка з кадастровим номером :10:001:0160, загальною площею 1,1 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку 23 жовтня 2009 року зі строком оренди на 2 роки було зареєстровано право користування (оренда) за ПП "Українська протипожежна індустрія" строком дії 2 роки.

З 10.11.2022 власником нерухомого майна, що складається з нежитлової будівлі та споруд за адресою: вулиця Салганна, 14- Г у місті Кременчуці загальною площею 39,2 кв.м., яке раніше належало ПП "Українська протипожежна індустрія", є ТОВ "Дока Девелопмент" на підставі свідоцтва, серія та номер: 1694 від 10.11.2022, виданого приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу Полтавської області Ільїної Н.О.

Відповідач зазначає, що у зв`язку з наявністю на земельній ділянці об`єктів незавершеного будівництва, які перебувають у власності інших осіб, йому неодноразово було відмовлено позивачем у задоволенні заяви ТОВ "Дока Девелопмент" про передачу в оренду строком на 49 років земельної ділянки площею 1,1 га, по вул. Салганній, 14-Г, у м. Кременчуці з кадастровим номером :10:001:0160.

Посилаючись на те, що оформлення права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :10:001:0160 можливе лише спільно з власниками будівлі корпусу літ.Б та будівлі корпусу літ.В, позивач, як зазначає відповідач, не надав останньому, на його прохання, довідку про розмір плати за землю та розрахунок плати за землю для ТОВ "Дока Девелопмент".

Відповідач також посилається на те, що Державна реєстрація права власності на зазначену земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Кременчуцькою міською радою станом на 17.10.2023 р. відсутня.

А отже, Кременчуцькою міською радою Кременчуцького району Полтавської області не надано доказів існування протягом періоду з 10.11.2022 по 31.08.2023 земельної ділянки, площею 1,1 га, на вул. Салганній, 14-Г, у м. Кременчуці з кадастровим номером :10:001:0160 як об`єкта цивільних прав у розумінні статті 79-1 ЗК України. Зазначена обставина виключає можливість обчислювати розмір безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю, оскільки об`єктом оренди може бути тільки земельна ділянка, як сформований у встановленому законодавством порядку об`єкт цивільних прав.

Таким чином, реальну можливість передати зазначену земельну ділянку в оренду відповідно до Закону України "Про оренду землі" Кременчуцька міська рада може отримати лише після державної реєстрації права власності на неї, оскільки саме з цього часу земельна ділянка стане об`єктом цивільних прав.

Отже, відповідач вважає, що стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати можливе виключно з моменту формування земельної ділянки як об`єкта цивільного права, а саме після проведення державної реєстрації права власності.

Відповідач також не погоджується з розрахунком (сумою) безпідставно збережених коштів, зазначаючи, що у Витязі із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :10:001:0160 від 27.11.2019 невірно зазначений коефіцієнт Кф: 3,0, який застосовується тільки для земельних ділянок, інформація про які не внесена до відомостей Державного земельного кадастру.

Ухвалою від 23.10.2023 суд постановив розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін, призначив справу до розгляду в судове засідання на 28.11.2023 на 11:00 год.

10.11.2023 (вхід. № 14526) від представника позивача до матеріалів справи надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 21.11.2023 суд відмовив в задоволенні заяви представника позивача про проведення засідання в режимі відеоконференції.

Кременчуцька міська рада надіслала до матеріалів справи клопотання, в якому просить суд провести судове засідання без участі їх представника (від 27.11.2023, вхід. № 15197).

27.11.2023 (вхід. № 15199) від представника позивача до матеріалів справи надійшло клопотання про участь в судових засіданнях по даній справі в режимі відеоконференції.

28.11.2023 (вхід. № 15281) від представника відповідача до матеріалів справи надійшла заява про відкладення слухання справи.

Ухвалою від 28.11.2023 суд відклав розгляд справи на 01.02.2024 на 11:00 год. в режимі відеоконференції.

Кременчуцька міська рада надіслала до матеріалів справи клопотання, в якому просить суд провести судове засідання без участі їх представника (31.01.2024 вхід. № 1302).

Від представника відповідача до суду надійшло клопотання (вх.№ 1321 від 01.02.2024) про проведення судових засідань у режимі відеоконференції.

Ухвалою від 01.02.2024 суд відклав розгляд справи на 25.04.2024 на 11:00 год.

25.04.2024 (вхід. № 5768) від представника позивача до матеріалів справи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 25.04.2024 суд відклав розгляд справи на 27.06.2024 на 11:00 год.

14.06.2024 (вхід. № 8453) від представника позивача до матеріалів справи надійшли письмові пояснення по суті предмету спору, в якому позивач зменшує розмір позовних вимог, здійснивши розрахунок пропорційно до часток осіб у праві приватної власності на нежитлові будівлі по вул. Салганній, 14-Г у м. Кременчуці за період з 10.11.2022 року по 31.08.2023р. та просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дока Девелопмент" 9 953,69 грн. безпідставно збережених коштів.

17.06.2024 (вхід. №8484) від представника позивача до матеріалів справи надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

18.06.2024 (вхід. № 8598) від представника позивача до матеріалів справи надійшло клопотання, в якому представник просить суд проводити розгляд справи без участі представника та просить суд стягнути з відповідача 9 953,69 грн.

27.06.2024 (вхід. № 8999) від представника відповідача до матеріалів справи надійшло клопотання про долучення доказів.

Ухвалою від 27.06.2024 суд прийняв заяву представника Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про зменшення розміру позовних вимог з мотивів, викладених в ухвалі, відклав розгляд справи на 20.08.2024 на 13:00 год.

Судове засідання, призначене на 20.08.2024 на 13:00 год., не відбулося в зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Ухвалою від 03.09.2024 суд призначив розгляд справи на 19.11.2024 на 13:00 год.

Ухвалою від 19.11.2024 за клопотанням представника відповідача (вх.№ 15602 від 19.11.2024) суд відклав розгляд справи на 06.02.2025 на 11:00 год.

06.02.2025 (вхід. № 1591) від представника позивача до матеріалів справи надійшло клопотання, в якому останній просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату та час, а також повідомляє суд про те, що до міського бюджету, на рахунок орендної плати з юридичних осіб надійшли кошти від відповідача та були враховані наступні платіжки: №661 від 02.05.2023 - на суму 200,00 грн; № 55 від 23.08.2023 - на суму 309,75 грн; №543 від 23.01.2023 - на суму 103,25 грн; № 17 від 20.06.2023 - на суму 316,24 грн; № 542 від 23.01.2023 - на суму 176,51 грн. Отже, позивач просить суд врахувати уточнену заяву та стягнути з відповідача заборгованість в сумі 8 847,94 грн.

Суд залишає дане клопотання без розгляду, оскільки чинним Господарським процесуальним кодексом України не передбачено такого документа, як уточнена заява.

Ухвалою від 06.02.2025 суд відклав розгляд справи на 17.04.2025 на 11:00 год. Судове засідання, призначене на 17.04.2025 на 11:00 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Ухвалою від 28.04.2025 суд призначив розгляд справи на 10.06.2025 на 10:30 год.

10.06.2025 (вхід. № 7713) від відповідача до матеріалів справи надійшло клопотання, в якому останній просить суд провести судове засідання без участі відповідача і його представника. Проти задоволення позовних вимог заперечує.

Судове засідання, призначене на 10.06.2025 на 10:30 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Ухвалою від 19.06.2025 суд призначив розгляд справи на 16.09.2025 на 12:00 год.

15.09.2025 (вхід. № 11847) від позивача до матеріалів справи надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі їх представника.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 16.09.2025 суд ухвалив рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

З 21.08.2009 по 09.11.2022 згідно свідоцтва про право власності САС №595544 від 17.08.2009, право власності на нежитлові будівлі та споруди по вул. Салганній, 14-Г в м. Кременчуці належало ПП Українська протипожежна індустрія.

Земельна ділянка в м. Кременчуці Полтавської області, по вул. Салганна, 14-Г площею 11 000 кв.м., на якій розміщені вищезазначені нежитлові будівлі, є сформованою з 23.10.2009 р. та їй призначено кадастровий № :10:001:0160.

З 10.11.2022 власником нежитлової будівлі та споруди, літ. А-2 загальною площею 39,2 кв.м, вимощення літ. І, огорожа № 1,2 за адресою: по вул. Салганній, 14-Г в м. Кременчуці є ТОВ "Дока Девелопмент" (відповідач) на підставі свідоцтва, серія та номер: 1694 від 10.11.2022, виданого приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу Полтавської області Ільїною Н.О.

Позивач зазначає, що на дату звернення до суду з відповідним позовом відповідач так і не вчинив дій щодо оформлення документів на право користування земельною ділянкою під належним йому нерухомим майном.

Тому, у період з 10.11.2022 року по 31.08.2023 року відповідач використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату за договором не сплачував, хоча земельна ділянка використовувалась для експлуатації та обслуговування бази по виробництву металоконструкцій пожежегасіння та обслуговування вогнегасників по вул. Салганній, 14-Г в м. Кременчуці Полтавської області, що призвело до неотримання Кременчуцькою міською радою Кременчуцького району Полтавської області доходу від орендної плати за землю, який остання могла б отримати у разі оформлення відповідачем згідно вимог ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Як свідчать матеріали справи, розрахунок суми безпідставно збережених коштів орендної плати Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області здійснила на підставі витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки кадастровий номер :10:001:0160 від 27.11.2019 № 4718/0/212-19, виданого Міським управлінням у Кременчуцькому районі та мм. Кременчуці, Горішніх Плавнях Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, згідно якого нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером: :10:001:0160 складає 21 071 160,00 грн.

Також, при здійсненні розрахунку були враховані рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 25.05.2021 року Про встановлення річного розміру орендної плати за земельні ділянки, рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 02.02.2016 року Про внесення змін до рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 29 травня 2012 року Про розгляд протесту прокурора м. Кременчука від 23.01.2012 року № 94-908вих12 на рішення Кременчуцької міської ради від 27.12.2011 року Про внесення змін до рішення міської ради від 24 листопада 2009 року Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кременчука Полтавської області.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.12.2022 № 316712285 за адресою: вул. Салганна, 14-Г у м. Кременчуці знаходиться нерухоме майно:

- нежитлова будівля та споруда, літ. А-2 загальною площею 39,2 кв.м, вимощення літ. І, огорожа № 1,2 право власності зареєстровано 10.11.2022 за ТОВ Дока Девелопмент;

- об`єкт незавершеного будівництва: будівля корпусу літ. Б, будівля корпусу літ. В право приватної власності зареєстровано 03.08.2009 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частці у кожного.

Відповідно до листа Комунального підприємства Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 13.05.2024 № 61/2440 об`єкти незавершеного будівництва по вул. Салганна, 14-Г за:

- літ. Б площа складає 1153,2 кв.м;

- літ. В площа складає 299,3 кв.м.

Відповідно до Витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки від 27.11.2019 за №4718/0/212-19 нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :10:001:0160 площею 11000 м.кв. на 2019 рік складає 21071160,00грн.

З урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог (вх.№ 8453 від 14.06.2024) площа земельної ділянки, якою користується відповідач становить 289 м.кв.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 11000 м.кв. на 2022 рік складає

21071160,00* 1,1=23 178 276,00 грн.

За період з 10.11.2022 по 31.12.2022 включно орендна плата за земельну ділянку площею 11000 кв.м становить:

23 178 276,00*3%= 695 348,28 грн. (річна сума орендної плати на 2022 рік);

695 348,28*0,6=417 208,97 грн. (річна сума орендної плати на 2022 рік з урахуванням понижуючого коефіцієнту);

417 208,97:11000*289=10 961,22 грн (річна сума орендної плати на 2022 рік з урахуванням понижуючого коефіцієнту за площу 289 кв.м);

10 961,22 грн *52:365=1 561,60 грн (сума орендної плати за період з 10.11.2022 по 31.12.2022).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 11000 м.кв. на 2023 рік складає

23 178 276,00* 1,15=26 655 017,40 грн.

За період з 01.01.2023 по 31.08.2023 включно орендна плата за земельну ділянку площею 11000 кв.м становить:

26 655 017,40*3%= 799 650,52 грн (річна сума орендної плати на 2023рік);

799 650,52*0,6=479 790,31 грн. (річна сума орендної плати на 2023 рік з урахуванням понижуючого коефіцієнту);

479 790,31:11000*289=12 605,40 грн (річна сума орендної плати на 2023 рік з урахуванням понижуючого коефіцієнту за площу 289 кв.м);

12 605,40 *243:365=8 392,09 грн (сума орендної плати за період з 01.01.2023 по 31.08.2023).

За розрахунком позивача сума безпідставно збережених коштів за користування відповідачем земельною ділянкою за період з 10.11.2022 по 31.08.2023 становить 9 953,69 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позову, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 79 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно із частинами 1 - 4, 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6, 7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19.

У справі, яка розглядається є докази, що земельна ділянка (кадастровий номер :10:001:0160), на якій розташований об`єкт нерухомого майна, належний відповідачеві, та за користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти у виді орендної плати, сформована з 23.10.2009 (визначено її площу і межі), їй присвоєно кадастровий номер, відомості про неї внесено до Державного земельного кадастру.

Як свідчать матеріалі справи, за змістом копії витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.03.2021 № НВ-021 по вул. Салганна, 14-Г у м. Кременчуці: кадастровий номер земельної ділянки :10:001:0160; місце розташування (адміністративно-територіальна одиниця): Полтавська область, м. Кременчук, вул. Салганна, 14-Г; цільове призначення: 03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку); площа земельної ділянки, гектарів: 1.1000; дата державної реєстрації земельної ділянки: 23.10.2009; форма власності: комунальна власність; інформація про власників (користувачів) земельної ділянки: Кременчуцька міська рада.

Отже, спір у даній справі стосується сформованої земельної ділянки.

Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наводив таку правову позицію: у разі користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору, власник такої земельної ділянки може захистити своє право на компенсацію йому недоотриманої орендної плати у порядку статті 1212 ЦК України (пункт 27 постанови Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 910/8770/19, пункт 7.10 постанови Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20), а в постанові від 14.02.2022 у справі № 646/4738/19, до вирішення якої було зупинено провадження у цій справі, Верховний Суд навів правовий висновок щодо застосування положень статті 1212 ЦК України, згідно з яким необхідність встановлення сформованості земельної ділянки як об`єкта оренди, визначення її меж, кадастрового номера, внесення інформації до Державного земельного кадастру взагалі залежить від конкретних обставин справи.

Отже, одночасно із переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду до покупця (набувача) такого об`єкта нерухомості, розташованого на земельній ділянці комунальної власності, переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (за їх наявності). При цьому нездійснення державної реєстрації речового права на сформовану земельну ділянку за органом місцевого самоврядування у відповідності до положень статті 79-1 ЗК України не впливає ні на її розмір, ні на обов`язок власника будівлі сплачувати за користування цією земельною ділянкою.

Як вбачається з матеріалів справи, Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області надала до суду докази, що спірна земельна ділянка сформована, як об`єкт цивільних прав у розумінні статті 79-1 Земельного кодексу України, що є підставою для стягнення безпідставно збережених кошти за користування сформованою земельною ділянкою.

У постанові Верховного Суду від 05.08.2022 по справі № 922/2060/20 зазначено наступне.

«Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду акцентує увагу на тому, що із прийняттям 28.06.96 Конституції України визначено один із фундаментальних принципів конституційного ладу держави, а саме гарантування права власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

Ці положення створили принципово нову основу як для галузевого (земельного та цивільного) законодавства, так і для господарської діяльності і фактично відображені у статті 1 ЗК України та статті 373 ЦК України.

Історико-правовий аналіз чинного законодавства свідчить, що до державної власності в Україні відповідно до статті 31 Закону України від 07.02.91 N 697-XII "Про власність" (діяв до 20.06.2007) належала загальнодержавна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність).

При цьому суб`єктами права комунальної власності відповідно до частини 2 статті 32 цього Закону були визначені адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських рад народних депутатів.

Згідно із частиною 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За змістом частини 2 статті 60 Закону України від 21.05.97 N 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (у редакції, чинній на 21.05.97) підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

У пункті 10 прикінцевих та перехідних положень Закону України від 21.05.97 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що з набранням чинності цим Законом майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст. Майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні і обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу. За пропозицією сільських, селищних, міських рад районні, обласні ради повинні приймати рішення про передачу до комунальної власності відповідних територіальних громад окремих об`єктів, спільної власності територіальних громад, які знаходяться на їх території і задовольняють колективні потреби виключно цих територіальних громад.

Із уведенням у дію 01.01.2002 нового ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності, про що зазначено у частині 2 статті 83 ЗК України.

Отже, принцип розмежування земель державної і комунальної власності відображено у положеннях ЗК України, який, зокрема, полягає у визнанні пріоритету належності земель у межах населеного пункту відповідній територіальній громаді. Тобто всі землі у межах населеного пункту вважаються такими, що із 01.01.2002 перебувають у комунальній власності, крім земель, належність яких державі або приватним власникам зафіксована у ЗК України.

Законом України від 05.02.2004 N 1457-IV "Про розмежування земель державної та комунальної власності" (втратив чинність 01.01.2013, підстава - Закон N 5245-VI) було визначено правові засади розмежування земель державної та комунальної власності і повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо регулювання земельних відносин з метою створення умов для реалізації ними конституційних прав власності на землю, забезпечення національного суверенітету, розвитку матеріально-фінансової бази місцевого самоврядування.

У статті 5 цього Закону було наголошено, що суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Водночас при розмежуванні земель державної та комунальної власності до земель комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст передаються: усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної власності та земель, віднесених до державної власності; земельні ділянки за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти комунальної власності; землі запасу, які раніше були передані територіальним громадам сіл, селищ, міст відповідно до законодавства України; земельні ділянки, на яких розміщені об`єкти нерухомого майна, що є спільною власністю територіальної громади та держави (стаття 7 Закону України "Про розмежування земель державної та комунальної власності").

Із 01.01.2013 набув чинності Закон N 5245-VI, за змістом пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" якого з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки:

на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади;

які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

Згідно з пунктом 5 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 5245-VI державна реєстрація права держави чи територіальної громади на земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється на підставі заяви органів, які згідно зі статтею 122 ЗК України передають земельні ділянки у власність або у користування, до якої додається витяг з Державного земельного кадастру про відповідну земельну ділянку.

Як передбачено у пункті 6 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 5245-VI, "у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються:

у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами;

за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками".

За змістом пункту 9 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 5245-VI державна реєстрація речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності, зазначених у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється в порядку, встановленому законом.

Отже, беручи до уваги наведені положення Конституції України, Земельного кодексу України і пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 5245-VI, Міська рада є власником спірної земельної ділянки, оскільки ця ділянка розташована в межах населеного пункту - м. Харкова, а відсутність державної реєстрації речового права не впливає на обставини виникнення права комунальної власності на неї».

Враховуючи вищезазначене, посилання відповідача про відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформації щодо права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :10:001:0160 за позивачем є безпідставним.

Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізовують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Згідно зі статтями 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що основою для визначення розміру заявлених позовних вимог у подібних правовідносинах, для земель державної і комунальної власності, є нормативна грошова оцінка земель. Відповідно до частини 2 статті 20 і частини 3 статті 23 Закону України Про оцінку земель дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Так, розмір заявлених позовних вимог ґрунтується на витязі з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 27.11.2019 № 4718/0/212-19.

Як свідчать матеріали справи, розрахунок суми безпідставно збережених коштів орендної плати Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області здійснила на підставі витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки кадастровий номер :10:001:0160 від 27.11.2019 № 4718/0/212-19, виданого Міським управлінням у Кременчуцькому районі та мм. Кременчуці, Горішніх Плавнях Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області. Згідно зазначеного витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером: :10:001:0160 складає 21 071 160,00 грн.

Також, при здійсненні розрахунку були враховані рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 25.05.2021 року Про встановлення річного розміру орендної плати за земельні ділянки, рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 02.02.2016 року Про внесення змін до рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 29 травня 2012 року Про розгляд протесту прокурора м. Кременчука від 23.01.2012 року № 94-908вих12 на рішення Кременчуцької міської ради від 27.12.2011 року Про внесення змін до рішення міської ради від 24 листопада 2009 року Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кременчука Полтавської області.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.12.2022 № 316712285 за адресою: вул. Салганна, 14-Г у м. Кременчуці знаходиться нерухоме майно:

- нежитлова будівля та споруда, літ. А-2 загальною площею 39,2 кв.м, вимощення літ. І, огорожа № 1,2 право власності зареєстровано 10.11.2022 за ТОВ Дока Девелопмент;

- об`єкт незавершеного будівництва: будівля корпусу літ. Б, будівля корпусу літ. В право приватної власності зареєстровано 03.08.2009 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частці у кожного.

Відповідно до листа Комунального підприємства Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 13.05.2024 № 61/2440 об`єкти незавершеного будівництва по вул. Салганна, 14-Г за:

- літ. Б площа складає 1153,2 кв.м;

- літ. В площа складає 299,3 кв.м.

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 ЗК України.

Як вбачається із положень частини 11 статті 120 Земельного кодексу України, якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.

Таким чином, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення договору оренди земельної ділянки.

Частина 1 статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт в частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Водночас за змістом статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини 2 статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини 1 статті 21 Закону України Про оренду землі визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно з частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.

З матеріалів справи вбачається, що на сформованій земельній ділянці комунальної власності площею 1,1 га з кадастровим номером :10:001:0160 знаходяться нежитлові будівлі, одна з яких належить на праві власності відповідачу (літ. "А-2", вимощення літ. "І", огорожа № 1,2). Всіма іншими володіють Поляков О.А., ОСОБА_2 .

При цьому матеріали справи не містять доказів належного оформлення відповідачем права користування вказаною земельною ділянкою, зокрема, укладення відповідного договору оренди з Кременчуцькою міською радою та державної реєстрації такого права.

Отже, відповідач користувався цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

Згідно зі статтею 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

З огляду на викладене, відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мали заплатити за користування нею, зобов`язані повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України, визначено, що плата за землю це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідач не є власником чи постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. При цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (стаття 14.1.72 Податкового кодексу України).

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (статті 14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).

Відповідно до ч. 4 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, крім випадків, визначених частиною шостою цієї статті. Волевиявлення орендодавця (власника) земельної ділянки, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди землі, емфітевзису, суперфіцію із зазначенням нового орендаря (користувача) земельної ділянки не вимагається.

Згідно частини 11 статті 120 Земельного кодексу України, якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.

Відповідач у період з 10.11.2022 по 31.08.2023 не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі.

Отже, відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшив свої доходи, а позивач (потерпілий) втратив належне йому майно (кошти від орендної плати).

Розмір доходу відповідача у період з 10.11.2022 по 31.08.2023 було розраховано позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Згідно з приписами частин 10, 11 статті 11 ГПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права); забороняється відмова у правосудді з мотивів, зокрема відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Відповідно до пункту 286.6 статті 286 ПК України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб - власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

За відсутності іншої норми права, яка б урегульовувала подібні правовідносини, а також враховуючи ненадання відповідачем альтернативного розрахунку спірних сум, суд вважає обґрунтованим та правомірним застосування позивачем пункту 286.6 статті 286 ПК України за аналогією у спірних правовідносинах, та що розрахувати суми безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою для кожної з кількох осіб пропорційно їх часткам у праві власності на нерухомість, яка знаходиться на такій земельній ділянці, можливо, а тому розрахунок позовних вимог, який містить у собі саме такий алгоритм, не суперечить вимогам закону, є раціональним та справедливим.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15.02.2023 по справі № 922/3797/21, від 21.03.2023 по справі № 922/2095/21.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що розрахунок безпідставно збережених коштів в сумі 9 953,69 грн (зазначений судом в описовій частині рішення) здійснено позивачем вірно і відповідні кошти позивач просить стягнути з відповідача на користь Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в порядку статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), а також у постановах Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 922/1008/15 (провадження № 3- 1271гс16), від 07 грудня 2016 року у справі № 922/1009/15 (провадження № 3- 1348гс16), від 12 квітня 2017 року у справах № 922/207/15 (провадження № 3- 1345гс16) і № 922/5468/14 (провадження № 3-1347гс16).

Позивач просить суд стягнути з відповідача 9 953,69 грн безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 10.11.2022 по 31.08.2023.

Проте, відповідачем надано до суду докази (вх.№8999 від 27.06.2024), з яких вбачається, що за користування земельною ділянкою відповідачем здійснена оплата, що підтверджується: платіжною інструкцією №661 від 02.05.2023 на суму 200,00 грн.; платіжною інструкцією № 55 від 23.08.2023 на суму 309,75 грн.; платіжною інструкцією № 543 від 23.01.2023 на суму 103,25 грн.; платіжною інструкцією № 17 від 20.06.2023 на суму 316,24 грн.; платіжною інструкцією № 542 від 23.01.2023 на суму 176,51 грн.

Отже, 1 105,75 грн сплачені відповідачем за користування земельною ділянкою до звернення позивача з даним позовом до суду, а тому вимога про стягнення з відповідача 1 105,75 грн безпідставно збережених коштів є безпідставною та задоволенню судом не підлягає.

Платіжні інструкції: № 662 від 02.05.2023 р. на суму 300,00 грн та № 522 від 28.12.2022 на суму 233,70 грн, надані відповідачем, не підтверджують сплату ним коштів за користування земельною ділянкою, оскільки в платіжних інструкціях зазначено призначення платежу: податок на нерухоме майно нежитл.нерух.2023 та податок на нерухоме майно нежитл.нерух.2022 відповідно.

Отже, позовні вимоги в сумі 9 953,69 грн підлягають частковому задоволенню, а саме, в розмірі 8 847,94 грн. В іншій частині позову слід відмовити.

Суд вважає безпідставним посилання відповідача на невірний розрахунок нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :10:001:0160 із застосуванням Коефіцієнту Кф: 3,0 (витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 27.11.2019 № 4718/0/212-19, виданий Міським управлінням у Кременчуцькому районі та мм. Кременчуці, Горішніх Плавнях Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області), оскільки доказів в підтвердження вищезазначених доводів відповідач суду не надав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з положеннями 13 Господарського процесуального кодексу України. судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому суд зазначає, що згідно вимог ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.4 ч.3 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дока Девелопмент" (вул. Лариси Руденко, 6-А, оф.534, м. Київ, 02140, ) на користь Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, (площа Перемоги, 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ) безпідставно збережені кошти в сумі 8 847,94 грн та 2 684,00 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

Згідно ч.1,ч.2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Солодюк О.В.