СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Харків Справа № 922/1663/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Лакіза В.В., суддя Тарасова І.В.,

за участю секретаря судового засідання: Євтушенка Є.В.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Байдацький Д.О., довіреність від 01.10.2025;

від відповідача (апелянта): Біловус Р.В., довіреність від 17.12.2025;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Біранд" (вх. №1896 Х/2),

на рішення Господарського суду Харківської області від 31.07.2025 (повне рішення складено 11.08.2025) у справі № 922/1663/25 (суддя Буракова А.М.),

за позовом Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС", м. Славутич Вишгородського району Київської області

до Приватного підприємства "Біранд", м. Харків

про стягнення 440006,00грн

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року Державне спеціалізоване підприємство "Чорнобильська АЕС" (далі - ДСП "ЧАЕС") звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства "Біранд" (далі - ПП "Біранд") про стягнення штрафних санкцій у розмірі 440006,11грн у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за укладеним між сторонами договором від 27.12.2024 №1912/2024-1/ЧАЕС "Про закупівлю послуг ДК:021:2015 код 60140000-1 Нерегулярні пасажирські перевезення" (Автотранспортні послуги з перевезення персоналу ДСП ЧАЕС).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з початку дії договору перевезення позивачем (замовником) фіксуються систематичні порушення відповідачем (перевізником) умов укладеного між сторонами договору щодо якості наданих послуг щодо неналежного технічного та санітарного стану автотранспорту, що підтверджується скаргами працівників підприємства позивача, актами оцінки технічних та якісних характеристик транспортного засобу, складеними посадовими особами ДСП "ЧАЕС" за період з 13.01.2025 по 23.04.2025, фото/відео матеріалами. Про всі виявлені недоліки замовник неодноразово інформував перевізника відповідними листами, проте виявлені порушення залишилися без належного реагування з боку відповідача. У своїх листах від 29.01.2025 та від 14.03.2025 перевізник лише зазначив, що такі порушення є незначними та мають суб`єктивний характер. Тобто, перевізник фактично визнає наявність порушень щодо умов якості перевезень, однак відмовляється їх усунути з надуманих мотивів. Однак, позивач вважає, що виявлені порушення не можуть вважатися незначними, оскільки вони призводять до регулярних затримок персоналу ДСП "ЧАЕС", що в результаті призводить до некоректної та нестабільної роботи підприємства. Окрім вказаних порушень, відповідач також не дотримується вимог п. 6.3.13 договору щодо дотримання перевізником обов`язку забезпечити страхування пасажирів відповідно до нормативних та законодавчих актів. Позивач наголошує, що перевізник у спірний період січень - березень 2025 року не здійснив жодного перевезення працівників позивача без тих чи інших недоліків, які відрізняються лише ступенем та характером технічних несправностей, а також відповідач свідомо використовує несправні автобуси, які не були заявлені під час проведення закупівлі послуг перевезення.

З огляду на порушення відповідачем зобов`язань за договором щодо якості наданих послуг, беручи до уваги умови п.п. 7.4., 7.5. договору, які передбачають застосування штрафних санкцій у розмірі 20% від вартості неякісних послуг, а також розмір фактично сплачених позивачем коштів за надані послуги у період перевезень січень - березень 2025 року, позивач просив стягнути з відповідача загальну суму штрафних санкцій в сумі 440006,11грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 28.07.2025 у справі №922/1663/25 позов задоволено; стягнуто з ПП "Біранд" на користь ДСП "ЧАЕС" 440006,11грн штрафних санкцій та 6600,09грн судового збору.

Приймаючи рішення у цій справі господарський суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в ході розгляду справи було доведено та підтверджено належними доказами, у т.ч. актами оцінки технічних та якісних характеристик транспортного засобу, скаргами працівників (пасажирів), а також електронними (фото/відео) матеріалами обставини неналежного стану транспортних засобів відповідача у період здійснення спірних перевезень (січень - березень 2025 року), які в сукупності підтверджують наявність недоліків наданих послуг за договором та правомірність нарахування позивачем штрафних санкцій у розмірі 20% від загальної вартості оплачених перевезень, які не відповідали стандартам якості. Відповідачем, у свою чергу, не було надано суду власних доказів, зокрема, щодо перевірки технічного та санітарного стану автобусів, у зв`язку з чим не спростовано доводи та докази позивача щодо неналежного технічного стану транспортних засобів.

Разом з цим, суд відхилив заперечення відповідача з приводу відсутності доказів порушення якості надання послуг зі сторони перевізника за кожним окремим (з 79) перевезенням, зазначивши при цьому, що визначений договором алгоритм оплати послуг передбачає щомісячну оплату, а не по кожну перевезенню окремо. При цьому суд відзначив, що згідно пунктів 4.1., 5.3. договору підставою оплати послуг є саме підписаний між сторонами акт виконаних робіт, який складається щомісячно, а не за окремими поїздками.

Місцевий господарський суд також встановив, що позивач неодноразово звертався до відповідача з листами та претензіями з проханням усунути недоліки щодо якості виконання послуг за договором, однак відповідачем такі недоліки не усунуто, будь-яких змістовних пояснень чи заперечень з цього приводу не надано, у зв`язку з чим позивач правомірно застосував штрафні санкції за допущене порушення.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач - ПП "Біранд" звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 31.07.2025 у справі №922/1663/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що викладені в оскаржуваному рішенні висновки суду щодо необхідності застосування штрафних санкцій у розмірі 20% від вартості усіх перевезень за договором, не відповідають обставинам справи, адже згідно умов укладеного договору сторони погодили застосування штрафних санкцій саме виходячи із вартості конкретного перевезення, в якому було належним чином встановлено порушення якості, чого позивачем не було доведено.

Також скаржник зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також не надано належної правової оцінки письмовим та електронним доказам позивача у справі, а саме:

- не надано оцінки фото/відео доказам позивача на предмет того, яким чином відповідні докази підтверджують факт неналежного технічного та санітарного стану транспортних засобів; не встановлено яким саме електронним доказом підтверджується конкретне порушення технічного та санітарного стану автобусів; не встановлено які саме перевезення (послуги) були надані позивачу з порушенням вимог договору щодо якості;

- судом повністю проігноровано аргументи відповідача щодо недоліків письмових доказів позивача (актів оцінки технічних та якісних характеристик транспортного засобів), які є неналежними доказами по справі, оскільки: складені без залучення представника перевізника; відповідач не надавав транспортні засоби для огляду/обстеження представниками позивача; акти не містить визначення часу проведення огляду транспортних засобів, посилань на будь-які технічні норми та стандарти, що були порушені перевізником, відсутні будь-які відомості щодо характеристик технічних засобів, які використовувалися комісією позивача, відсутні посилання на методики, які використовувалися позивачем при проведенні вимірювань та надання оцінок функціонального стану елементів та агрегатів транспортних засобів; також відсутні посилання на нормативно-правові акти, технічні норми та стандарти, на підставі яких комісія ЧАЕС дійшла висновку щодо невідповідності транспортних засобів умовам договору та санітарним нормам, а також перебування транспортних засобів у технічно несправному стані.

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2025 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Тарасова І.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП "Біранд" на рішення Господарського суду Харківської області від 31.07.2025 у справі №922/1663/25; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень; призначено розгляд апеляційної скарги у справі №922/1663/25 на 29.10.2025 о 12:00 год.

24.09.2025 до Східного апеляційного господарського суду від ДСП "ЧАЕС" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Узагальнені аргументи позивача зводяться до обґрунтованості та правомірності висновків суду першої інстанції про наявність недоліків щодо якості перевезень. Зокрема, на переконання позивача, долучені ним до матеріалів справи докази у своїй сукупності підтверджують обставини неналежного технічного та санітарного стану транспортних засобів відповідача, а також відсутність договорів страхування, що є прямим порушенням перевізником норм законодавства про автомобільні перевезення та умов укладеного між сторонами договору. Відповідно, ці обставини свідчать про неякісне надання послуг перевізником з січня по березень 2025 року, у зв`язку з чим наявні підстави для застосування передбачених п. 7.5 договору штрафних санкцій у розмірі 20% вартості неякісних послуг. Позивач наголошує, що аргументи апелянта жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції, не містять жодних посилань на конкретні докази та факти, а становлять лише спробу уникнути відповідальності за допущені порушення.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 задоволено заяву представника ДСП "ЧАЕС" - Байдацького Д.О. про його участь у судових засіданнях по справі №922/1663/25 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У зв`язку із відпусткою головуючої судді Мартюхіної Н.О. станом на дату розгляду справи (29.10.2025), судове засідання з розгляду апеляційної скарги ПП "Біранд" на рішення Господарського суду Харківської області від 31.07.2025 у справі №922/1663/25, призначене на 29.10.2025 о 12 год 00 хв, не відбулося.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2025, у зв`язку з відпусткою судді Білоусової Я.О., для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Лакіза В.В., суддя Тарасова І.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги ПП "Біранд" на рішення Господарського суду Харківської області від 31.07.2025 у справі №922/1663/25 відбудеться 26.11.2025 о 15:30 год.

26.11.2025 до Східного апеляційного господарського суду від представника ПП "Біранд" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.11.2025 оголошено перерву у судовому засіданні до 17.12.2025 о 11:00 год.

17.12.2025 до Східного апеляційного господарського суду від ПП "Біранд" надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2025, внесеною до протоколу судового засідання, оголошено перерву у судовому засіданні до 18.12.2025 о 16:00 год.

18.12.2025 до Східного апеляційного господарського суду від ПП "Біранд" надійшли додаткові пояснення по справі, в яких відповідач зазначає наступне:

- у нормативних актах та укладеному між сторонами договорі відсутні чіткі критерії визначення якості надання послуг перевезення пасажирів автобусами, санітарні та інші вимоги, які б давали змогу встановити певний алгоритм дій та методику визначення невідповідність якості наданих відповідачем послуг;

- оскільки протягом дії договору жодних мотивованих відмов від підписання актів наданих послуг за січень - березень 2025 року від замовника не надходило, позивач підписував акти без будь-яких зауважень, тому слід вважати, що такі послуги належним чином виконані перевізником та прийняті замовником, у тому числі щодо їх якості;

- позивачем не заперечується та підтверджується факт подальшого виконання договору та оплата послуг у повному обсязі, при цьому позивач не скористався правом, передбаченим п.6.2.1. договору, на одностороннє розірвання/призупинення договору, у тому числі з підстав його неналежного виконання перевізником;

- надані позивачем фото/відео матеріали датовані квітнем 2022 року не можуть братись судом до уваги в якості доказів надання відповідачем неякісних послуг за період січень-березень 2025 року; також у справі відсутнє документальне підтвердження джерела їх походження, достовірності наявних на них зображень та чіткої прив`язки до конкретних порушень, конкретного перевезення тощо;

- складені позивачем односторонні акти виявлених недоліків не можуть достовірним чином підтверджувати надання відповідачем неякісних послуг по договору; при цьому, умовами договору передбачено застосування штрафних санкцій саме щодо якості наданих послуг, а не за невідповідність вимогам транспортного засобу, про що було зазначено у цих актах.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 18.12.2025 приймали участь в режимі відеоконференції представник позивача та представник відповідача (апелянта), присутній в приміщенні суду.

Представники відповідача (апелянта) підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги з урахуванням додаткових пояснень, просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволення позову.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 27.12.2024 між ДСП "ЧАЕС" (замовник) та ПП "Біранд" (перевізник) укладено договір №1912/2024-1/ЧАЕС "Про закупівлю послуг ДК:021:2015 код 60140000-1 Нерегулярні пасажирські перевезення" (Автотранспортні послуги з перевезення персоналу ДСП ЧАЕС, укладений на підставі проведення закупівлі №1-004-25) (далі - договір).

За умовами п. 1.1. договору перевізник зобов`язується надати у 2025 році, а замовник прийняти й оплатити автотранспортні послуги з перевезення персоналу ДСП ЧАЕС за маршрутом м. Славутич - м. Вишгород - проммайданчик ДСП ЧАЕС та у зворотному напрямку, в межах планового обсягу, вказаного в п. 1.2. договору.

Відповідно до п. 1.2. договору визначено, що вимоги до послуг визначаються в документі "Технічні, якісні та кількісні характеристики предмета закупівлі ДК:021:2015 код 60140000-1 Нерегулярні пасажирські перевезення" (Автотранспортні послуги з перевезення персоналу ДСП ЧАЕС) (далі - Технічні характеристики), який надано перевізнику в складі тендерної документації.

Відповідно до п. 4 Технічних характеристик виконавець послуг (перевізник) зобов`язаний, зокрема: забезпечити автомобілі запчастинами, комплектуючими, сезонними шинами, проводити технічне обслуговування, поточний ремонт та профілактичні роботи з підтримки технічного стану, чистку, мийку та прибирання автомобілів; забезпечити страхування пасажирів відповідно до вимог нормативних та законодавчих актів України.

У пункті 5 Технічних характеристик зазначені вимоги до транспортного засобу, а саме: вимоги до комфортності (відстань між передньою стороною спинки сидіння і задньою стороною спинки, розташованою попереду не менше 77 см, підлокітники, що піднімаються (працюють) з боку проходу, обдув з можливістю індивідуального регулювання, обігрів салону, кондиціювання повітря в салоні).

Пунктом 2.1 договору, які є аналогічними п. 6 Технічних характеристик, встановлені вимоги до якості послуг, що надаються, які повинні відповідати таким нормативно-правовим актам: Закону України від 05.04.2001 №2344-III "Про автомобільний транспорт", Постанови КМУ від 18.02.1997 №176 "Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту".

Умови до якості послуг також встановлені пунктами 6.3.2, 6.3.3, 6.3.4, 6.3.5, 6.3.8 договору, відповідно до яких перевізник зобов`язаний надавати транспорт, екіпірований згідно з санітарними нормами і в технічно справному стані, забезпечувати своєчасну подачу транспорту до обумовленого пункту та інформувати замовника про вимушені затримки у дорозі, аварії та інші непередбачувані обставини, що заважають виконанню послуг.

За змістом п. 6.3.12 перевізник зобов`язаний мати та за вимогою замовника підтвердити наявність у нього ліцензій, патентів, або інших дозвільних документів відповідних державних органів на право надання послуг, передбачених цим договором.

Крім того, перевізник зобов`язаний до початку надання послуг забезпечити страхування пасажирів відповідно до вимог нормативних та законодавчих актів України (п. 6.3.13 договору).

Звертаючись до господарського суду першої інстанції з позовом у цій справі, позивач зазначає, що з початку дії договору замовник постійно фіксує факти грубого порушення перевізником вищенаведених умов щодо якості надання послуг, про що свідчать Акти оцінки технічних та якісних характеристик транспортного засобу, складені посадовими особами ДСП "ЧАЕС", численні скарги пасажирів (працівників позивача), які надходять як на адресу підприємства, так і первинної профспілкової організації ДСП "ЧАЕС". На виконання умов укладеного між сторонами договору такі послуги почали надаватись з 01.01.2025, а перші скарги від працівників позивача почали надходити вже з 10.01.2025.

Листами №38-15/11 від 10.01.2025 та №38-15/14 від 21.01.2025 первинна профспілкова організація повідомила ДСП "ЧАЕС" про неодноразові скарги на технічний та санітарний стан автобусів, які задіяні у перевезенні, зокрема: автобус SETRA 317 GT-HD НОМЕР_1 ; автобус SETRA 315 HDH НОМЕР_2 .

Із змісту скарг працівників підприємства слідує, що: всупереч вимог п. 6.3.7. договору перевізником не забезпечується своєчасна заміна автотранспорту - пасажири неодноразово чекали (в деяких випадках більше 2 годин), щоб продовжити рух до проммайданчику ЧАЕС; перевізник також не дотримуються вимоги п. 6.3.8 договору - замовник жодного разу не був проінформований про непередбачувані обставини, які заважають надавати якісні послуги.

За результатами опрацювання отриманих скарг працівників та інформації від первинної профспілкової організації ЧАЕС, позивачем на адресу перевізника (відповідача) був направлений лист від 10.01.2025 за №88/25, в якому ДСП "ЧАЕС" повідомило про недотримання п. 1.2 договору (невідповідність вимогам "Технічні, якісні та кількісні характеристики предмета закупівлі") та відповідно до п. 6.3.10 договору запропоновано усунути зазначені невідповідності умовам якості до 13.01.2025. Проте, відповідач зазначений лист проігнорував, вимоги не виконав та виявлені недоліки наданих послуг перевезення не усунув.

За твердженням позивача, упродовж січня - березня 2025 року, надаючи послуги з перевезення працівників позивача, перевізник неодноразово порушував обов`язкові вимоги до якості перевезення пасажирів - технічного та санітарного стану автотранспорту, що підтверджується актами оцінки технічних та якісних характеристик транспортного засобу, складеними уповноваженими посадовими особами ДСП "ЧАЕС", долученими до матеріалів справи.

Пунктом 7.4 договору передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом договору (неналежне виконання).

У пункті 7.5 договору сторони погодили, що за порушення виконання перевізником зобов`язань за договором, до нього застосовуються штрафні санкції, зокрема, за порушення умов зобов`язання щодо якості виконаних послуг за договором - штраф у розмірі 20 % вартості неякісних послуг.

За результатами наданих послуг між сторонами було складено наступні акти наданих послуг:

- за січень 2025 року: акт наданих послуг №1 від 31.01.2025 на суму 786490,48грн, не підписаний зі сторони замовника;

- за лютий 2025 року: акт наданих послуг №2 від 28.02.2025 на суму 654790,56грн, в якому зафіксовано наявність претензій замовника щодо якості наданих послуг;

- за березень 2025 року: акт наданих послуг №3 від 31.03.2025 на суму 759749,52грн, в якому зафіксовано наявність претензій замовника щодо якості наданих послу.;

Матеріалами справи також підтверджується, що вартість наданих послуг була оплачена замовником у повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями №518 від 06.03.2025, №946 від 15.04.2025, №958 від 16.04.2025, №294 від 17.04.2025, №167 від 07.03.2025, №287 від 16.04.2025.

Враховуючи допущене відповідачем порушення зобов`язання щодо якості послуг та умови п. 7.4. договору, яким передбачено застосування штрафу у розмірі 20% вартості неякісних послуг, а також враховуючи розмір сплачених коштів за договором, позивач розрахував суму штрафних санкцій за січень 2025 року у розмірі 168094,97грн, за лютий 2025 року - 130958,11грн, за березень 2025 року - 151949,90грн. Загальна сума штрафних санкцій за перший квартал 2025 року становить - 440006,11грн.

Разом з цим, в порядку досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача були направлені претензії з вимогою про сплату штрафних санкцій за порушення умов зобов`язання щодо якості виконаних послуг, які останнім були залишені без відповіді та без задоволення.

У свою чергу, відповідач проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що він у повному обсязі та належним чином надає послуги відповідно до договору. Відповідач також вказав, що позивачем не надано доказів порушень якості надання послуг зі сторони ПП "Біранд" за жодним з конкретних 79 перевезень та в порушення п. 7.5. договору застосовано штрафні санкції у розмірі 20% вартості всіх перевезень за договором, в той же час, як умовами договору передбачено застосування штрафу до вартості неякісної послуги, тобто конкретного перевезення, в якому було належним чином встановлено порушення якості.

Як вже зазначалося, за результатами розгляду позовних вимог Господарським судом Харківської області ухвалено оскаржуване рішення від 28.07.2025 у справі №922/1663/25, яким позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 440006,11грн штрафних санкцій.

Надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України, чинний на момент спірних правовідносин) однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 175 ГК України передбачено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Як встановлено ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Апеляційним господарським судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором перевезення пасажирів та з огляду на ст. 11 ЦК України є підставою для виникнення у його сторін взаємних прав та обов`язків, визначених цим правочином.

Частиною 1 ст. 910 ЦК України передбачено, що за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення.

Організація та діяльність автомобільного транспорту, зокрема пасажирських перевезень здійснюється відповідно до Закону України "Про автомобільний транспорт", Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 №176.

Статтею 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено:

- послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату;пасажирські перевезення - перевезення пасажирів легковими автомобілями або автобусами;

- автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;

- замовник транспортних послуг - юридична або фізична особа, яка замовляє транспортні послуги з перевезення пасажирів чи/та вантажів.

Згідно ч. 2 ст. 35 Закону України "Про автомобільний транспорт" послуги з перевезення пасажирів автобусами можуть надаватися за видами режимів організації перевезень: регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні.

Нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт (ст. 1 цього Закону).

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що за умовами укладеного між сторонами договору №1912/2024-1/ЧАЕС від 27.12.2024 (далі - договір перевезення) перевізник зобов`язався надати замовнику автотранспортні послуги замовнику щодо нерегулярних перевезень персоналу ДСП "ЧАЕС" по погодженому сторонами маршруту (м. Славутич - с. Вишгород - проммайданчик ЧАЕС).

Вимоги до якості цих послуг погоджені сторонами у окремому документі - "Технічні, якісні та кількісні характеристики предмета закупівлі ДК:021:2015 код 60140000-1 Нерегулярні пасажирські перевезення" (Автотранспортні послуги з перевезення персоналу ДСП ЧАЕС) (а.с. 37 т.1)

Згідно п. 6 Технічних характеристик якість послуг повинна відповідати таким нормативно-правовим актам: Закону України від 05.04.2001 №2344-III "Про автомобільний транспорт", Постанові КМУ від 18.02.1997 №176 "Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту".

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що персонал автомобільного транспорту повинен відповідати визначеним законодавством вимогам, зокрема: забезпечувати якісне та безпечне надання послуг автомобільного транспорту з перевезення пасажирів чи вантажів.

Статтею 20 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено вимоги до транспортних засобів і частин до них Конструкція та технічний стан транспортних засобів, а також їх частини мають відповідати вимогам, порядок визначення яких установлює Кабінет Міністрів України, та забезпечувати, зокрема: безпеку людей, які користуються транспортними засобами чи беруть участь у дорожньому русі.

Відповідно до ст. 33 Закону "Про дорожній рух" обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

За змістом п.п. 145, 159 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №176 від 18.02.1997 (далі - Правила №176) визначено, що автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечити дотримання персоналом законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживачів, а пасажир автобуса має право на безпечне і високоякісне перевезення.

Аналіз вищенаведених положень законодавства та умов укладеного між сторонами договору дає підстави для висновку, що відповідач як перевізник зобов`язаний надавати якісні послуги, у відповідності до погоджених сторонами Технічних умов, а позивач, в свою чергу, як сторона договору (замовник) може реалізувати своє право на проведення перевірки дотримання перевізником умов договору.

Як вбачається зі справи, сторонами договору у додатку до нього "Технічних характеристиках" погоджено наступні умови:

- перевізник зобов`язався: забезпечити автомобілі запчастинами, комплектуючими, сезонними шинами, проводити технічне обслуговування, поточний ремонт та профілактичні роботи з підтримки технічного стану, чистку, мийку та прибирання автомобілів; забезпечити страхування пасажирів відповідно до вимог нормативних та законодавчих актів України (п. 4);

- вимоги до транспортного засобу, а саме: вимоги до комфортності (відстань між передньою стороною спинки сидіння і задньою стороною спинки, розташованою попереду не менше 77 см, підлокітники, що піднімаються (працюють) з боку проходу, обдув з можливістю індивідуального регулювання, обігрів салону, кондиціювання повітря в салоні) (п. 5);

Також умови до якості послуг встановлені п.п. 6.3.2, 6.3.3, 6.3.4, 6.3.5, 6.3.8 договору, відповідно до яких перевізник зобов`язаний надавати транспорт, екіпірований згідно з санітарними нормами і в технічно справному стані, забезпечувати своєчасну подачу транспорту до обумовленого пункту та інформувати замовника про вимушені затримки у дорозі, аварії та інші непередбачувані обставини, що заважають виконанню послуг.

Таким чином, при укладенні договору сторони повністю узгодили між собою усі істотні умови якості надання послуги, зокрема вимоги, які ставляться до якості перевезень та належного технічного та санітарного стану транспортних засобів, що подаються відповідачем для перевезення пасажирів (працівників позивача).

Як вбачається із наявних у справі Актів наданих послуг №1 від 31.01.2025 за січень 2025 року перевізником було надано послуг на суму 786490,48грн, цей акт не був підписаний зі сторони замовника; за лютий 2025 року: акт наданих послуг №2 від 28.02.2025 на суму 654790,56грн, в якому зафіксовано наявність претензій замовника щодо якості наданих послуг; за березень 2025 року: акт наданих послуг №3 від 31.03.2025 на суму 759749,52грн, в якому зафіксовано наявність претензій замовника щодо якості наданих послу. Тобто, кожен із цих актів або не був підписаний замовником (№1), або складені із зауваженнями (№2, №3) щодо наданих перевізником послуг щодо їх якості (а.с. 38-41 т.1)

Разом з цим, на підтвердження недоліків щодо невиконання перевізником умов якості за Договором, позивачем були надані до суду наступні акти оцінки технічних та якісних характеристик транспортного засобу: від 13.01.2025 № 1 ( НОМЕР_1 ); від 13.01.2025 №2 ( НОМЕР_3 ); 15.01.2025 №3 ( НОМЕР_3 ); 16.01.2025 №4 ( НОМЕР_3 ); 17.01.2025 №5 ( НОМЕР_3 ); 17.01.2025 №6 ( НОМЕР_1 ); 19.01.2025 №7 ( НОМЕР_1 ); 20.01.2025 №8 ( НОМЕР_1 ); 21.01.2025 №9 ( НОМЕР_1 ); 21.01.2025 №10 ( НОМЕР_3 ); 24.01.2025 №11 ( НОМЕР_3 ); 25.01.2025 №12 ( НОМЕР_3 ); 25.01.2025 №13 ( НОМЕР_1 ); 06.02.2025 №14 ( НОМЕР_3 ); 09.02.2025 №15 ( НОМЕР_1 ); 13.02.2025 №16 ( НОМЕР_1 ); 14.02.2025 №17 ( НОМЕР_1 ); 24.02.2025 №18 ( НОМЕР_2 ); 25.02.2025 №19 ( НОМЕР_2 ); 01.03.2025 №20 ( НОМЕР_2 ); 25.03.2025 №21 ( НОМЕР_2 ); 26.03.2025 №22 ( НОМЕР_2 ); 01.04.2025 № 23 ( НОМЕР_4 ); 02.04.2025 №24 ( НОМЕР_3 ); 16.04.2025 №25 ( НОМЕР_2 ); 21.04.2025 №26 ( НОМЕР_2 ); 23.04.2025 № 27 ( НОМЕР_2 ) (а.с. 42-69 т.)

За всіма цими актами замовником було виявлено порушення перевізником вимог щодо якості надання послуг, зокрема, вимоги п. 1.2 договору щодо комфортності, викладені у п. 5 Технічних характеристик, а також п. 6.3.4. договору (транспорт не відповідає вимогам щодо санітарного стану та технічної справності).

Матеріалами справи також підтверджується, що про наявність, фіксацію та відсутність реакцій на порушення умов якості послуг ДСП "ЧАЕС" в терміновому порядку повідомляв перевізника наступними листами: від 10.01.2025 № 88/25, від 15.01.2024 № 186/25, від 15.01.2024 № 188/25, від 17.01.2024 № 242/25, від 22.01.2024 №307/25, від 23.01.2025 № 319/25, від 31.01.2025 №446/25, від 06.02.2025 № 569/25, від 20.02.2025 №757/25, від 10.03.2025 № 959/25, від 13.03.2025 №1028/25, від 20.03.2025 №1122/25, від 14.04.2025 №1511/25, від 25.04.2025 1695/25. У кожному з цих листів замовником зазначено конкретні порушення умов якості послуг, що надаються перевізником (а.с. 84 - 100 т.1).

Крім того, на підтвердження недоліків, щодо невиконання перевізником умов якості за договором, позивачем були надані до суду скарги працівників позивача.

Листом від 29.01.2025 №2901/2025-2 перевізник підтвердив, що отримує зазначені листи та обізнаний щодо виявлених замовником порушень умов якості. Крім того, перевізник зазначив наступне: що він не брав участі в огляді транспортних засобів; в атах відсутні посилання на конкретні нормативні акти, яким керувалася комісія замовника при огляді автобусів; також не вказано на технічні норми та стандарти, які порушені перевізником, та яким саме умовам договором не відповідають транспортні засоби. Також перевізник вказав, що порушення технічних та санітарних норм, що вказані в актах є незначними та мають суб`єктивний характер.

Листом від 14.03.2025 №1403/2025-1 перевізник повідомив замовника, що ним не було надано будь-яких документів, що свідчать про невідповідність транспортних засобів умовам укладеного між сторонами договору, і повторно повідомив, що порушення технічних та санітарних норм, що вказані в актах є незначними та мають суб`єктивний характер.

На підставі наведеного, судом першої інстанції встановлено, що перевізник фактично визнає наявність порушень умов якості, а послуги, які не відповідають вимогам чинного законодавства, вважає незначними порушеннями.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про дорожній рух" забороняється експлуатація транспортних засобів без талона про проходження державного технічного огляду в установлений строк чи з талоном, що не належить цьому транспортному засобу.

Частиною 1 ст. 35 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 35 цього Закону № 3353-ХІІ обов`язковому технічному контролю не підлягають: легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації (п. 1).

Відповідно до ч. 7 ст. 35 Закону України "Про дорожній рух" періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить, зокрема: для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.

На кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої ч. 8 цієї статті (ч. 8 ст. 35 Закону).

Згідно пп. 3 п. 145 Правил №176 кожний автоперевізник зобов`язаний організувати проведення контролю технічного та санітарного стану автобусів чи легкових автомобілів перед початком роботи.

Проте, відповідачем не було надано ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження належного технічного контролю, проходження перевірки транспортних засобів, які використовувалися за договором, у тому числі відповідні протоколи перевірки їх технічного стану у справі відсутні.

Також на підтвердження факту надання послуг неналежної якості позивач надав до матеріалів справи електронні докази - фото та відео матеріали, якими підтверджуються обставини несправного технічного стану автобусів та недотримання перевізником умов якості надання послуг відповідно до укладеного сторонами договору (технічні несправності, брак пасажирських місць для перевезення,несправний технічний стан окремих деталей / механізмів тощо) (а.с. 70 - 79, 240-260 т.1; 1-27 т. 2).

Колегія суддів враховує презумпцію цілісності (достовірності) електронних доказів, що означає, що доказ вважається цілісним (достовірним), поки інша сторона цього не спростує.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №910/5408/21.

Досліджуючи надані позивачем електронні докази, колегія суддів зауважує, що вони належним чином відображають та підтверджують інформацію щодо недоліків якості здійснених відповідачем перевезень (технічних несправностей та санітарного стану), яка була викладена позивачем у листах (претензіях), направлених відповідачу у період з 10.01.2025 по 25.04.2025. Тобто, такі фото та відеоматеріали надають додаткову можливість ідентифікувати та підтвердити відповідність порушень відповідачем умов договору за даними, наведеними в таких листах-претензіях від 10.01.2025 по 25.04.2025.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, що надані позивачем фото та відео докази неналежного технічного та санітарного стану автобусів стосується обставин справи та містять інформацію щодо факту виявленого порушення умов договору та його фіксації. Водночас в ході судового розгляду справи відповідачем обставини, що відображені на цих фото/відеоматеріалах не були належним чином спростовані.

Матеріали справи також не містять доказів належної взаємодії відповідача з позивачем після отримання повідомлень про виявлені недоліки щодо якості наданих послуг перевезень.

Колегія суддів враховує, що відповідачем не надано суду будь-яких обґрунтованих заперечень чи власних доказів, у тому числі електронних, в яких були б зафіксовані результати огляду транспортних засобів та встановлено належний технічно справний стан автобусів чи необґрунтованість претензій позивача з приводу їх неналежного виконання.

Враховуючи, що сторонами договору не передбачено конкретного способу виявлення, фіксацій та інформування іншу сторону про виявленні недоліки щодо якості надання послуг, колегія суддів відхиляє доводи заявника апеляційної скарги про неможливість врахування поданих позивачем електронних доказів, оскільки хоча вони самі по собі не є окремим засобом фіксації виявлених недоліків, у той же час вони додатково підтверджують обґрунтованість інформації та даних, викладених у листах-претензіях замовника у період січень - лютий 2025 року щодо виявлених недоліків якості перевезення.

Крім того, із змісту листів відповідача від 29.01.2025 №2901/2025-2 та від 14.03.2025 №1403/2025-1 вбачається, що перевізник був достеменно обізнаний із виявленими замовником недоліками наданих послуг, однак лише формально підійшов до розгляду цих недоліків, зазначивши лише про те, що він не брав участі в огляді транспортних засобів, в атах відсутні посилання на конкретні нормативні акти, яким керувалася комісія замовника при огляді автобусів; також не вказано на технічні норми та стандарти, які порушені перевізником, та яким саме умовам договору не відповідають транспортні засоби. Також перевізник вказав, що порушення технічних та санітарних норм, що вказані в актах є незначними та мають суб`єктивний характер.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку в актах виявлених недоліків позивач зафіксував та зазначив конкретні порушення перевізником вимог щодо якості надання послуг, зокрема, вимоги п. 1.2 договору щодо комфортності, викладені у п. 5 Технічних характеристик, а також п. 6.3.4. договору (транспорт не відповідає вимогам щодо санітарного стану та технічної справності).

При цьому, в листах-претензіях замовник навів конкретні порушення з посиланням на умови договору щодо погодженої сторонами якості послуг, які маються надаватися перевізником.

Однак, відповідач у своїх відповідях фактично не заперечував та визнав наявність недоліків щодо якості перевезень, однак лише формально поставився до розгляду питання щодо їх усунення та безпідставно не погодився їх виправляти.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що відповідачем не було надано суду будь-яких обґрунтованих заперечень щодо виявлених та зафіксованих позивачем недоліків якості наданих послуг, як і не надано власних доказів, які б підтверджували надання позивачу послуг належної якості.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Колегія суддів враховує, що відповідальність сторін за договором перевезення пасажирів - це різновид загальної цивільно-правової відповідальності з особливостями, властивими цьому договору.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника відповідно до закону правових наслідків, які виявляються у позбавленні його певних прав або в заміні невиконаного обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

У статті 610 ЦК України міститься визначення порушення зобов`язання, згідно якого порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Отже, в договірних зобов`язаннях порушенням є невиконання або неналежне виконання стороною своїх обов`язків, визначених чинним законодавством та договором.

Судова колегія також враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Таким чином, у зобов`язальних правовідносинах вина особи, яка порушила зобов`язання, презюмується і саме на неї покладається обов`язок з доведення відсутності своєї вини у порушенні зобов`язання (вказана правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 908/1399/17)

За таких обставин, згідно наведених вимог законодавства саме на ПП «Біранд» покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини при надання послуг.

Враховуючи встановлені судом обставини отримання відповідачем у період з 10.01.2025 - 25.04.2025 зазначених вище листів - претензії позивача про виявлені недоліки якості наданих послуг, колегія суддів доходить до висновку, що ПП "Біранд" було повідомлено про виявлені в ході надання послуг недоліки, проте відповідачем не надано до матеріалів справи жодних доказів на спростування викладених у відповідних актах обставин.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Враховуючи викладені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ДСП "ЧАЕС" доведено факт надання ПП "Біранд" послуг із порушенням умов укладеного договору, оскільки перевізник, систематично отримуючи від замовника листи-претензії про виявлені недоліки та відповідні акти, не надав суду жодних доказів на їх спростування, а відтак надані позивачем докази судом визнаються більш вірогідними в підтвердження порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, аніж протилежні доводи відповідача.

Частиною 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У силу ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У статті 549 ЦК України надано визначення неустойки (штрафу, пені), під якою слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У той же час, п. 7.4 договору передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом договору (неналежне виконання).

При цьому, у п. 7.5 договору сторони погодили, що за порушення виконання перевізником зобов`язань за договором, до нього застосовуються штрафні санкції, зокрема, за порушення умов зобов`язання щодо якості виконаних послуг за договором - штраф у розмірі 20 % вартості неякісних послуг.

Як за змістом відзиву на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі відповідач посилається на відсутність доказів порушень якості надання послуг зі сторони ПП "Біранд" за жодним з конкретних 79 перевезень та в порушення п. 7.5. договору позивач вимагає застосувати штрафні санкції у розмірі 20% вартості абсолютно усіх перевезень за договором, в той час як договір дозволяє застосувати штраф до вартості неякісної послуги, тобто вартості конкретного перевезення, в якому було належним чином встановлено порушення якості.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що у п. 4.1. договору сторони погодили, що підставою для проведення оплати за надані Перевізником та прийнятті замовником послуги є підписаний сторонами акт наданих послуг.

У пункті 5.5. договору сторони узгодили, що замовник протягом 10 днів із дня одержання акту наданих послуг, підписаного перевізником, і звітних документів надсилає перевізнику підписаний Акт або мотивовану відмову. У мотивованій відмові від підтвердження отримання послуг замовник зазначає перелік недоліків, які перевізник повинен усунути за власний рахунок і строками їх усунення.

Водночас, судова колегія приймає до уваги, що положення укладеного між сторонами договору не місять будь-яких умов про можливість застосування та здійснення розрахунку штрафних санкцій саме за неналежне виконання зобов`язань з одного будь-якого окремого перевезення, а лише погоджено щомісячне прийняття та оплату таких послуг.

Отже, враховуючи погоджений між сторонами щомісячний алгоритм перевірки якості наданих послуг та здійснення розрахунків, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що оскільки в даному випадку сторонами встановили помісячну оплату наданих послуг, то штрафні санкції підлягають застосуванню від вартості місячного надання послуг, а не лише за конкретну поїздку.

За таких обставин, господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у разі невідповідності умов щодо якості наданих послуг на протязі місяця це є підставою застосування п. 7.5. саме до обсягу послуг, визначений щомісячним актом виконаних робіт.

Скаржником в апеляційній скарзі зазначені висновки суду першої інстанції не було спростовано та не наведено жодного пункту договору, яким передбачалася можливість нарахування штрафу за окреме перевезення, так і взагалі можливості встановлення вартості одного конкретного перевезення, оскільки сторони погодили щомісячну оплату послуг за результатами загальної кількості пробігу транспорту.

У свою чергу, судовою колегією встановлено, що матеріали справи містять докази регулярного звернення позивача (більше 10 разів в місяць) із листами - претензіями до відповідача з приводу якості наданих послуг перевезення (технічного та санітарного стану автобусів), які були залишені відповідачем без належного реагування, доказів усунення недоліків послуг або їх відсутності чи необґрунтованості відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Отже, з наведеного вбачається, що порушення відповідачем (перевізником) умов договору в частині належної якості надання послуг мало систематичний характер та тривало упродовж всього спірного періоду надання послуг січня - березня 2025 року.

Разом з цим, у п. 7.10. договору сторони погодили, що замовник може не застосовувати штрафні санкції передбачені п. 7.5. договору до перевізника, якщо у встановлений замовником термін перевізником буде забезпечено усунення усіх недоліків.

Як встановлено судом, упродовж січня - березня 2025 року замовник неодноразово звертався до перевізника, з проханням усунути недоліки щодо якості виконаних послуг за договором. Проте, у відповідь на вказані листи перевізник лише зазначив, що порушення технічних та санітарних норм, що вказані в актах замовника є незначними та мають суб`єктивний характер.

У свою чергу, доказів усунення недоліків щодо якості виконаних послуг за договором відповідач не надав, будь-якого документального підтвердження безпідставності чи необґрунтованості претензій позивача матеріали справи не містять, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з метою захисту порушених прав позивач має право на застосування штрафних санкцій.

Що стосується доводів апеляційної скарги відповідача про наявність окремих недоліків актів оцінки технічних та якісних характеристик транспортного засобу, складеними посадовими особами позивача за період з 13.01.2025 по 23.04.2025, колегія суддів зазначає, що такі посилання не спростовують виявлені порушення відповідачем умов договору щодо якості наданих послуг.

Судова колегія виходить з того, що якість транспортного обслуговування пасажирів можливо визначити у вигляді сукупності властивостей перевізного процесу і системи перевезень пасажирів, що обумовлюють задоволення потреб пасажирів у поїздках відповідно до встановлених нормативних вимог.

Надані відповідачем послуги з перевезення працівників позивача були прийняті замовником на підставі актів надання послуг за січень - березень 2025 року із зауваженнями щодо якості наданих послуг. Також позивачем систематично і регулярно повідомлялося відповідача листами про виявлені недоліки, які були залишені перевізником без належного реагування.

Що стосується заперечень відповідача з приводу відсутності на конкретні норми та стандарти, які були порушені перевізником, колегія суддів зауважує, що у вказаних листах позивач посилався на порушення відповідачем чітко визначених умов договору щодо якості наданих послуг (вимог до технічного та санітарного стану), яких не дотримується відповідач, а саме п. 1.2 договору, викладені у п. 5 Технічних характеристик, а також п. 6.3.4. договору.

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що наведені відповідачем доводи жодним чином не спростовують наданих позивачем доказів на підтвердження неналежного технічного стану транспортних засобів за договором.

Окрім того, колегія суддів вважає є необґрунтованими посилання відповідача стосовно того, що позивач не скористався своїм правом на розірвання договору, оскільки розірвання договору є правом замовника (позивача), яке ним реалізується на власний розсуд, а не його обов`язком.

У свою чергу, відповідачем не спростовано як самого факту надання неякісних послуг, про які зазначено у листах позивача, так і не наведено суду жодних обставин на підтвердження необґрунтованості таких претензій та/або усунення недоліки щодо якості виконаних послуг за договором.

Матеріали справи також не містять відомостей про те, що перевізником належним чином досліджувалося та взагалі розглядалося питання щодо виявлених працівниками ДСП "ЧАЕС" порушень якості під час здійснення перевезень та наявність з боку відповідача будь-яких обґрунтованих заперечень щодо порушень умов укладеного з позивачем договору перевезень.

Таким чином, доводи позивача про наявність підстав для застосування до відповідача штрафу, передбаченого п. 7.5. договору, є обґрунтованим з огляду на підтверджений матеріалами справи, а також не спростований відповідачем факт порушення господарського зобов`язання, що є підставою застосування цивільно-правової відповідальності передбаченої умовами договору.

З огляду на наведене, враховуючи умови п. 7.5. договору, а також приймаючи встановлені судом обставини надання відповідачем позивачу послуг за договором неналежної якості у період січень 2025 року - березень 2025 року, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 20% вартості оплачених перевезень є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність ухвали, прийнятої судом першої інстанції.

Таким чином, оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ПП «Біранд» задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 31.07.2025 у справі №922/1663/25 підлягає залишенню без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Біранд" на рішення Господарського суду Харківської області від 31.07.2025 у справі № 922/1663/25 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 31.07.2025 у справі №922/1663/25 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення; порядок і строки оскарження постанови передбачені ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

Повну постанову складено 29.12.2025.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя В.В. Лакіза

Суддя І.В. Тарасова