ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2025 року м.Дніпро Справа № 908/835/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Іванов О.Г.

при секретарі судового засідання Карпенко А.С.

Представники сторін:

від позивача: Проскурня Тетяна Володимирівна (поза межами приміщення суду) - від ТОВ «ГРІНЕКС ЕКО» - адвокат, ордер серія АІ №1994424 від 05.07.2018р.

від відповідача: Сокуренко Андрій Юрійович (поза межами приміщення суду) - від Підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства "Запорізький залізорудний комбінат", - витяг з ЄДР

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІНЕКС ЕКО" на додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 14.08.2025р. (Суддя Мірошніченко М.В. Повне судове рішення складено та підписано 25.08.2025р.) у справі №908/835/25.

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінекс Еко", ідентифікаційний код юридичної особи 40107752 (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 16А, оф. 2)

до відповідача: Підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства "Запорізький залізорудний комбінат", ідентифікаційний код юридичної особи 00191218 (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158, офіс 210)

про стягнення 4192425,95 грн.

та за зустрічним позовом Підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства "Запорізький залізорудний комбінат", ідентифікаційний код юридичної особи 00191218 (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158, офіс 210)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінекс Еко", ідентифікаційний код юридичної особи 40107752 (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 16А, оф. 2)

про стягнення 3643126,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 29.07.2025 у справі № 908/835/25 первісний позов задоволено.

Стягнуто з Підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства "Запорізький залізорудний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінекс Еко" 3 817 425 (три мільйони вісімсот сімнадять тисяч чотириста двадцять п`ять) грн 95 коп. вартості обладнання, 375 000 (триста сімдесят п`ять тисяч) грн 00 коп. вартості робіт, а також 50 309 (п`ятдесят тисяч триста дев`ять) грн 11 коп. судового збору. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

04.08.2025 від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача судових витрат, понесених ТОВ "ГРІНЕКС ЕКО" у зв`язку з розглядом справи, у сумі 279853,20 грн., з яких 231000,00 грн. - витрати на правничу допомогу, 12000,00 грн. - витрати на проведення судової експертизи, 34353,20 грн. - витрати на переклад доказів, 2500,00 грн. - за нотаріальне посвідчення заяв свідків.

Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.08.2025 у справі № 908/835/25 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінекс Еко" про стягнення судових витрат у справі №908/835/25 задоволено частково.

Стягнуто з Підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства "Запорізький залізорудний комбінат" (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158, офіс 210, ідентифікаційний код 00191218) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінекс Еко" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 16А, оф. 2, ідентифікаційний код 40107752) витрати на професійну правничу допомогу у справі №908/835/25 в сумі 55 000,00 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч грн. 00 коп.), витрати на проведення судової експертизи в сумі 12 000,00 грн. (дванадцять тисяч грн. 00 коп.), витрати на переклад доказів у сумі 34 353,20 грн. (тридцять чотири тисячі триста п`ятдесят три грн. 20 коп.), витрати на нотаріальне посвідчення заяв свідків в сумі 1 000,00 грн. (одна тисяча грн. 00 коп.), витрати на виготовлення довідки від 20.6.2025 №106/2025-Д з відомостями про власника вебсайту (вебсторінки), реєстранта доменного імені або інформацією про його встановлення в сумі 2 100,00 грн. (дві тисячі сто грн. 00 коп.).

В іншій частині заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінекс Еко" про стягнення судових витрат залишено без задоволення.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що докази понесення судових витрат подані Товариством з обмеженою відповідальністю "Грінекс Еко" у встановлений строк. Адвокатським об`єднанням «ГРУПА БІЗНЕС ПАРТНЕРІВ» було надано правничу допомогу позивачу на підставі договору про надання адвокатських послуг від 05.07.2018 № 11/2018, виходячи з розміру гонорару - 3 000,00 грн за годину роботи адвоката.

Суд першої інстанції, оцінюючи характер спору, складність справи, обсяг доказів у справі, зміст складених адвокатом заяв по суті спору та з процесуальних питань, дійшов висновку, що витрати часу адвоката на складання позовної заяви (28 годин) та відповіді на відзив (72 години) є завищеними. Позовна заява містила вимоги лише щодо стягнення основної заборгованості за договором від 09.09.2021 № 20/990, яка складалася з вартості обладнання, а також монтажних та пусконалагоджувальних робіт, і не містила складних додаткових розрахунків.

З огляду на обсяг та характер виконаної адвокатом роботи, рівень цін на аналогічні послуги суд вважав завищеною вартість послуг за складання позовної заяви в сумі 84 000,00 грн, за складання відповіді на відзив у сумі 72 000,00 грн та за складання відзиву на зустрічний позов у сумі 21 000,00 грн. У зв`язку з цим суд дійшов висновку зменшити витрати на складання позовної заяви до суми 10 000,00 грн, за складання відповіді на відзив - до суми 5 000,00 грн, за складання відзиву на зустрічний позов - до суми 5 000,00 грн.

Вартість послуг адвоката зі складання та подання суду клопотань з процесуальних питань (про витребування доказів від 07.05.2025, про долучення доказів від 19.05.2025 та від 22.06.2025) суд вважав завищеною, оскільки за своїм змістом ці документи не є складними та не потребували багато часу на їх складання. Копіювання додатків до клопотань не є юридичною послугою, що потребує спеціальних знань адвоката, а є технічною послугою. Суд зменшив витрати на складання цих документів до суми 1 000,00 грн за кожне.

Також суд вважав завищеними витрати на складання додаткових пояснень у справі від 17.06.2025 (3 години/9 000,00 грн), та зменшив їх до суми 2 000,00 грн. Крім того, суд врахував, що на участь у судових засіданнях 09.07.2025 та 25.07.2025 адвокатом витрачено час не більше ніж півтори години (згідно протоколів відеоконференцзв`язку), врахувавши вартість послуг адвоката на участь у цих судових засіданнях по 4 500,00 грн за кожне, замість 6 000,00 грн.

Загалом судом визнано обґрунтованими витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 55 000,00 грн. Витрати на проведення судової експертизи, переклад доказів, виготовлення довідки від 20.06.2025 визнані обґрунтованими та документально підтвердженими. Оплата за нотаріальне посвідчення заяви свідка прийнята в сумі 1 000,00 грн.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з додатковим рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду, через систему "Електронний суд" з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРІНЕКС ЕКО", в якій просить додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2025 р. у справі № 908/835/25 в частині відмови в задоволенні заяви ТОВ «ГРІНЕКС ЕКО» від 04.08.2025 р. про розподіл судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення заяви ТОВ «ГРІНЕКС ЕКО» від 04.08.2025 р. про розподіл судових витрат. Урахувати, що докази на підтвердження розміру судових витрат ТОВ «ГРІНЕКС ЕКО», пов`язаних з розглядом справи № 908/835/25 у суді апеляційної інстанції, будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Апелянт вважає Додаткове рішення в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 55 000,00 грн з 231 000,00 грн заявлених необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та нез`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Щодо порушення норм процесуального права апелянт зазначає, що відповідно до частини п`ятої та шостої статті 126 ГПК України суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката лише за клопотанням іншої сторони. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє таке клопотання. Верховний Суд у постанові від 26.10.2021 у справі № 913/371/20 виснував, що зменшення суми судових витрат можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони.

Апелянт стверджує, що Відповідач у відзиві на заяву про розподіл судових витрат просив не про зменшення суми судових витрат, а про повну відмову у задоволенні заяви. Відповідач не посилався на критерії співмірності, визначені частиною четвертою статті 126 ГПК України (складність справи, час, витрачений адвокатом, обсяг наданих послуг). Натомість суд самостійно застосував ці критерії для зменшення витрат, що є порушенням принципу змагальності сторін.

Апелянт наголошує на тому, що дискреція суду під час вирішення питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною. З власної ініціативи суд може керуватися лише критеріями частини п`ятої - сьомої, дев`ятої статті 129 ГПК України (пов`язаність витрат з розглядом справи, поведінка сторони, що призвела до затягування розгляду справи тощо), а не критеріями частини четвертої статті 126 ГПК України.

Щодо необґрунтованості рішення апелянт зазначає, що суд належним чином не обґрунтував, чому справа № 908/835/25 є нескладною. Справа стосувалася стягнення заборгованості за договором підряду та містила як первісний, так і зустрічний позов. Це потребувало всебічного дослідження умов договору, численних доказів, підготовки відповіді на відзив та відзиву на зустрічний позов, що збільшує обсяг роботи адвоката.

Щодо неправильного застосування норм матеріального права апелянт стверджує, що суд безпідставно втрутився в договірні правовідносини між адвокатом та його клієнтом. Відповідно до постанов Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19 розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Апелянт також посилається на те, що ціна позову в розмірі 4 192 425,95 грн за первісний та 3 643 126,65 грн за зустрічний позов є цілком пропорційною до суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 231 000,00 грн, що становить приблизно 5,5% від ціни позову.

Апелянт просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 14.08.2025 у справі № 908/835/25 в частині відмови в задоволенні заяви про розподіл судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення заяви ТОВ "ГРІНЕКС ЕКО" від 04.08.2025 про розподіл судових витрат.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

ПрАТ "ЗЗРК" подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, недоведеними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідач звертає увагу, що апеляційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 258 ГПК України: в резолютивній частині апеляційної скарги апелянт просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2025, при тому, що об`єктом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Запорізької області.

Відповідач зазначає, що заявлені до стягнення судові витрати є непов`язаними з розглядом справи, необґрунтованими та непропорційними до предмета спору, а також такими, що істотно перевищують суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку. При поданні первісного позову позивачем було заявлено попередній розрахунок тільки витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 150 000,00 грн.

Відповідач стверджує, що в процесі розгляду справи позивач додатково надав нові документи (висновок експерта, переклад документів та його нотаріальне посвідчення, заяви свідків, довідка), які у позовній заяві не згадувались. Внаслідок необґрунтованого продовження строків та великого обсягу додатково наданих позивачем доказів було штучно збільшено час витрачений адвокатом на виконання робіт.

Щодо витрат на оплату послуг адвоката відповідач зазначає, що вони є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт та обсягом наданих адвокатом послуг. Відповідач звертає увагу, що представник ТОВ "ГРІНЕКС ЕКО" адвокат Проскурня Т.В. та директор ТОВ "ГРІНЕКС ЕКО" Ганкевич П.М. є співзасновниками ТОВ "БАЗА "СОЛНЄЧНИЙ ЛУЧ", що ставить під сумнів реальність понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Відповідач посилається на постанову Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, згідно якої суд може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, керуючись критеріями частин п`ятої - сьомої, дев`ятої статті 129 ГПК України.

Відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.09.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), судді: Верхогляд Т.А., Іванов О.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІНЕКС ЕКО" на додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 14.08.2025р. у справі №908/835/25. (Суддя Мірошніченко М.В.). Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 09.12.2025 об 14:20 годин.

Судове засідання, призначене на 09.12.2025 не відбулося у зв`язку з аварійним вимкненням генератора, що спричинило неможливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції, про що секретарем судового засідання було складено відповідний акт.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду відкладено розгляд справи на 18.12.2025 о 12:40 год.

18.12.2025 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

Адвокатським об`єднанням «ГРУПА БІЗНЕС ПАРТНЕРІВ» було надано правничу допомогу Товариству з обмеженою відповідальністю "Грінекс Еко" на підставі договору про надання адвокатських послуг від 05.07.2018 №11/2018 у рамках судової справи №908/835/25, виходячи з розміру гонорару, встановленого договором, - 3000,00 грн. за годину роботи адвоката, а саме:

1) аналіз документів, збір доказів та підготовка позовної заяви з додатками в період з 26.03.2025 по 31.05.2025 (28 годин) вартістю 3000,00 грн. за годину, що загалом складає 84 000,00 грн.;

2) складання відповіді на відзив на первісний позов та підготовка відповідних додатків у період з 18.04.2025 по 22.04.2025 (24 години) вартістю 3000,00 грн. за годину, що загалом складає 72 000,00 грн.;

3) складання відзиву на зустрічний позов 02.05.2025 (7 годин) вартістю 3000,00 грн. за годину, що загалом складає 21 000,00 грн.;

4) складання адвокатського запиту від 28.04.2025 (1 година) вартістю 3000,00 грн.;

5) складання адвокатського запиту від 02.05.2025 (1 година) вартістю 3000,00 грн.;

6) підготовка клопотання про витребування доказів 07.05.2025 (1 година) вартістю 3000,00 грн.;

7) підготовка клопотання про долучення доказів 19.05.2025 (2 години) вартістю 3000,00 грн. за годину, що загалом складає 6 000,00 грн.;

8) підготовка та подання до суду додаткових пояснень по суті справи 17.06.2025 (3 години) вартістю 3000,00 грн. за годину, що загалом складає 9 000,00 грн.;

9) підготовка та подання до суду клопотання про долучення доказів 22.06.2025 (1 година) вартістю 3000,00 грн.;

10) участь адвоката Проскурні Т.В. у судових засіданнях 23.04.2025 (1 година) вартістю 3 000,00 грн., 08.05. 2025 (1 година) вартістю 3 000,00 грн., 02.06.2025 (1 година) вартістю 3 000,00 грн., 23.06.2025 (1 година) вартістю 3 000,00 грн., 30.06.2025 (1 година) вартістю 3 000,00 грн., 09.07.2025 (2 години) вартістю 6 000,00 грн., 24.07.2025 (2 години) вартістю 6 000,00 грн., 29.07.2025 (1 година) вартістю 3 000,00 грн.

Понесення позивачем зазначених витрат на правничу допомогу підтверджуються наступними документами:

- договором про надання адвокатських послуг від 05.07.2018 №11/2018, укладеним Товариством з обмеженою відповідальністю "Грінекс Еко" з Адвокатським об`єднанням «ГРУПА БІЗНЕС ПАРТНЕРІВ»;

- актом приймання - передавання наданих адвокатських послуг від 31.03.2025;

- рахунком на оплату від 31.03.2025 №243;

- платіжною інструкцією від 24.04.2025 № 454;

- платіжною інструкцією від 25.04.2025 № 559;

- актом приймання-передавання наданих адвокатських послуг від 19.05.2025;

- рахунком на оплату від 19.5.2025 №263-908/835/25;

- платіжною інструкцією від 02.06.2025 № 777;

- актом приймання-передавання наданих адвокатських послуг від 29.07.2025;

- рахунком на оплату від 29.07.2025 №274-908/835/25;

- платіжною інструкцією від 29.07.2025 № 1073.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

Предметом апеляційного оскарження є рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні заялених до стягнення 175 400,00 грн з загальної суми, заявлених до стягнення 279 853,20 грн.

Згідно ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Як передбачено п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

За п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як передбачено п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Відповідно до тексту позовної заяви: «… На виконання ст. 124 ГПК України надаємо суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які Позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи:

- витрати на професійну правничу допомогу - 150 000,00 грн. …».

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів констатує, що позивачем дотримано вимоги статті 124 Господарського процесуального кодексу України.

У даному випадку, позивачем при подачі позовної заяви було заявлено про те, що він очікує понести витрати на правову допомогу та подано докази в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу разом із заявою про стягенння витрат на професійну правничу допомогу, яка, відповідно, зареєстрована в системі Електроний суд 01.08.2025р.

Таким чином, колегія суддів констатує дотримання позивачем передбаченого статтями 124, 129 Господарського процесуально кодексу України порядку подання попереднього розрахунку суми судових витрат та надання суду доказів на підтвердження розміру таких витрат.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз відповідних норм процесуального закону засвідчує, що реалізація принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в декілька основних етапів:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що ч. 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Щодо тверджень позивача «… у вирішенні заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд керуючись принципами пропорційності та справедливості, закріпленими у статтях 15 та 2 Господарського процесуального кодексу України, має обов`язок дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, подані стороною докази на підтвердження її витрат підлягають оцінці як з точки зору відповідності цих дій вимогам законодавства (вимогам статей 123, 124, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України), так і їх спрямованості на забезпечення права сторони (на користь якої ухвалене судове рішення) на відшкодування судових витрат (постанова Верховного Суду від 23.01.2025 у справі № 921/857/23).

Системний аналіз наведених положень ГПК України та правових позицій Верховного Суду дає підстави виснувати про те, що дискреція суду під час вирішення питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною. Можна поділити критерії, якими суд керується при визначенні розміру витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, на дві групи. До першої групи належать загальні критерії, неврахування яких судом могло би суперечити принципам загальним принципам цивільного права, та які закріплені в частині п`ятій-сьомій, дев`ятій статті 129 ГПК України. До другої же групи належать ті критерії, які становлять та/або повинні становити особливий інтерес для сторони, з якої дані витрати стягуватимуться, а не для суду. До таких належать ті, що закріплені в частині четвертій статті 126 ГПК України, та можуть бути враховані судом виключно за наявності клопотання/заперечення від сторони, що програла, на яку покладається обов`язок доведення обставин, за наявності яких розмір витрат може бути зменшений судом.

Відповідно до обставин справи № 908/835/25 12.08.2025 р. через підсистему «Електронний суд» Апелянт отримав відзив Відповідача на заяву про розподіл судових витрат, у якому Відповідач просив не про зменшення суми судових витрат, що підлягали компенсації Відповідачем, а про повну відмову у задоволенні заяви. У частині витрат на професійну правничу допомогу у відзиві зазначалося, що:

1. заявлені до стягнення судові витрати у розмірі 279 853,20 грн не є пов`язаними з розглядом справи, є необґрунтованими та непропорційними до предмета спору, а також такими, що істотно перевищують суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку;

2. в акті приймання-передавання наданих адвокатських послуг від 31.03.2025 було вказано тільки про аналіз документів та підготовку позовної заяви і додатків, але не була вказана кількість витрачених годин, а тільки сума 84 000,00 грн;

3. всі документи, які використовувалися в ролі додатків, були у Позивача й потребували тільки копіювання, тому витрати на їх підготовку неспівмірно завищені;

4. період виконання послуг в акті вказаний 26.03.2025 - 31.05.2025, а акт приймання-передавання датований 31.03.2025, тобто до дати закінчення надання послуг послуги вже були передані;

5. представник Позивача адвокат Проскурня Тетяна Володимирівна та директор ТОВ «ГРІНЕКС ЕКО» Ганкевич Петро Михайлович є співзасновниками ТОВ «БАЗА «СОЛНЄЧНИЙ ЛУЧ», тобто мають спільні бізнес інтереси, що ставить під сумнів реальність понесених Позивачем витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі.

Таким чином, суд повинен був оцінити позиції обох сторін у межах їх заяв/клопотань, керуючись положеннями частини четвертої статті 126 ГПК України та, у разі необхідності, вийти за межі вимог учасників справи, застосовуючи приписи частини п`ятої - сьомої, дев`ятої статті 129 ГПК України. …» колегія суддів зазначає наступне:

Поряд із загальним правилом розподілу судових витрат, визначеним у ч. 4 ст. 129 ГПК України, у ч. 5 цієї норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Такий правовий висновок є усталеним та викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 16/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Вказані докази у відповідності до положень частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (далі Закон №5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Пункт 4 частини першої статті 1 Закону №5076-VI визначає, що договір про надання правничої допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

До договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону №5076-VI).

Як вбачається з матеріалів справи, 05.07.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грінекс Еко» (надалі - клієнт) та адвокатським об`єднанням «Група Бізнес Партнерів» (надалі - адвокатське об`єднання) укладено договір №11/2018 про надання адвокатських послуг, за яким клієнт доручив, а адвокатське об`єднання прийняло на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором (п. 1.1. договору).

Пунктом 2.1.5 договору встановлено, що Партнери адвокатського об`єднання та/або його адвокати (виступаючи як захисники) здійснюють у встановленому законом порядку, захист прав та законних інтересів клієнта, в тому числі у випадках, передбачених кримінально-процесуальним законодавством та законодавством про адміністративні правопорушення України.

Гонорар адвокатського об`єднання клієнт оплачує в розмірі та в порядку згідно з умовами, викладеними в додатку Ме2 до цього Договору (п. 4.1. договору).

Даний договір укладений на строк до 31 грудня 2025 р. та набирає чинності з моменту його підписання Сторонами (п. 7.1. договору).

Відповідно Додатку №2 до Договору про надання правової допомоги сторони за Договором домовились, що вартість послуг (гонорар) АДВОКАТСЬКОГО ОБ`ЄДНАННЯ за Договором становить 3 000, 00 грн (три тисячі гривень 00 копійок) за годину роботи адвоката (п. 1 Додатку).

Пунктами 2, 3 Додатку встановлено, що у випадку супроводу КЛІЄНТА адвокатським об`єднанням під час проведення слідчих дій у рамках кримінального провадження, вартість послуг (гонорар) адвокатського об`єднання за Договором становить 4 000, 00 грн (чотири тисячі гривень 00 копійок) за годину роботи адвоката. Додатково до гонорару клієнт оплачує (компенсує) адвокатському об`єднанню витрати, необхідні для надання адвокатським об`єднанням послуг за Договором (судовий збір, вартість проведення судових експертиз та отримання висновків фахівців, поштові витрати, витрати на переїзд у інше місце, витрати на відрядження тощо).

Відповідно до пункту 4 Додатку сторони погодили, що в рамках належного виконання адвокатським об`єднанням Договору вартість однієї доби відрядження адвоката адвокатського об`єднання до іншого міста України становить 12000,00 грн (дванадцять тисяч гривень). Вартість однієї доби відрядження адвоката адвокатського об`єднання до іншої країни світу визначається Сторонами окремою угодою.

Додатком до договору також передбачено, що у випадку стягнення на користь клієнта заборгованості, або компенсацій, або будь-яких інших виплат за результатами дій адвокатського об`єднання у судовому або позасудовому порядку, клієнт додатково до виплат, визначених у п.п.1-3 вище, сплачує 1092 від стягнутих вищезазначих сум. Оплата здійснюється клієнтом на підставі Договору протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання відповідної виплати. Оплата послуг адвокатського об`єднання та інших виплат, пов`язаних з виконанням адвокатським об`єднанням Договору та зазначених у п.п.1-3 вище, здійснюється на підставі виставленого ним рахунку (п. 5-6 Додатку).

Згідно зі статтею 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Адвокатський гонорар може існувати у двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (пункт 131 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Відповідно до п. 32 Додаткової постанови КГС у складі ВС від 13.02.2024р. у справі № 910/12155/22 фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Адвокатським об`єднанням «ГРУПА БІЗНЕС ПАРТНЕРІВ» було надано правничу допомогу Товариству з обмеженою відповідальністю "Грінекс Еко" на підставі договору про надання адвокатських послуг від 05.07.2018 №11/2018 у рамках судової справи №908/835/25, виходячи з розміру гонорару, встановленого договором, - 3000,00 грн. за годину роботи адвоката, а саме:

1) аналіз документів, збір доказів та підготовка позовної заяви з додатками в період з 26.03.2025 по 31.05.2025 (28 годин) вартістю 3000,00 грн. за годину, що загалом складає 84 000,00 грн.;

2) складання відповіді на відзив на первісний позов та підготовка відповідних додатків у період з 18.04.2025 по 22.04.2025 (24 години) вартістю 3000,00 грн. за годину, що загалом складає 72 000,00 грн.;

3) складання відзиву на зустрічний позов 02.05.2025 (7 годин) вартістю 3000,00 грн. за годину, що загалом складає 21 000,00 грн.;

4) складання адвокатського запиту від 28.04.2025 (1 година) вартістю 3000,00 грн.;

5) складання адвокатського запиту від 02.05.2025 (1 година) вартістю 3000,00 грн.;

6) підготовка клопотання про витребування доказів 07.05.2025 (1 година) вартістю 3000,00 грн.;

7) підготовка клопотання про долучення доказів 19.05.2025 (2 години) вартістю 3000,00 грн. за годину, що загалом складає 6 000,00 грн.;

8) підготовка та подання до суду додаткових пояснень по суті справи 17.06.2025 (3 години) вартістю 3000,00 грн. за годину, що загалом складає 9 000,00 грн.;

9) підготовка та подання до суду клопотання про долучення доказів 22.06.2025 (1 година) вартістю 3000,00 грн.;

10) участь адвоката Проскурні Т.В. у судових засіданнях 23.04.2025 (1 година) вартістю 3 000,00 грн., 08.05.2025 (1 година) вартістю 3 000,00 грн., 02.06.2025 (1 година) вартістю 3 000,00 грн., 23.06.2025 (1 година) вартістю 3 000,00 грн., 30.06.2025 (1 година) вартістю 3 000,00 грн., 09.07.2025 (2 години) вартістю 6 000,00 грн., 24.07.2025 (2 години) вартістю 6 000,00 грн., 29.07.2025 (1 година) вартістю 3 000,00 грн.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчить з матеріалів справи, понесення позивачем зазначених витрат на правничу допомогу підтверджуються наступними документами:

- актом приймання - передавання наданих адвокатських послуг від 31.03.2025;

- рахунком на оплату від 31.03.2025 №243;

- платіжною інструкцією від 24.04.2025 № 454;

- платіжною інструкцією від 25.04.2025 № 559;

- актом приймання-передавання наданих адвокатських послуг від 19.05.2025;

- рахунком на оплату від 19.5.2025 №263-908/835/25;

- платіжною інструкцією від 02.06.2025 № 777;

- актом приймання-передавання наданих адвокатських послуг від 29.07.2025;

- рахунком на оплату від 29.07.2025 №274-908/835/25;

- платіжною інструкцією від 29.07.2025 № 1073.

Загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача складає 231 000,00 грн.

Разом з тим, Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРІНЕКС ЕКО» посилається на те, що ним були понесені витрати на проведення судової експертизи у розмірі 12 000,00 грн., що підтверджується заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРІНЕКС ЕКО» від 25.04.2025 №25-04, договором від 25.04.2025 №104/25, укладеним Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРІНЕКС ЕКО» з Фізичною особою-підприємцем Усковим К.Ю. як експертом, рахунком-фактурою від 25.04.2025 №104/25, актом здачі-приймання виконаних робіт від 14.05.2025, платіжною інструкцією від 15.05.2025 №691.

Також заявник вказує, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРІНЕКС ЕКО» були понесені витрати на здійснення перекладів у розмірі 34 353,20 грн., що підтверджується рахунком-фактурою від 09.05.2025 №ЕКСП-12893, платіжною інструкцією від 09.05.2025 №669, рахунком-фактурою від 16.05.2025 №ЕКСП-12893-2, платіжною інструкцією від 19.05.2025 №701, актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 16.05.2025 №ЕКСП-12893.

На підготовку заяв свідків, як вказує заявник, Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРІНЕКС ЕКО» було витрачено 2 500,00 грн., що підтверджується рахунком від 18.04.2025 №641, платіжною інструкцією від 18.04.2025 №537, актом прийому-передачі виконаних робіт від 18.04.2025.

Загальна сума судових витрат за підрахунком Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРІНЕКС ЕКО» у справі №908/835/25 становить 279 853,20 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів виснує, що сторонами погоджено погодинну оплату за надану правову допомогу по справі №908/835/25.

Суд першої інстанції, дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення та подані на підтвердження витрат документи, дійшов висновку про їх часткову необґрунтованість та завищення.

Зокрема, суд встановив, що витрати часу адвоката на складання позовної заяви (28 годин) та відповіді на відзив (72 години) є неспівмірними зі складністю справи. Позов стосувався стягнення основної заборгованості за договором від 09.09.2021 №20/990 щодо вартості обладнання, монтажних та пусконалагоджувальних робіт і не передбачав складних розрахунків чи нетипових правових питань. З огляду на обсяг і характер виконаної роботи, а також ринкову вартість аналогічних послуг, суд визнав завищеними:

- 84 000,00 грн - за складання позовної заяви;

- 72 000,00 грн - за складання відповіді на відзив;

- 21 000,00 грн - за складання відзиву на зустрічний позов.

У зв`язку з цим суд зменшив відповідні витрати до:

- 10 000,00 грн - за складання позовної заяви;

- 5 000,00 грн - за складання відповіді на відзив;

- 5 000,00 грн - за складання відзиву на зустрічний позов.

Також суд визнав завищеною вартість послуг щодо складання та подання процесуальних клопотань (про витребування доказів від 07.05.2025; про долучення доказів від 19.05.2025 та 22.06.2025), оскільки ці документи не були складними за змістом і не потребували значного часу на підготовку. Крім того, копіювання додатків суд відніс до технічних, а не юридичних послуг. Витрати за кожне з таких клопотань були зменшені до 1 000,00 грн.

Аналогічно суд зменшив витрати на складання додаткових пояснень від 17.06.2025 з 9 000,00 грн (3 години) до 2 000,00 грн, визнавши їх завищеними.

Щодо участі в судових засіданнях 09.07.2025 та 25.07.2025, які відбувалися в режимі відеоконференції, суд врахував фактичну тривалість кожного засідання (не більше 1,5 години) та відсутність витрат часу на прибуття до суду. Відтак компенсацію визначено по 4 500,00 грн за кожне засідання, виходячи з фактично витраченого часу.

Загалом суд першої інстанції визнав обґрунтованими витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 55 000,00 грн.

Колегія апеляційного господарського суду, перевіривши матеріали справи та надані докази понесення витрат, з урахуванням предмета спору, його значення для сторони, обсягу поданих доказів і складності справи, дійшла висновку про обґрунтованість та співмірність визначеної судом першої інстанції суми 55 000,00 грн як компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Інша частина заявлених витрат обґрунтовано покладена на позивача.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, окрім витрат на професійну правничу допомогу, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо покладення на Підприємство з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» витрат на проведення судової експертизи у сумі 12 000,00 грн, витрат на переклад доказів у сумі 34 353,20 грн, витрат на нотаріальне посвідчення заяв свідків у сумі 1 000,00 грн, витрат на виготовлення довідки від 20.06.2025 № 106/2025-Д з відомостями про власника вебсайту (вебсторінки), реєстранта доменного імені або інформацією про його встановлення у сумі 2 100,00 грн, оскільки їх понесення є документально підтвердженим та обґрунтованим.

Водночас оплата за вчинення нотаріальних дій у сумі 1 500,00 грн на користь приватного нотаріуса Яковенко С.І. (платіжна інструкція № 537 від 18.04.2025) обґрунтовано не прийнята господарським судом, оскільки у рахунку № 641 від 18.04.2025, який оплачено зазначеною платіжною інструкцією, не конкретизовано, за які саме нотаріальні послуги виставлено рахунок, зокрема не зазначено, що це є оплатою за посвідчення заяв свідків.

У матеріалах справи наявні заяви свідків:

- ОСОБА_1 , посвідчена приватним нотаріусом Сипачовою І.М. 21.04.2025;

- ОСОБА_2 , посвідчена приватним нотаріусом Рисс М.О. 18.04.2025.

Оплата послуг приватного нотаріуса Рисс М.О. на підставі акта приймання-передачі виконаних робіт (послуг) від 18.04.2025 на суму 1 000,00 грн (платіжна інструкція № 538 від 18.04.2025) правомірно прийнята судом першої інстанції, оскільки у матеріалах справи наявна заява свідка ОСОБА_2 від 18.04.2025, посвідчена цим приватним нотаріусом, що підтверджує зв`язок понесених витрат із розглядом справи.

Оцінивши наведені апелянтом аргументи у сукупності з матеріалами справи, колегія суддів не знаходить підстав для їх прийняття виходячи з наступного:

Щодо доводів апелянта в частині: «…Так, у Додатковому рішенні наголошувалося на тому, що позовна заява містила вимоги лише щодо стягнення основної заборгованості за договором від 09.09.2021 № 20/990, яка складалася з вартості обладнання, а також монтажних та пусконалагоджувальних робіт, і не містила складних додаткових розрахунків, через що витрати на професійну правничу допомогу нібито є завищеними.

Така позиція суду не є належним чином вмотивованою та обґрунтованою, адже складність справи № 908/835/25 полягала не в порядку та способі обчислення заборгованості Відповідача перед Позивачем, а в проблемі довести наявність такої заборгованості при повному запереченні з боку ПрАТ «ЗЗРК» як поставки обладнання так і проведення робіт ТОВ «ГРІНЕКС ЕКО». Умови воєнного стану (окупація територій, на якій підрядник виконував Роботи) ускладнили доведення реальності такої заборгованості.

Варто додати й про те, що правовідносини, які виникають у межах договору будівельного підряду, не є легкими в принципі. Це, зокрема, підтверджується тим, що Верховний Суд у постанові від 07.11.2024 у справі № 910/9460/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Реддіто" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Блок Майстер Україна" про стягнення штрафу за договором підряду в сумі 1 938 167,71 грн зазначив наступне:

Крім того, розмір заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу при апеляційному розгляді цієї справи, що за умовами договору визначений у фіксованому розмірі, є розумним і співмірним, як зі складністю справи (за предметом спору та ціною позову ця справа не відноситься до малозначних та стосується стягнення майже двох мільйонів гривен штрафних санкцій за прострочення виконання робіт за договором підряду, спірні правовідносини вимагають належного дослідження умов договору підряду, численних додатків та додаткових угод до нього, доказів, пов`язаних з виконанням договору, аналізу та тлумачення норм права, що регулюють спірні правовідносини), так і з ціною позову (розмір витрат відповідача в суді апеляційної інстанції складає лише 3,1 % від ціни позову у цій справі), а також із обсягом наданих адвокатом відповідачу послуг, зафіксованих в акті від 27 березня 2024 року. Крім того, обсяг наданих відповідачу при апеляційному розгляді цієї справи його адвокатом послуг повністю відповідав тим діям, які необхідно вчинити при апеляційному оскарженні судового рішення: здійснити аналіз оскаржуваного судового рішення, за результатом чого підготувати та подати апеляційну скаргу, здійснити аналіз відзиву на апеляційну скаргу та реалізувати право на надання пояснень щодо відзиву, здійснити представництво клієнта (відповідача) в судових засіданнях, надати роз`яснення та консультації клієнту щодо вчинених дій тощо.

Вказане спростовує твердження суду в Додатковому рішенні щодо нескладності спорів, які виникають на підставі порушення зобов`язання за договором підряду (будівельного). Обставини справи № 910/9460/23 та № 908/835/25 є подібними, відповідно, подібними є й правовідносини в їх межах, адже остання також потребувала дослідження й аналізу великої кількості доказів та обробки значного обсягу інформації, дотичної до неї, правильної підготовки письмових та електронних доказів тощо.

Верховним Судом у справі № 910/9460/23 також було зазначено, що розмір витрат відповідача в суді апеляційної інстанції складає лише 3,1 % від ціни позову у цій справі, що є свідченням невеликого розміру витрат на професійну правничу допомогу. Разом із тим, у справі № 908/835/25 сума таких витрат складає приблизно 5,5%, що є цілком розумним та незавищеним з огляду на наступне.

По-перше, Додаткове рішення стосувалося витрат, які були понесені Позивачем в суді першої, а не апеляційної інстанції. …

… Системний аналіз зазначених положень дає підстави стверджувати, що розгляд справи в суді першої інстанції є всебічним та спрямований на вирішення спору. Апеляційні суди, у свою чергу, здійснюють перегляд лише частково, у межах вимог апеляційної скарги. Це є свідченням того, що обсяг роботи адвоката в місцевому суді є об`ємнішим та зумовлює здійснення багатьох видів діяльності задля вирішення спору, через що розмір витрат на правову допомогу буде більшим за такий у судах вищих інстанцій.

Необхідно звернути увагу й на те, що в справі № 908/835/25 наявні два позови: первісний та зустрічний.

У постанові від 15.02.2019 у справі № 916/767/18 Верховний Суд виснував, що одним із спеціальних прав відповідача, яке водночас становить процесуальну форму захисту його інтересів, згідно з господарським процесуальним законом є право відповідача пред`явити зустрічний позов. Зустрічний позов має певну специфіку, яка відрізняє його від інших видів позовів зокрема, й від первісного. Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду із первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися із вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження із первісним позовом за ухвалою суду. Таким чином, зустрічний позов - це позов, що подається відповідачем до позивача для одночасного розгляду із первісним позовом. Право подання зустрічного позову має лише відповідач.

Отже, у справі, що переглядається, представник Позивача повинен був не тільки будувати та відстоювати позицію останнього в судовому провадженні, але й спростовувати законність та обґрунтованість зустрічних позовних вимог Відповідача, що, безперечно, збільшує витрачений адвокатом час і обсяг виконаних ним робіт та підтверджує хибність висновку суду стосовно нескладності справи № 908/835/25, витрати на правову допомогу щодо якої є нібито завищеними.

Поміж іншого, суд у Додатковому рішенні зазначив, що копіювання додатків до клопотань не є юридичною послугою, що потребує спеціальних знань адвоката, а є технічною послугою.

Не є зрозумілим, до якого виду правової допомоги суд відніс цю послугу, адже в заяві Позивача про розподіл судових витрат за неї ніяк не зазначалося. Якщо під такою малося на увазі вартість послуг адвоката зі складання та подання суду клопотань з процесуальних питань (про витребування доказів від 07.05.2025 - одна година/3000,00 грн., про долучення доказів від 19.05.2025 - дві години/6000,00 грн., про долучення доказів від 22.06.2025 - одна година/3000,00 грн.), то твердження про копіювання додатків не є доречним, адже послуга щодо складання та подання клопотань передбачає лише уточнення в частині того, що відповідні процесуальні заяви містять додатки. Утім, на належне оформлення й закріплення додатків треба також витратити певний час, зокрема з юридичної точки зору, адже належне зазначення всіх додатків в одній заяві/клопотанні та правильне їх оформлення свідчить про кваліфікацію адвоката і має вирішальне значення під час доказування в суді.

Отже, суд у Додатковому рішенні не обґрунтував належним чином, чому справа № 908/835/25 є нескладною, не навів належних тверджень, що зумовили ухвалення ним такого рішення, та взагалі помилково дійшов до таких висновків, адже положення ГПК України та практика Верховного Суду в подібних правовідносинах свідчить про зворотнє. Це також підтверджує те, що Додаткове рішення обґрунтовано неналежним чином, що суперечить положенням статті 236 ГПК України.…» колегія суддів зазначає наступне:

Посилання апелянта на правову позицію, викладену у постанові Верховний Суд від 07.11.2024 у справі № 910/9460/23, не спростовує висновків суду першої інстанції у цій справі, оскільки оцінка співмірності та розумності витрат на професійну правничу допомогу здійснюється судом з урахуванням конкретних обставин кожної окремої справи, характеру та обсягу наданих послуг, складності спору, поведінки сторін та інших релевантних критеріїв.

Колегія суддів погоджується з тим, що правовідносини за договором будівельного підряду загалом можуть передбачати необхідність дослідження значного обсягу доказів та аналізу спеціальних норм матеріального права. Водночас сама по собі належність спору до категорії спорів, що виникають з договору підряду, не свідчить автоматично про його підвищену складність у кожному конкретному випадку.

У межах справи № 908/835/25 предметом розгляду було стягнення заборгованості за договором від 09.09.2021 № 20/990, що складалася з вартості обладнання та виконаних робіт. Доводи сторін зводилися до підтвердження або заперечення факту поставки та виконання робіт, що оцінювалося судом на підставі поданих первинних документів та інших письмових доказів. Матеріали справи не свідчать про наявність складних технічних чи правових питань, необхідність проведення спеціальних розрахунків або застосування нетипових підходів до тлумачення норм права.

Посилання апелянта на умови воєнного стану саме по собі не доводить підвищену складність правового аналізу чи значне ускладнення процесу доказування, оскільки суд оцінює насамперед обсяг і характер фактично виконаної адвокатом роботи, а не загальний соціально-економічний контекст.

Крім того, колегія суддів враховує, що ціна позову не є самостійним та визначальним критерієм для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню. Співвідношення суми витрат до ціни позову може братися до уваги, однак не замінює аналізу реального обсягу наданих послуг, їх необхідності та розумності.

Отже, доводи апелянта про складність цієї справи та необхідність відшкодування витрат у заявленому розмірі не спростовують висновку суду першої інстанції про те, що дана справа не є складною для професійного адвоката, не містить складних розрахунків чи значного обсягу матеріалів, а відтак підстав для зміни оскаржуваного додаткового рішення в цій частині не вбачається.

Колегія суддів також звертає увагу, що посилання апелянта на постанову Верховний Суд від 07.11.2024 у справі № 910/9460/23 не може розцінюватися як безумовна підстава для аналогічної оцінки витрат у цій справі. Правові висновки, викладені судом касаційної інстанції, формуються з урахуванням установлених у конкретній справі фактичних обставин, обсягу виконаної адвокатом роботи, поведінки сторін та інших індивідуальних чинників. Автоматичне перенесення висновків щодо співмірності витрат з однієї справи на іншу суперечило б принципу індивідуалізації судової оцінки.

Апеляційний господарський суд погоджується з тим, що наявність зустрічного позову може впливати на обсяг процесуальної діяльності сторін. Разом з тим, сама по собі подача зустрічного позову не свідчить автоматично про підвищену складність справи, якщо вимоги за ним випливають з тих самих правовідносин та ґрунтуються на аналогічному доказовому матеріалі, який підлягав дослідженню в межах первісного позову.

Як свідчить з матеріалів справи та прийнятого судом додаткового рішення, при визначенні співмірності витрат суд обґрунтовано відмежував юридичну складову послуги (аналіз, формування правової позиції, складання клопотання) від технічних дій, зокрема виготовлення та оформлення копій додатків, які не потребують спеціальних професійних знань адвоката.

Саме в межах оцінки розумності заявленого часу суд мав право врахувати, що частина зазначених дій носить технічний характер та не може істотно впливати на обсяг компенсації. При цьому суд не переоцінював зміст клопотань, а лише перевірив відповідність заявлених витрат критеріям необхідності та співмірності.

Разом з тим, в контексті спірних правовідносин, оцінка співмірності витрат здійснена господарським судом з урахуванням характеру спору, обсягу поданих доказів та реального процесуального навантаження у справі № 908/835/25, а тому підстав для іншого висновку колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про втручання господарського суду в договірні правовідносини між адвокатом та його клієнтом, а саме: «… Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань.

При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (постанова Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. …

… Таким чином, суд у Додатковому рішенні безпідставно втрутився в правовідносини між АО «БІ ПІ ДЖІ» та його клієнтом - Апелянтом, що зумовило порушення положень 43 Конституції України, статті 627 ЦК України та відомого ще з часів Стародавнього Риму основоположного принципу цивільного та міжнародного права - pacta sunt servanda. Суд також не навів виняткові докази, на підставі яких таке втручання могло би вважатися законним, обґрунтованим та пропорційним. Вказане, як і в попередньому розділі свідчить саме про неправильне застосування норм матеріального права в розумінні постанови Верховного Суду від 18.04.2024 у справі № 910/2812/23. …» є необгрунтованими, оскільки суд вирішував виключно питання розподілу судових витрат між сторонами спору, тобто визначав, яка частина витрат підлягає компенсації за рахунок іншої сторони. Таке повноваження прямо передбачене положеннями ч.ч. 5- 7, 9 ст. 129 ГПК України і не є переглядом чи коригуванням умов договору про надання правничої допомоги.

Отже, зменшення суми витрат, що підлягають стягненню з опонента, не є втручанням у договірні правовідносини та не порушує ст. 43 Конституції України, а свідчить про реалізацію судом наданих йому процесуальним законом дискреційних повноважень щодо справедливого розподілу судових витрат.

Колегія суддів вважає доводи апелянта щодо нібито неврахування судом обставин, що впливають на присудження всіх витрат на представника Позивача, а саме: «… Хоча в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 було висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, це не означає, що суд не може присудити всі витрати за умови дотримання критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Велике значення в цьому відношенні відіграла би перевірка судом витрат на професійну правничу допомогу на відповідність положенням частини п`ятої-сьомої, дев`ятої статті 129 ГПК України, що однак не було здійснено.

Такі критерії, як повязаність витрат із розглядом справи (пункт 1 частини п`ятої статті 129 ГПК), затягування стороною розгляду справи (пункт 3 частини п`ятої статті 129 ГПК), дії сторони щодо досудового вирішення спору (пункт 4 частини п`ятої статті 129 ГПК), неспівмірне заниження понесених судових витрат у порівнянні з поданими в попередньому розрахунку (частина сьома статті 129 ГПК) та зловживання процесуальними правами (частина дев`ята статті 129 ГПК) ніяк не стосуються справи № 908/835/25, адже як суд, так і сторони справи взагалі не припускали їх наявності та не підтверджували існування таких.

Щодо обґрунтованості судових витрат та їх пропорційності до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (пункт 1 частини п`ятої статті 129 ГПК) зазначаємо, що ціна позову в розмірі 4 192 425,95 грн за первісний та 3 643 126,65 грн за зустрічний - є цілком пропорційною до суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 231 000,00 грн.

На підтвердження такої думки, у постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.11.2022 у справі № 916/1618/20 судова колегія вважає заявлені відповідачем витрати на правничу допомогу спвімірними та розумними, з огляду на ціну позову (4 138 622,96 грн), а також обсяг матеріалів справи та кількість судових засідань по даній справі. Так, за результатами розгляду даної справи було стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «МегаПоліс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КТЛ Україна» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 200 000,00 грн.

З огляду на викладене, вбачається цілком обґрунтованою та пропорційною до ціни позову сума витрат на правничу допомогу в справі № 908/835/25 у розмірі 231 000,00 грн.

Щодо значення даної справи для сторін, беззаперечний той факт, що доведення Позивачем правомірності своїх дій є принциповим, адже спроба Відповідача уникнути виконання договірного зобов`язання абсолютно неприйнятна та потребує обов`язкового вирішення. З огляду на те, що Відповідач подав зустрічний позов у цій справі, є логічним, що дана справа є важливою та принциповою для Відповідача також.

Стосовно же тверджень Відповідача щодо неспівмірного завищення судових витрат у порівнянні з попереднім розрахунком, Позивачем у поясненнях на відзив Відповідача щодо заяви про розподіл судових витрат зазначалося, що ТОВ «ГРІНЕКС ЕКО», виконавши сумлінно свої зобов`язання за Договором, розраховувало на добросовісну поведінку з боку свого контрагента і для процесуальної економії не готувало додаткові докази до позовної заяви (листування з архівів електронної пошти між працівниками сторін, листування працівників ТОВ «ГРІНЕКС ЕКО» у телеграм- каналі, переклади цих документів на державну мову, висновки експертів тощо), що були подані після отримання відзиву ПрАТ «ЗЗРК», де відповідач за первісним позовом наполягав на тому, що ТОВ «ГРІНЕКС ЕКО» навіть не розпочинало виконання робіт за Договором. Таким чином, очевидно, що після подання ПрАТ «ЗЗРК» відзиву на первісний позов та зустрічної позовної заяви з вищевикладеною позицією, об?єм процесуальних документів збільшився, ТОВ «ГРІНЕКС ЕКО» було вимушено готувати додаткові докази на спростування позиції ПрАТ «ЗЗРК», та ураховуючи те, що частина доказів була складена російською мовою, забезпечити їх переклад на державну мову, підтвердити їх автентичність оригіналам за допомогою експерта, підтвердити власність ПрАТ «ЗЗРК» на доменні імена zzrk.com.ua або zgrk.com.ua та корпоративні електронні адреси. Відповідно, витрати на професійну правничу допомогу також збільшились, адже адвокат ТОВ «ГРІНЕКС ЕКО» вимушена була терміново збирати додаткові докази за допомогою адвокатських запитів та клопотання до суду про витребування відповідних доказів, що вплинуло на загальний розмір судових витрат, заявлених ТОВ «ГРІНЕКС ЕКО» до стягнення з ПрАТ «ЗЗРК».

На підставі викладеного можна зробити висновок, що в Додатковому рішенні суд належним чином не врахував приписи статті 129 ГПК України на предмет відсутності підстав для заниження розміру витрат на професійну правничу допомогу з власної ініціативи та взагалі не з`ясував обставини справи, що свідчать про відсутність таких підстав. …» безпідставними. Суд першої інстанції належним чином перевірив заявлені витрати на професійну правничу допомогу на предмет їхньої дійсності, необхідності та розумності з урахуванням характеру справи, обсягу наданих послуг та поведінки сторін. Посилання апелянта на інші справи та положення ГПК України не спростовують висновків суду першої інстанції і не створюють підстав для їх зміни.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України, які б спростовували встановлені судом першої інстанції обставини та зроблені ним висновки.

Наведені у скарзі твердження фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів, наданою судом, та спрямовані на їх переоцінку, що саме по собі не є підставою для скасування чи зміни судового рішення за відсутності доведених порушень норм матеріального або процесуального права.

Отже, апелянтом не доведено неправильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи чи неправильність їх правової оцінки, а наведені аргументи не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.

З урахуванням вищевикладеного, додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 14.08.2025 у справі №908/835/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІНЕКС ЕКО" на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІНЕКС ЕКО" на додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 14.08.2025р. у справі №908/835/25 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 14.08.2025р. у справі №908/835/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено 23.02.2026

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд