ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

31 грудня 2025 рокуСправа № 912/363/22

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кузьміної Б.М., ознайомившись з матеріалами заяви ОСОБА_1 від 29.12.2025 про забезпечення позову у справі № 912/363/22

за позовом ОСОБА_1

до

відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро-Плюс" (до перейменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "Чапаєва"),

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Кепітал Менеджмент",

відповідача-3 ОСОБА_2 ,

відповідача-4 ОСОБА_3 ,

відповідача-5 ОСОБА_4

про визначення розміру статутного капіталу,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Кіровоградської області на новому розгляді перебуває справа № 912/363/22 за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро-Плюс" (до перейменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "Чапаєва"), відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Кепітал Менеджмент", відповідача-3 ОСОБА_2 , відповідача-4 ОСОБА_3 , відповідача-5 ОСОБА_4 про визначення розміру статутного капіталу.

29.12.2025 позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить:

«Накласти арешт на частку у розмірі 5 842 289,26 грн., що дорівнює 99,915 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю Рівне Агро Плюс, яка належать Товариству з обмеженою відповідальністю Агро Кепітал Менеджмент.

Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю Агро Кепітал Менеджмент здійснювати відчуження частки у розмірі 5 842 289,26 грн., що дорівнює 99,915 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю Рівне Агро Плюс.

Накласти арешт на частку у розмірі 2 998,54 грн., що дорівнює 0,0513 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю Рівне Агро Плюс, яка належать ОСОБА_3 .

Заборонити ОСОБА_3 здійснювати відчуження частки у розмірі 2 998,54 грн., що дорівнює 0,0513 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю Рівне Агро Плюс.

Накласти арешт на частку у розмірі 1 199,33 грн., що дорівнює 0,0205 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю Рівне Агро Плюс, яка належать ОСОБА_4 .

Заборонити ОСОБА_4 здійснювати відчуження частки у розмірі 1 199,33 грн., що дорівнює 0,0205 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю Рівне Агро Плюс.

Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю Рівне Агро Плюс проводити державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, зазначених в ЄДР (та в установчих документах Товариства одночасно), які пов`язані зі зміною розміру статутного капіталу Товариства та складу його учасників».

На обґрунтування заяви зазначено, що, як було встановлено вже під час розгляду даного спору судом, один з учасників ТОВ "Чапаєва" ОСОБА_3 здійснила відчуження частини своєї частки у статутному капіталі Товариства на користь гр. ОСОБА_4 , а саме: частки у розмірі 1199,33 грн. Згодом рішенням загальних зборів учасників ТОВ Чапаєва, оформленим протоколом № 38 від 11.12.2023, прийнятим за участю двох учасників Товариства - ТОВ "Агро Кепітал Менеджмент" і ОСОБА_4 - затверджено нову редакцію Статуту. Тобто після звернення ОСОБА_1 до суду, під час розгляду справи № 912/363/22, один з відповідачів - учасник ТОВ "Чапаєва" ОСОБА_3 відчужила частину своєї частки на користь ОСОБА_4 , що призвело до зміни складу учасників Товариства. Інший відповідач ТОВ "Чапаєва" зменшив розмір статутного капіталу Товариства з 5 850 938,71 грн до 5 847 259,81 грн та повторно перерозподілив частки учасників Товариства, збільшивши частку ТОВ "Агро Кепітал Менеджмент" у відсотковому співвідношенні до статутного капіталу Товариства і ще більше зменшив у відсотковому співвідношенні частки інших учасників порівняно з рішенням загальних зборів ТОВ "Чапаєва", оформленим протоколом № 37 від 22.12.2021. Наразі, вказує позивач, у справі № 912/363/22, завдяки діям відповідачів ОСОБА_3 та ТОВ "Чапаєва", вже виникли обставини, що зумовили скасування Касаційним господарським судом Верховного Суду рішень судів першої та апеляційної інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Подальше внесення змін щодо розміру статутного капіталу ТОВ "Чапаєва", складу його учасників, а також відчуження часток учасників призведе до неможливості вирішення даного спору по суті.

30.12.2025 до суду надійшли заперечення відповідача-1 проти заяви про забезпечення позову, в яких відповідач-1 просить постановити ухвалу про повернення заяви про забезпечення позову заявнику.

За приписами статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За змістом частин 1, 5, 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Стаття 139 Господарського процесуального кодексу України визначає вимоги щодо змісту та форми заяви про забезпечення позову. Зокрема, частина 1 вказаної статті унормовує, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У заяві від 29.12.2025 про забезпечення позову, всупереч пункту 6 частини 1 статті 139 Господарського процесуального кодексу України, не зазначені будь-які пропозиції щодо зустрічного забезпечення: як щодо застосування конкретних заходів зустрічного забезпечення, так і щодо незастосування зустрічного забезпечення.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду в постанові від 14.08.2019 у справі № 910/3802/19, в якій Верховний Суд висловився щодо прийнятного способу виконання вимог пункту 6 частини 1 статті 139 ГПК України.

Крім того, за вимогами пункту 4 частини 1 статті 139 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Позивач зазначив у прохальній частині заяви обрані ним заходи забезпечення позову: арешт належних іншим учасникам Товариства часток у статутному капіталі; заборона учасникам Товариства здійснювати відчуження належних їм часток; заборона Товариству проводити державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, зазначених в ЄДР (та в установчих документах Товариства одночасно), які пов`язані зі зміною розміру статутного капіталу Товариства та складу його учасників).

Водночас, у заяві не зазначене обґрунтування необхідності застосування кожного (конкретного) з обраних позивачем заходів забезпечення позову у контексті виду відповідного заходу, його зв`язку з предметом позову та того, що саме такий захід необхідний для реального забезпечення позовних вимог.

Наведення в заяві обґрунтування необхідності заходу забезпечення позову, який належить застосувати, необхідне для розгляду заяви про забезпечення позову, оскільки, як відзначає Верховний Суд у постанові від 01.02.2024 у справі № 910/12337/23, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

За такого суд дійшов переконання, що заява від 29.12.2025 подана без додержання вимог статті 139 ГПК України.

Щодо доводів відповідача-1, наведених у запереченнях від 30.12.2025, про необґрунтованість доводів заявника в контексті їх доведеності відповідними доказами, суд зазначає, що такі доводи стосуються обґрунтованості заяви по суті, а не відповідності її змісту формальним вимогам статті 139 ГПК України.

Відповідно до частини 7 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Суд зазначає, що захист прав суб`єктів господарювання передбачає їх звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання прав зазначених суб`єктів, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. Втім, таке звернення до суду обумовлене дотриманням вимог процесуального закону, що надає можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України» (заява № 24402/02), від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України» (заява № 49069/11), право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти.

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду.

Суд також ураховує, що в ухвалі від 21.08.2019 у справі № 761/35501/17 Верховний Суд погодився з висновком апеляційного суду про те, що повернення заяви про забезпечення позову не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не перешкоджає особі повторно звернутися з даною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, які стали підставою для її повернення.

З огляду на наведене, заява від 29.12.2025 про забезпечення позову підлягає поверненню в порядку частини 7 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, як така, що подана без додержання вимог статті 139 цього Кодексу.

Керуючись статтями 136, 139, 140, 232, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 від 29.12.2025 про забезпечення позову повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів безпосередньо до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалу надіслати до електронного кабінету представника позивача адвоката Шаповалова Д.В.

Дата складення повної ухвали 31.12.2025.

Суддя Б.М. Кузьміна