ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"15" грудня 2025 р. м. Київ Справа № 911/384/25

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Батуріної Я.Я. розглянув у судовому засіданні

заяву Головного управління ДПС у Київській області

про визнання кредиторських вимог у справі

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Стан-Райс» (вул. Європейська, 30/2, м. Вишневе, Києво-Святошинський р-н Київської області, ідентифікаційний код 42120780)

Учасники справи у судове зсідання не з`явилися

УСТАНОВИВ:

1. Ухвалою Господарського суду Київської області (далі суд) від 07.04.2025, зокрема: відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Стан-Райс» (далі ТОВ «Стан-Райс», боржник); визнані вимоги Головного управління ДПС у Київській області (далі ГУ ДПС у Київській області) до боржника у загальному розмірі 56 272 932,57 грн з яких: витрати пов`язанні із провадженням у справі про банкрутство 102 280,00 грн, 21 394 671,00 грн основний платіж, 34 775 981,57 грн штрафні санкції; введено процедуру розпорядження майном боржника строком на 170 календарних днів; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства (далі КУзПБ); призначено розпорядницею майна арбітражну керуючу Маглиш Ладу Сергіївну (свідоцтво № 2019 від 10.11.2019); вирішено інші процесуальні питання у справі.

07.04.2025 суд, на виконання абз. 1 ч. 9 ст. 39 КУзПБ, за допомогою автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» здійснив офіційне оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника на офіційному веб-сайті Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в мережі Інтернет, номер публікації якого 75703.

За результатами попереднього засідання суд постановив ухвалу від 19.05.2025 в якій зазначив, що розмір усіх кредиторських вимог, пред`явлених до ТОВ «Стан-Райс» становить 56 272 932,57 грн з яких 102 280,00 грн - витрати пов`язанні із провадженням у справі про банкрутство, 21 394 671,00 грн - основний платіж, 34 775 981,57 грн - штрафні санкції, та складаються із кредиторських вимог ГУ ДПС у Київській області (далі- заявник).

Ухвалою суду від 22.09.2025, зокрема, визнані вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ТОВ «Стан-Райс» у загальному розмірі 13 344,80 грн, з яких: 4 844,80 грн - судові витрати, 8 500,00 грн - штрафні санкції.

Постановою суду від 20.11.2025, зокрема, визнано боржника банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців та призначено ліквідатором ТОВ «Стан-Райс» арбітражну керуючу Маглиш Ладу Сергіївну (свідоцтво № 2019 від 10.11.2021, далі ліквідатор).

2. 08.10.2025 через електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» до суду звернулося ГУ ДПС у Київській області із заявою вих. № 10645/10-36-13-04 (вх. № 7458) про визнання кредиторських вимог у загальному розмірі 27 817 293,66 грн. Також просить окремо визнати грошові вимоги по сплаті судового збору у розмірі 4 844,80грн.

Заяву обґрунтовує ст.ст. 57, 102, 129 Податкового кодексу України (далі ПК України) та п.п. 4, 5 та 51 ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 7, ст. 8, ч.ч. 11-12 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464) та зазначає, що у боржника відповідно до інформаційно-комунікаційної системи ДПС України обліковується заборгованість у зазначеному розмірі, а саме штрафні санкції у розмірі 6 913 033,96 грн, пеня 20 901 375,50 грн та заборгованість (основний платіж) з єдиного соціального внеску у сумі 2 884,20 грн.

На підтвердження вимог до своєї заяви надав копії: довідки б/н б/д; інтегрованої картки платника податків; розрахунки податкового боргу ТОВ «Стан-Райс»; податкові повідомлення-рішення від 07.06.2019 (форма «ПС»), від 30.07.2019 (форма «ПС»), від 29.08.2019 (форма «Н»), від 23.10.2019 (форма «ПС»), від 09.06.2020 (форма «Н»), від 06.11.2024 (форма «Н»); звіт з нарахування єдиного внеску за листопад 2019 від 18.12.2019, за грудень 2019 від 17.01.2020 та за січень 2020 року від 16.02.2020

2.1. 11.12.2025 через електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» до суду від ліквідатора надійшло клопотання (вх. № 17449/25) про розгляд заяви з кредиторськими вимогами (уточнене), яке за своїм змістом є повідомленням про розгляд грошових вимог кредитора (вх. № 10376/25), в якому зазначає, що:

додані до заяви документи не підтверджують нарахування штрафних санкцій;

розмір зазначеної у заяві сума пені не відповідає сумі, яка зазначена заявником у детальному розрахунку, а за відсутності надання кредитором копій документів, неможливо прослідкувати та перевірити правильність нарахування штрафних санкції;

з підстав відсутності документів, що підтверджують виникнення грошових вимог до боржника, кредиторські вимоги не підлягають визнанню та потребують додаткового обґрунтування та надання доказів.

Будь-яких заперечень щодо заявлених кредиторських вимог від боржника до суду не надходило. Також суду не надано доказів повного або часткового погашення нарахованого кредитором податкового зобов`язання.

2.2. Ухвалою суду від 31.10.2025 заяву ГУ ДПС у Київській області призначено до розгляду у судове засідання на 20.11.2025 та запропонованого заявнику надати суду до 18.11.2025 письмові пояснення, в яких зазначити: на підстав якого підпункту/пункту/статті ПК України та за яке порушення заявник нараховує пеню (окремо по кожному із виявлених порушень); який розмір пені відповідно до норм ПК України застосований контролюючим органом за те чи інше порушення; період нарахування пені по кожному порушенню та податковому податковому-рішенню, які зазначені у розрахунку податкового боргу; чи включений у період, за який нараховується пеня, день відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.

Ухвалою суду від 20.11.2025, зокрема, оголошено перерву у судовому засіданні до 15.12.2025 та запропоновано ГУ ДПС у Київській області надати суду до 10.12.2025 письмові пояснення з питань, які були перелічені судом в ухвалі суду від 31.10.2025.

На виконання зазначеної ухвали 09.12.2025 заявником надані суду детальний розрахунок пені (вх. № 17270/25).

2.3. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, про час та місце судового засідання повідомлялись своєчасно та у порядку, визначеному ст. 242 ГПК України, що підтверджується довідками про доставку електронного листа 26.11.2025. Ураховуючи, що явка зазначених осіб судом обов`язковою не визнавалася, суд на підставі ст. 42 ГПК України визнав за можливе провести судове засідання без їх участі.

3. Розглянувши заяву та надані до неї докази суд зазначає наступне.

3.1. Відповідно до ст. 1 КУзПБ грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України, зокрема до грошових зобов`язань належать зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до ПК України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство (після відкриття провадження) та порядок розгляду судом відповідних заяв визначені, зокрема ст.ст. 45, 46, 47 КУзПБ.

Поряд із цим, у питанні порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та ролі й обов`язків суду на цій стадії судом ураховується усталені правові висновки Верховного Суду (зокрема, постанови від 07.08.2019 у справі № 922/1014/18, від 03.06.2025 у справі 916/2739/20), а саме, використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами. Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами з застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення обґрунтованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.

Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог (подібні висновки наведені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13.09.2022 у справі № 904/6251/20).

Верховний Суд у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 14.06.2023 у справі № 904/5743/20 дійшов висновку про те, що з огляду на положення ст.ст. 45-47 КУзПБ податковий орган, так само як і інші конкурсні кредитори, повинен подати до господарського суду вимоги до боржника щодо його грошових зобов`язань по сплаті податків і зборів, що виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство разом з документами, що ці зобов`язання підтверджують, а господарський суд зобов`язаний розглянути всі вимоги та заперечення проти них на підставі поданих кредитором і боржником документів, оцінити правомірність цих вимог незалежно від наявності в адміністративному суді спору щодо неузгодженого податкового зобов`язання, з якого сформована кредиторська вимога податкового органу.

3.2. У свою чергу розгляд та визнання грошових вимог податкових органів у процедурах банкрутства здійснюється судами з врахуванням особливостей виникнення (припинення) податкових зобов`язань боржника згідно з вимогами ПК України (із змінами та доповненнями), які є спеціальними нормами права, що регулюють ці питання, якщо такі зобов`язання виникають до моменту відкриття провадження у справі про банкрутство.

Порядок виникнення грошових зобов`язань щодо сплати податків та зборів визначений ПК України, положеннями п.п. 1.1. та 1.3. ст. 1 якого унормовано, що цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Однак, питання погашення податкового боргу з осіб, на яких поширюються процедури, визначені КУзПБ, регулюються цим Кодексом.

ПК України дає визначення грошового зобов`язання, яке є спеціальним для цілей податкового законодавства, а саме - грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня (п. 14.1.39 ПК України).

Податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України).

Згідно з п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення та стягнення штрафу є податкове повідомлення-рішення, що відповідає вимогам, визначеним п. 58.1 ст.58 цього Кодексу (п. 112.5 ст. 112 ПК України).

У п. 57.3 ст. 57 ПК України зазначено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп. 54.3.1-54.3.6 п. 54.3 ст.54 цього Кодексу (визначення сум податкових та грошових зобов`язань), платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до пп. 14.1.265 п. 14.1 ст. 14 ПК України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з осіб, що вчинили податкове правопорушення або порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Пенею є сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (пп. 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

ПК України у п. 129.1 ст. 129 диференціює момент з якого починається розрахунок пені в залежності від обставин виникнення податкового зобов`язання: при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки (пп. 129.1.1); при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок (пп. 129.1.2); при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно дост.50 цього Кодексу (пп. 129.1.3).

Зокрема, за змістом пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.

Передумовою нарахування пені з підстав, передбачених пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України, є несплата платником податків у встановлені законом строки суми узгодженого податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки.

На суми грошового зобов`язання, визначеного пп. 129.1.1 п. 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, якщо її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день (п. 129.4 ст.129 ПК України).

Відповідно до п. 129.5 ст. 129 ПК України зазначений розмір пені застосовується щодо всіх видів податків, зборів та інших грошових зобов`язань, крім пені, яка нараховується за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, що встановлюється відповідним законодавством.

Підпунктом 129.3.3 п. 129.3 ст. 129 ПК України встановлено, що нарахування пені закінчується у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України).

Водночас судом ураховується те, що 08.03.2020 набрав чинності Закон України від 17.03.2020 року № 533-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено, зокрема п. 52-1, за змістом якого за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня по 31 травня 2020 року, штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій, за порушення вимог, зокрема: порушення правил обліку, виробництва та обігу пального або спирту етилового на акцизних складах, що застосовуються на загальних підставах; порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати. Протягом періоду з 1 березня по 31 травня 2020 року платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.

29.05.2020 набрав чинності Закон України від 13.05.2020 № 591-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким в абз. 1 і 11 п. 52-1 слова та цифри «по 31 травня 2020 року» замінено цифрами та словами « 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Отже, відповідно до п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України в редакції, чинній з 29.05.2020, за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня 2020 рок у по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій, чітко визначених цим пунктом.

Карантин Кабінет Міністрів України установив на підставі постанови від 11.03.2020 № 211 із 12.03.2020, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Постановою від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»Кабінет Міністрів України відмінив з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин.

Отже по термінах сплати податкових зобов`язань за період дії карантину пеня і 01.03.2020 по 30.06.2023 (1217 днів) не нараховувалася (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25.02.2025 справа №920/604/23).

Також судом береться до уваги те, що з 01.01.2021 набули чинності зміни до ст.129 ПК України внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» № 466-IX від 16.01.2020, якими доповнено цю статтю п. 129.9, що визначає перелік випадків коли пеня не нараховується, а нарахована пеня підлягає анулюванню, до яких віднесено, зокрема, закінчення 1095 дня, що настає за днем, коли у контролюючого органу відповідно до цього Кодексу виникло право нарахувати пеню платнику податків (пп. 129.9.1).

Аналіз наведених вище приписів дає підстави для висновку, що грошові вимоги у сумі нарахованої контролюючим органом пені можуть бути заявлені до боржника у справі про банкрутство до їх анулювання в силу закону відповідно до п. 129.9 ст. 129 ПК України, отже до спливу 1095 дня, що настає за днем, коли у контролюючого органу відповідно до цього Кодексу виникло право нарахувати пеню платнику податків.

Зазначене кореспондується із положеннями п.п. 101.1, 101.2 ст. 101, п. 102.4 ст. 102 ПК України щодо застосування спеціального строку давності для стягнення контролюючим органом податкового боргу (1095 календарних днів з дня його виникнення) і його списання, як безнадійного, у разі спливу вказаного строку, а також висновками щодо застосування цих норм, викладеними у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 807/2097/16, від 04.09.2018 у справі № 813/4430/16, від 19.09.2019 № 910/11620/18, від 24.10.2019 у справі № 906/665/17, 22.04.2021 у справі № 902/873/19, від 02.11.2021 у справі № 917/399/15, від 01.06.2022 у справі № 927/104/21 та інших.

Отже, розглядаючи грошові вимоги контролюючого органу до боржника заявлені у розмірі пені, нарахованої на податкове зобов`язання чи штрафні санкції, господарський суд зобов`язаний встановити, зокрема:

1) базу нарахування пені (правові підстави виникнення податкового зобов`язання та момент його узгодження (у т. ч. з урахуванням результатів оскарження), правові підстави та строк сплати штрафу);

2) з якого моменту у контролюючого органу виникло право нараховувати пеню платнику податку та чи було таке право реалізовано у передбачений ПК України спосіб;

3) період нарахування пені, таким чином перевірити дотримання 1095 денного строку з дня коли у контролюючого органу відповідно до цього Кодексу виникло право нарахувати пеню платнику податків;

4) заявлення цих вимог до боржника у межах справи про банкрутство до настання строку/умов анулювання пені відповідно до пп. 129.9 ст. 129 ПК України.

У свою чергу перевірка зазначених обставин здійснюється судом на підставі обґрунтованого детального розрахунку пені із зазначенням сум, на які вона нарахована, періоду нарахування, формули нарахування (правової підстави), оскільки саме відсутність таких відомостей у заяві кредитора унеможливлює перевірку правильності нарахування пені.

Водночас, перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, про які судом зазначено вище, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (в тому числі й щодо строків здійснення заходів з погашення податкового боргу) зупинявся:

із 18.03.2020 по 17.03.2022 відповідно до п. 52-2 підрозділу 10розділу XX ПК України для всіх платників податків;

із 07.03.2022 по 24.11.2022 відповідно до пп. 69.9 п. 69 підрозділу 10розділу XX ПК України для всіх платників податків;

із 17.03.2022 по 01.08.2023 - відповідно до п. 102.9 ст. 102 ПК України, при цьому в період із 17.03.2022 по 27.05.2022 норма діяла без виключень, а з 27.05.2022 по 01.08.2023 року з виключеннями щодо випадків, передбачених ПК України.

3.3. Так із змісту інтегрованої картки платника податків, розрахунку податкового боргу ТОВ «Стан-Райс» убачається, що у боржника наявний податковий борг у загальному розмірі 27 817 293,66 грн, який складається з податкового боргу, що виник внаслідок несплати платником податків сум грошових зобов`язань:

з податку на додану вартість відповідно до:

- податкового повідомлення-рішення від 07.06.2019 № (форма «ПС») у розмірі 170,00 грн (штрафна санкція) та 75,33 грн (пеня) за період із 16.07.2019 по 07.04.2025;

- податкового повідомлення-рішення від 29.08.2019 № (форма «Н») у розмірі 40 200,00 грн (штрафна санкція) та у розмірі 16 470,76 грн (пеня) за період із 14.09.2019 по 07.04.2025;

- податкового повідомлення-рішення від 09.06.2020 № (форма «Н») у розмірі 1 790 534,31 грн, 458 573,11 грн, 3 968 968,71 грн (штрафні санкції) та 590 836,92 грн, 151 319,02 грн та 1 309 672,33 грн (пеня) за період із 23.12.2020 по 07.04.2025;

- податкового повідомлення-рішення від 06.11.2024 № 47921/0411 (форма «Н») у розмірі 652 547,83 грн (штрафна санкція) та 34700,10 грн (пеня) за період із 17.12.2024 по 07.04.2025;

- податкового повідомлення-рішення від 04.06.2019 № (форма «Н») у розмірі 891 684,47 грн (пеня) за період із 27.06.2019 по 07.04.2025;

- податкового повідомлення-рішення від 20.11.2019 № 028822409 (форма «Н») у розмірі 17 607,00 грн (пеня) та 377 890,56 грн (пеня) за період з 14.01.2020 по 07.04.2025;

- податкового повідомлення-рішення від 04.12.2019 № (форма «Р») у розмірі 7 348 071,16 грн (пеня) та 3 674 035,75 грн (пеня) за період із 25.01.2020 по 07.04.2025;

- податкового повідомлення-рішення від 24.04.2020 № (форма «Ш») у розмірі 13 265,13 грн (пеня) за період із 25.01.2020 по 07.04.2025;

- податкового повідомлення-рішення від 24.04.2020 № (форма «Ш») у розмірі 0,12 грн (пеня) за період із 09.06.2020 по 07.04.2025;

- податкового повідомлення-рішення від 07.09.2020 № 4 (форма «ПС») у розмірі 112,19 грн (пеня) за період із 24.11.2020 по 07.04.2025;

- податкового повідомлення-рішення від 26.05.2020 № (форма «Н») у розмірі 1 900 989,23 грн (пеня) за період із 23.12.2020 по 07.04.2025;

- податкового повідомлення-рішення від 04.03.2020 № (форма «Н») у розмірі 4 444 724,20 грн (пеня) за період із 23.12.2020 по 07.04.2025;

- податкової декларації з податку на додану вартість від 22.07.2019 № у розмірі 129 122,65 грн (пеня) за період із 29.10.2019 по 07.04.2025;

- податкової декларації з податку на додану вартість від 17.11.2019 № у розмірі 0,55 грн (пеня) за період із 29.02.2020 по 07.04.2025;

- податкової декларації з податку на додану вартість від 18.12.2019 № у розмірі 0,55 грн (пеня) за період із 30.03.2020 по 07.04.2025;

- податкової декларації з податку на додану вартість від 17.01.2020 № у розмірі 0,55 грн (пеня) за період із 30.04.2020 по 07.04.2025.

з податку на прибуток підприємств відповідно до:

податкового повідомлення-рішення від 30.07.2019 № (форма «ПС») у розмірі 1020,00 грн (штрафна санкція) та 424,05 грн (пеня) за період із 03.09.2019 по 07.04.2025;

податкового повідомлення-рішення від 23.10.2019 № 015856410 (форма «ПС») у розмірі 1020,00 грн (штрафна санкція) та 372,88 грн (пеня) за період із 07.12.2019 по 07.04.2025.

з єдиного внеску відповідно до самостійно нарахованого платежу за листопад 2019 по січень 2020 роки у загальному розмірі 2 884,20 грн.

3.3.1. Щодо податку на додану вартість.

3.3.1.1. Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так із змісту рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.03.2023 у справі № 320/8444/22 убачається, що у боржника наявне податкове зобов`язання, яке виникло на підставі податкових повідомлень-рішень, зокрема, від 04.06.2019 № (форма «Н»), від 20.11.2019 № 028822409 (форма «Н»), від 04.12.2019 № (форма «Р»), від 24.04.2020 № (форма «Ш»), від 24.04.2020 № (форма «Ш»), від 07.09.2020 № 4 (форма «ПС»), від 26.05.2020 № (форма «Н»), від 04.03.2020 № (форма «Н»).

Із змісту заяви та наявних матеріалів справи (розрахунок податкового боргу) вбачається, що нарахування пені у розмірі 18 668 379,81 грн заявником у відповідній частині також здійснене на грошові зобов`язання (основне податкове зобов`язання та штрафні санкції) з податку на додану вартість, розмір яких визначений у податкових повідомленнях-рішеннях, які були предметом дослідження адміністративним судом.

Ураховуючи вищевказане та положення ст.ст. 14, 75 ГПК України, ст. 102.4 ПК України, наявні у матеріалах справи докази (акти перевірки, податкові повідомлення-рішення та докази направлення їх боржнику), період виникнення податкового зобов`язання та період нарахування на нього пені, суд дійшов висновку про обґрунтованість грошових вимог ГУ ДПС у Київській області у розмірі 18 668 379,81 грн.

3.3.1.2. Щодо нарахування пені на податкові декларації з податку на додану вартість від 22.07.2019 № , від 17.11.2019 № , від 18.12.2019 № , від 17.01.2020 № у загальному розмірі 129 124,30 грн, то зазначенні вимоги суд вважає недоведеними, оскільки ГУ ДПС у Київській області не вказано на підстав якого підпункту ст.129 ПК України та за яке порушення заявником нарахована пеня,що унеможливлює встановленню судом обставин, про які зазначаються у п.3.2 цієї ухвали.

3.3.1.3. Щодо визнання грошових вимог у загальному розмірі 9 014 068,42 грн (штрафна санкція та пеня), які виникли на підставі податкових повідомлень-рішень від 07.06.2019 № (форма «ПС»), від 29.08.2019 № (форма «Н»), від 09.06.2020 № (форма «Н»), від 06.11.2024 № 47921/0411 (форма «Н»), то суд зазначає наступне.

Так із змісту податкових повідомлень-рішень вбачається, зокрема, що сума штрафних (фінансових) санкцій (штрафу), що визначена у податкових повідомленнях-рішеннях, підлягає сплаті протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання цих податкових повідомлень-рішень.

У разі несплати в установлений строк грошового зобов`язання, визначеного в цих податкових рішеннях, застосовується штраф та нараховується пеня у порядку і розмірах, передбачених ст.ст. 126 і 129 ПК України, виникає право податкової застави на майно платника податків і таке грошове зобов`язання буде визнано податковим боргом.

Із матеріалів справи вбачається, що заявником не надані суду докази надіслання зазначених податкових повідомлень-рішень боржнику (доказів проведення адміністративного оскарження у разі наявності), у зв`язку з чим установити обставини, зокрема, коли виник у боржника обов`язок сплатити нараховані штрафні санкції, з якого моменту у контролюючого органу виникло право нараховувати пеню платнику податку та чи було таке право реалізовано у передбачений ПК України спосіб та період нарахування пені, у суду можливості немає.

Ураховуючи зазначене у своїй сукупності та приписи, які зазначені у п. 3.2 цієї ухвали, підстав для визнання грошових вимог у загальному розмірі 9 014 068,42 грн суд не вбачає.

3.3.2. Щодо податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у загальному розмірі 2 836,93 грн, які виникли на підставі податкових повідомлень-рішень від 30.07.2019 № та від 23.10.2019 № 015856410, то зазначенні вимоги суд вважає недоведеними з підстав, які зазначені у п. 3.3.1.3 цієї ухвали.

3.3.3. Щодо нарахування єдиного соціального внеску.

Так, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон № 2464.

Згідно п. 2 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 1 ст. 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є роботодавці.

При цьому зобов`язання подання відповідної звітності та оплата до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску закріплено в п. 4 ч. 2 ст. 6 Закон № 2464.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у п. п. 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. (абз.1 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом, є недоїмкою.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 25 Закону № 2464 рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

При цьому п. 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (у редакції від 04.05.2018) установлено, між іншого, що:

вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІКС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

у разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

На виконання зазначених приписів ГУ ДПС у Київській області направило на податкову адресу ТОВ «Стан-Райс» вимогу від 17.03.2020 № Ю-6544-54 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 2 884,20 грн, що нарахована на підставі даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС України та підтверджується звітами про нарахування єдиного внеску за листопад 2019, грудень 2019 та січень 2020 року, відповідно до яких у боржника виникло зобов`язання зі сплатити єдиного внеску в сумі 919,60 грн (нарахований 18.12.2019 платником самостійно), у сумі 916,60 грн (нарахований 20.01.2020 платником самостійно) та в сумі 1 045,00 грн (нарахований 20.02.2020 платником самостійно). Зазначену вимогу повернуто засобами поштового зв`язку із довідкою про причини повернення досилання «не розшукано».

Згідно з ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Водночас, будь-яких доказів оскарження зазначеної вимоги ГУ ДПС у Київській області учасниками справи суду надано не було. Також такі відомості відсутні у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Ураховуючи зазначене, відсутність доказів повного чи часткового погашення зазначеного боргу, суд приходить до висновку про наявність у ТОВ «Стан-Райс» зобов`язання із сплати недоїмки з єдиного внеску в сумі 2 884,20 грн.

3.4. Щодо наданого ліквідатором клопотання про розгляд заяви ГУ ДПС у Київській області з кредиторським вимогами (повідомлення про розгляд кредиторських вимог), то у визнаній судом частині кредиторських вимог відповідні пояснення ліквідатора суд вважає необґрунтованими та такими, що не можуть бути взяті до уваги.

4. Відповідно до ч. 4 ст. 45 КУзПБ для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом. Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеногоч.1 цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів. Якщо кредитор заявив вимоги після здійснення розрахунків з іншими кредиторами, то сплачені таким кредиторам кошти поверненню не підлягають.

Згідно з ч.6 ст. 45 КУзПБ за результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду набирає законної сили негайно після її оголошення, може бути оскаржена у встановленому КУзПБ порядку та є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

Керуючись ст.ст. 2, 45, 64 КУзПБ, ст.ст. 12, 14, 74-79, 234-235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Головного управління ДПС у Київській області про визнання грошових вимог від 08.10.2025 вих.№ 10645/10-36-13-04 (вх. № 7458) задовольнити частково.

2. Визнати грошові вимоги Головного управління ДПС у Київській області () до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стан-Райс» () у загальному розмірі 18 676 108,81 грн, з яких: 4 844,80 грн судовий збір; 2 884,20 грн зобов`язання із сплати страхових внесків; 18 668 379,81 грн штраф та пеня.

3. Кредиторські вимоги у загальному розмірі 9 146 029,65 грн відхилити.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КУзПБ ухвала набирає законної сили 15.12.2025 та окремо від рішення оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду, яка подається у порядку, визначеному ст. 257 ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Повна ухвала складена 19.02.2026.