РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.12.2025Справа № 910/9573/25 (915/947/25)
За позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України (01135, м. Київ, пр-т Берестейський,14, ідентифікаційний номер 38727770) в особі Миколаївської філії ДП "Адміністрації морських портів України" (адміністрації Миколаївського морського порту) (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська,23, ідентифікаційний номер 38728444)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова,18/7 літера "В", ідентифікаційний номер 32655926)

про стягнення 965 936,10грн.

в межах справи №910/9573/25

За заявою Державного підприємства "Адміністрація морських портів України (01135, м. Київ, пр-т Берестейський,14, ідентифікаційний номер 38727770) в особі Миколаївської філії ДП "Адміністрації морських портів України" (адміністрації Миколаївського морського порту) (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська,23, ідентифікаційний номер 38728444)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова,18/7 літера "В", ідентифікаційний номер 32655926)

про банкрутство

Суддя Мандичев Д.В.

Секретар судового засідання Улахли О.М.

Представники учасників: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/9573/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв".

16.06.2025 Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 16.06.2025 (вх.№8987/25) в електронному вигляді, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Нікморсервіс Ніколаєв заборгованість за Договором №А6-А про встановлення сервітуту від 10.07.2013 у загальному розмірі 965896,10 грн, з якої: 808080,69 грн основний борг, 110995,93 грн пеня, 35062,44 грн збитки від інфляції та 11797,04 грн - 3% річних.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2025, - справу №915/947/25 призначено головуючому судді Мавродієвій М.В.

Ухвалою суду від 23.06.2025 даний позов залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

30.06.2025 від позивача на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків №1181/18-01-02/Вих від 30.06.2025 (вх.№9735/25), зазначених в ухвалі суду від 23.06.2025, відповідно до якої просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Нікморсервіс Ніколаєв на користь Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) 965936,10 грн в тому числі: 808082,69 грн - основного боргу, 11797,04 грн - 3% річних, 35062,44 грн - збитки від інфляції, 110995,93 грн пеня.

Ухвалою суду від 07.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 06.08.2025.

06.08.2025 суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду на 29.08.2025.

Ухвалою суду від 29.08.2025 відкладено розгляд справи на 02.10.2025.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.10.2025 клопотання Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) про передачу справи №915/947/25 для розгляду в рамках справи №910/9573/25 про банкрутство, - задоволено. Передано справу №915/947/25 для розгляду Господарським судом міста Києва (01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.44-В) в межах справи №910/9573/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Нікморсервіс Ніколаєв.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2025 прийнято справу №915/947/25 за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії ДП "Адміністрації морських портів України" (адміністрації Миколаївського морського порту) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" про стягнення 965 896,10 грн. до розгляду в межах справи №910/9573/25. Призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 03.12.2025.

28.11.2025 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву.

02.12.2025 до Господарського суду міста Києва від Державного підприємства "Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії ДП "Адміністрації морських портів України" (адміністрації Миколаївського морського порту) надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2025 відкладено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 19.12.2025.

До судового засідання 19.12.2025 представники учасників справи не з`явилися, проте про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.07.2013 між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» (Користувач) укладено договір №А6-А про встановлення сервітуту, за яким ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв» користується причалом №9 (інв. № 1031036) та причальною інфраструктурою (залізничними коліями №33 та №36, підкрановими коліями).

Згідно з пунктом 2.1 Договору, сервітут встановлюється для можливості здійснення Користувачем навантажувально-розвантажувальних робіт через причал з використанням причальної інфраструктури.

У пунктах 3.1, 3.2 Договору вказано, що видом права сервітуту є право користування майном (причалами та причальною інфраструктурою). Сервітут полягає у можливості вільного та безперешкодного користування користувачем причалами та причальною інфраструктурою.

Пунктом 5.1 Договору, в редакції Додаткової угоди № 3, плата за сервітут за місяць складає: причал № 9 (інв. № 1031036) - 219 528,64 грн. (двісті дев`ятнадцять тисяч п`ятсот двадцять вісім гривень 64 коп.) без ПДВ; залізничні колії №33, 36 (інв. № 1031079, № 1031080) - 2 896,45 грн. (дві тисячі вісімсот дев`яносто шість гривень 45 коп.) без ПДВ; підкранові колії (інв. № 1031065) - 2 041,77 грн. (дві тисячі сорок одна гривня 77 коп.) без ПДВ.

Відповідно до пункту 5.3 Договору оплата за користування сервітутом здійснюють відповідачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача підставі акту наданих послуг, підписаного обома Сторонами, згідно виставлено: рахунку щомісячно до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим.

Підпунктом 7.1.4 пункту 7.1. статті 7 Договору Користувач зобов`язаний до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим, повертати Володільцю підписані акти наданих послуг.

Користувач зобов`язаний щомісячно до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим, згідно виставленого рахунку Володільця, вносити плату за користування сервітутом за попередній місяць (підпункт 7.1.5 пункту 7.1. статті 7 Договору).

У пункті 8.3 Договору вказано, що Володілець зобов`язаний щомісячно до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, надавати Користувачу рахунок на сплату користування сервітутом, який оформляється на підставі акту наданих послуг.

Крім того, за змістом Додаткової угоди № 2 від 21.08.2015 до Договору №А6-А виключено пункт 7.1.10 наступного змісту: «Вносити плату за сервітут за весь час фактичного користування причалом № 9».

На виконання Договору позивачем складені та надані відповідачу рахунки за період з жовтня 2024 року по грудень 2024 року, а саме: рахунок № 17820043 від 31.10.2024 на суму 269 360,23 грн. з ПДВ; рахунок № 20820043 від 30.11.2024 на суму 269 360,23 грн. з ПДВ; рахунок № 22410043 від 31.12.2024 на суму 269 360,23 грн. з ПДВ.

Так, дані рахунки направлені відповідачу на електроні адреси , , а також засобами поштового зв`язку, що підтверджується описами вкладення та фіскальними чеками.

У відзиві на позовну заяву вказано, що з 24.02.2022 ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв» позбавлене можливості ведення господарської діяльності та використання причалу № 9 (інв. № 1031036) та причальної інфраструктури внаслідок ведення військових дій на території розташування об`єкту сервітуту, у зв`язку з чим фактичним користуванням сервітуарієм об`єктом сервітуту неможливе.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 395 Цивільного кодексу України одним із різновидів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).

Статтею 401 Цивільного кодексу України перебачено, що користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно з положеннями ст. 403 Цивільного кодексу України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Згідно із статтею 404 Цивільного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Так, на виконання Договору від 10.07.2013 №А6-А про встановлення сервітуту позивачем складені та надані відповідачу рахунки на загальну суму 808 080,69 грн., а саме: за період з жовтня 2024 року по грудень 2024 року, а саме: рахунок № 17820043 від 31.10.2024 на суму 269 360,23 грн. з ПДВ; рахунок № 20820043 від 30.11.2024 на суму 269 360,23 грн. з ПДВ; рахунок № 22410043 від 31.12.2024 на суму 269 360,23 грн. з ПДВ.

Однак, ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв» оплату рахунків за період жовтень-грудень 2024 року за Договором від 10.07.2013 №А6-А про встановлення сервітуту на суму 808 080,69 грн. не здійснило, у зв`язку з чим вимоги позову у відповідній частині підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України (у чинній редакції станом на дату прострочення) нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 11.7 Договору у разі несвоєчасної оплати за користування сервітутом за умовами даного Договору, з Користувача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожний день прострочення до повної сплати заборгованості. Пеня стягується в претензійно - позовному порядку.

За розрахунком ДП «АМПУ» загальна сума пені за прострочення оплати рахунків за період жовтень-грудень 2024 року за Договором №А6-А складає 110 995,93 грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу Кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За арифметичним перерахунком суду, з відповідача підлягають стягненню 11 797,04 грн. трьох процентів річних та 35 062,44 грн. інфляційних втрат, що нараховані до 16.06.2025.

Відповідно до пунктів 10.1-10.4 договору №А6-А обставинами непереборної сили визнаються, але не обмежуються ними, наступні події: землетруси, повені, пожежі, аварії на транспорті, військові дії тощо. Сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх обов`язків, якщо будь-яка з таких обставин безпосередньо вплинула на виконання даного договору. Сторона, для якої стало неможливим виконання зобов`язання за вказаних вище причин, повинна в 5-денний строк з часу виникнення відповідних обставин повідомити іншу сторону про настання цих подій. Належним доказом вказаних вище обставин та їх тривалості є висновок компетентного органу. Наявність обставин непереборної сили автоматично продовжує строк дії даного договору на час, протягом якого будуть діяти вищевказані обставини.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (ч.1 ст.617 ЦК, ч.2 ст.218 ГК та ст.14-1 Закону "Про ТПП в Україні").

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п.38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 15.06.2023 у справі №910/8580/22, сама по собі збройна агресія проти України та воєнний стан, не можуть автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Так, у випадку настання для ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв» форс-мажорних обставин, які об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору №А6-А, останнє повинно було би звертатися до ТПП для засвідчення таких обставин та доводення їх існування перед ДП «АМПУ».

Однак, матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача в порядку та строки, встановлені пунктами 10.1-10.4 Договору №А6-А, про дію форс-мажорних обставин та неможливість виконати свої зобов`язання за договором.

Відтак, посилання відповідача на відсутність підстав для нарахування та стягнення боргу за Договором №А6-А через дію форс-мажорних обставин вважаються судом недоведеними та необґрунтованими.

З огляду на наведене, вимоги позову підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова,18/7 літера "В", ідентифікаційний номер 32655926) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, пр-т Берестейський,14, ідентифікаційний номер 38727770) в особі Миколаївської філії ДП "Адміністрація морських портів України" (адміністрації Миколаївського морського порту) (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, ідентифікаційний номер 38728444) 808 080 (вісімсот вісім тисяч вісімдесят) грн. 69 коп. заборгованості, 35 062 (тридцять п`ять тисяч шістдесят дві) грн. 44 коп. інфляційних втрат, 11 797 (одинадцять тисяч сімсот дев`яносто сім) грн. 04 коп. 3 % річних, 110 995 (сто десять тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 93 коп. пені та 11 591 (одинадцять тисяч п`ятсот дев`яносто одну) грн. 23 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19.01.2026

Суддя Д.В. Мандичев