ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

п р о в і д м о в у у в і д к р и т т і п р о в а д ж е н н я у с п р а в і

30 грудня 2025 року № 926/4422/25

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Проскурняка О.Г. розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача Фізичної особи-підприємця Мартинюк Оксани Любомирівни ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 )

про захист прав споживача та повернення коштів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Чернівецької області із позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця Мартинюк Оксани Любомирівни про захист прав споживача та повернення коштів у розмірі 2535,00 грн (з яких 1 535,00 грн вартості товару та вартості доставки; 1 000,00 грн моральної шкоди).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач - ОСОБА_1 вказує на те, що 30 листопада 2025 року, останній дистанційним способом (через мережу Інтернет) на бізнес сторінці мережі Інстаграм (okolo_ua) придбав товар у фізичної особи-підприємця Мартинюк Оксани Любомирівни, яка здійснює роздрібну торгівлю через мережу Інтернет (КВЕД 47.91). Загальна вартість товару становила 1535 грн та була сплачена частинами.

Далі позивач стверджує, що після отримання та огляду 05 грудня 2025 року замовленого товару було встановлено його не відповідність заявленим продавцем характеристикам та/або розмірам, у зв`язку з чим, у день отримання товару Скрипник А.В. звернувся до Відповідача з вимогою прийняти товар назад та повернути сплачені кошти. Однак Відповідач відмовився приймати товар, не надав адресу для повернення та фактично проігнорував вимогу щодо повернення коштів, що і стало підставою для звернення із позовом до суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 грудня 2025 року, справу № 926/4422/25 передано на розгляд судді Проскурняку О.Г.

Однак, дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 стаптті 175 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на наступне.

Згідно положень статті 124 Конституції України, закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Так, правила визначення юрисдикційності відповідної справи встановлені процесуальними законами, якими регламентована предметна та суб`єктна юрисдикція адміністративних, господарських та цивільних судів, - це стаття 19 КАС України, стаття 20 ГПК України та стаття 19 ЦПК України.

Згідно з частиною 1 статті 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Господарський процесуальний кодекс України також установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках (стаття 20).

Для віднесення справи до господарської юрисдикції суду необхідно визначити, чи правовідносини та спір є господарськими. Зокрема, господарський спір підвідомчий господарському суду за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено процесуальним законом.

З матеріалів справи вбачається, що з позовною заявою звернулась саме фізична особа Скрипник Андрій Валерійович, тобто позивач у справі не є суб`єктом господарювання (фізичною особою-підприємцем), а отже склад учасників спору не відповідає нормам Господарського процесуального кодексу України. Крім того, з доданих до позовної заяви документів вбачається, що правовідносини є приватно-правовими (учасником яких є фізична особа). Тобто, дана справа також не відноситься до категорій спорів, визначених частиною 1 статті 20 ГПК України.

Відтак, у цьому випадку позивачем є фізична особа, яка не є підприємцем, та зазначений спір не стосується корпоративних, не ґрунтується на відносинах забезпечення виконання основного зобов`язання та не пов`язаний з банкрутством жодного з учасників.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що позивач у справі не є суб`єктом господарювання, а спір за своєю правовою природою є цивільно-правовим, з огляду на зміст статей 4, 20 ГПК України, подана позовна заява в зазначеному суб`єктному складі не підлягає розгляду у господарських судах України.

За змістом статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

За таких обставин, виходячи з обставин викладених у позовній заяві та документів доданих до неї, з огляду на суб`єктний склад учасників справи, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності, суд дійшов висновку, що цей спір є таким, що підлягає вирішенню судом цивільної юрисдикції, а тому згідно з пунктом 1 частини першої статті 175 ГПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

На виконання вимог частини шостої статті 175 ГПК України, суд роз`яснює заявнику, що такий спір за характером правовідносин та суб`єктним складом підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Керуючись 2, 4, 20, 175, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі № 926/4422/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Фізичної особи-підприємця Мартинюк Оксани Любомирівни про захист прав споживача та повернення коштів.

2. Роз`яснити ОСОБА_1 що даний спір має розглядатися судом загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства за встановленою територіальною підсудністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-257 ГПК України.

Суддя О.Г. Проскурняк