РІШЕННЯ

04 грудня 2025 року м. ТернопільСправа № 921/677/22

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровця Я.Я.

за участю секретаря судового засідання Шевчук К.О.

Розглянув справу в порядку загального позовного провадження

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Катма Груп", вул. Павла Усенка, 8, м.Київ

до відповідача Державного підприємства "Зарубинський спиртовий завод", с. Зарубинці, Збаразький район, Тернопільська область

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Українська технологічна компанія", провулок Алішера Навої, 69, оф.371, м. Київ

про зобов`язання Державне підприємство "Зарубинський спиртовий завод" виконати обов`язок за договором оренди обладнання № 29/12 від 29.12.2017 щодо повернення із оренди обладнання в натурі та повернути ТОВ " Катма Груп".

За участю учасників судового процесу:

від позивача: Ополонець І. В. адвокат ( участь в режимі відеоконференції).

Судові процедури.

Судом роз`яснено форму і стадії судового провадження, що здійснюється у межах справи згідно до вимог ГПК України.

Фіксування судового засідання технічними засобами здійснюється відповідно до статті 222 ГПК України.

Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених ст. ст. 35-37 ГПК України не надходило.

Суть справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Катма Груп" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позов до відповідача Державного підприємства "Зарубинський спиртовий завод" про зобов`язання Державного підприємства "Зарубинський спиртовий завод" виконати обов`язок за договором оренди обладнання № 29/12 від 29.12.2017 щодо повернення із оренди обладнання в натурі та повернути ТОВ "Катма Груп".

Відкриття провадження у справі.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 20.12.2022, для розгляду справи №921/677/22 визначено суддю Сидорук А.М.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 27.12.2022 відкрито провадження у справі №921/677/22 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 27.01.2023.

Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Підготовче провадження.

Підготовче засідання вперше призначено на 27.01.2023, яке неодноразово відкладалося, востаннє, на 12.05.2023.

Ухвалою суду від 12.05.2023 зупинено провадження у справі № 921/677/22 до набрання законної сили рішенням Господарського суду Тернопільської області у справі № 921/39/23.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 01.11.2023 поновлено провадження у справі №921/677/22 та призначено підготовче засідання на 28.11.2023, яке неодноразово відкладалося, востаннє, на 08.02.2024.

Ухвалою суду від 08.02.2024 зупинено провадження у справі №921/677/22 до повернення матеріалів справи до Господарського суду Тернопільської області.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 08.08.2024 поновлено провадження у справі №921/677/22 та призначено підготовче засідання на 12.09.2024.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 22.08.2024 за №2534/0/15-24 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Господарського суду Тернопільської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2024, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 у відставку, для розгляду справи №921/677/22 призначено суддю Боровця Я.Я.

Ухвалою суду від 29.08.2024 справу №921/677/22 прийнято до свого провадження. Розгляд справи №921/677/22 почато спочатку. Підготовче засідання у справі №921/677/22 призначено на 12.09.2024.

Протокольною ухвалою від 12.09.2024 відкладено підготовче засідання на 01.10.2024.

Ухвалою суду від 01.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу №921/677/22 до судового розгляду по суті на 30.10.2024.

У судовому засіданні 30.10.2024 оголошено перерву до 13.11.2024, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Протокольною ухвалою від 13.11.2024 відкладено судове засідання на 26.11.2024.

Ухвалою суду від 26.11.2024 судове засідання відкладено на 05.12.2024 з підстав, викладених в ній.

Ухвалою суду від 05.12.2024 повернуто на стадію підготовчого провадження у справі №921/677/22 (зі стадії розгляду спору по суті). Клопотання про зупинення провадження у справі №921/677/22, задоволено. Зупинено провадження у справі №921/677/22 до набрання законної сили судового рішення у справі №921/39/23 щодо перегляду за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2023. Зобов`язано учасників спору повідомити Господарський суд Тернопільської області про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі №921/677/22.

05.09.2025 позивачем надіслано до суду клопотання (вх. №6275) про поновлення провадження у справі №921/677/22 з посиланням на відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та зазначивши про факт оприлюднення повного тексту постанови Західного апеляційного господарського суду від 15.04.2025 у справі №921/39/23.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 29.09.2025 поновлено провадження у справі №921/677/22 та призначено підготовче засідання на 21.10.2025.

Ухвалою суду від 21.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу №921/677/22 до судового розгляду по суті на 06.11.2025.

Розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 20.11.2025 розпочато розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 06.11.2025 судове засідання відкладено на 20.11.2025 з підстав, викладених в ній.

Протокольною ухвалою від 20.11.2025 судове засідання відкладено на 27.11.2025.

При розгляді справи по суті, суд з`ясував обставини справи, дослідив докази у справі, заслухав обґрунтування позовних вимог представника позивача, його вступне та заключне слово.

У судовому засіданні 27.11.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та оголосив перерву до 04.12.2025.

04.12.2025 оголошено скорочене рішення, відповідно до вимог статті 240 ГПК України.

Інші процесуальні дії.

Ухвалою суду від 14.02.2023 залучено до участі у справі №921/677/22 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство "Українська технологічна компанія".

Ухвалами суду від 03.03.2023 та від 15.12.2023 (суддя Сидорук А.М.) продовжувався строк підготовчого провадження у справі №921/677/22 на 30 днів.

Ухвалою суду від 23.01.2024 відмовлено ОСОБА_2 у вступі у справі №921/677/22 як третій особі, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору.

Ухвалами суду заяви представника позивача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, задоволено.

Аргументи сторін.

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови договору оренди обладнання від 29.12.2017 в частині виконання обов"язку в натурі повернути із оренди обладнання. Позивач зазначив, що належний йому об"єкт оренди, передане відповідачу на підставі Договору оренди та Акта приймання-передачі, підлягає поверненню у зв`язку з розірванням Договору.

В якості правових підстав позову позивач зазначає, зокрема Цивільний кодекс України, Господарський кодекс України.

У судовому засіданні представником позивача підтримано позовні вимоги в повному обсязі, просить суд позов задоволити.

Заперечення відповідача.

Представник відповідача в судове засідання під час розгляду справи по суті не з"явився, щодо позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов.

Третя особа.

Представник третьої особи в судове засідання не з"явився.

Відповідь на відзив.

Позивачем надіслано відповідь на відзив, відповідно до статті 166 ГПК України, згідно якого доводи відповідача вважає безпідставними.

Крім того, судом враховано, що у відповідності до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (частина 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, сторони не позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами суду щодо даної справи у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Фактичні обставини, встановлені судом.

29 грудня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українські енергетичні системи", як Орендодавцем та Державним підприємством "Зарубинський спиртовий завод", як Орендарем укладено Договір оренди обладнання №29/12, відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове платне користування обладнання, перелік, комплектація та загальна вартість якого наведена в Додатку №1 до даного Договору (Обладнання або Об"єкт оренди) (п.1.1. Договору оренди).

Одночасно з Обладнанням Орендодавець передає Орендарю документи на таке Обладнання, в тому числі, але не обмежуючись: паспорт сушильного барабана AVM 1,5 для виробництва сухої барди; паспорт теплогенератора ( п.1.2. Договору оренди).

Згідно із пунктом 1.5. Договору оренди склад Обладнання на момент передачі його Орендарю в орендне користування фіксується сторонами в Акті приймання передачі Обладнання.

Орендодавець гарантує, що обладнання є його власністю ( п.1.6. Договору оренди).

Відповідно до пункту 2.1. Договору оренди сторони зазначили, що даний Договір набуває чинності з 29 грудня 2017 року та діє до 31 грудня 2018 року.

Пунктом 2.2. Договору оренди сторони передбачили, що строк оренди у відповідності до умов цього Договору починається з дати підписання Сторонами Акта приймання-передачі обладнання і закінчується в момент підписання сторонами Акта приймання-передачі /повернення/ обладнання.

Акт приймання передачі Обладнання підписується Сторонами в день набрання чинності цим Договором. Обов"язок по підготовці вказаного в даному підпункті Договору Акта покладається на Орендодавця.

Акт приймання передачі (повернення) Обладнання повинен буди підписаний Сторонами не пізніше останнього дня строку дії даного Договору. У разі не підписання Акту приймання передачі (повернення ) Обладнання Орендарем з будь яких причин, вважається, що він підписаний останнім без зауважень.

При цьому, сторони домовилися, що цей Договір припиняє свою дію на 10-ий календарний день з моменту направлення Орендарю письмового повідомлення Орендодавця про розірвання цього Договору в односторонньому порядку. Сторони не підписують/не укладають будь які договори/додаткові угоди про розірвання/припинення строку дії цього Договору.

Згідно пункту 2.5 Договору оренди, сторони домовилися, що з моменту припинення строку дії даного Договору нових зобов"язань у Сторін не виникає , але Сторони повинні виконати ті зобов"язання, які виникли до моменту припинення строку дії даного Договору.

Орендодавець має право на дострокове припинення (відмова/розірвання) цього Договору у випадках передбачених даним Договором та нормами чинного законодавства України (п.3.2 Договору оренди).

Орендар зобов"язаний при припиненні строку дії даного Договору, повернути Обладнання та документи , передбачені п.1.2 даного Договору у відповідності з умовами даного Договору. (п.3.3 Договору оренди).

Розділом 4 Договору оренди сторони визначили умови приймання та повернення об"єкта оренди, зокрема Обладнання передається Орендарю в тимчасове платне користування (оренду) на підставі Акта приймання передачі Обладнання у стані, що відповідає цільовому призначенню зазначеному в технічних паспортах на обладнання (п.4.1). Орендар повертає Орендодавцю Обладнання в останній день строку дії даного Договору. Передача Обладнання Орендодавцю оформлюється Актом приймання передачі (повернення) обладнання, який складається в двох примірниках та підписується Сторонами (п.4.2). Орендар зобов`язаний повернути Орендодавцю Обладнання в стані не гіршому за той, в якому Обладнання було передано Орендарю по Акту приймання передачі Обладнання, з врахуванням нормального зносу і умов даного Договору та положень чинного законодавства України, що стосуються поліпшень Об"єкту оренди ( п.4.3).

Пунктом 10.3 Договору оренди сторони домовились, що усі повідомлення за цим Договором будуть вважатися зробленими належним чином, у разі якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення, або врученні особисто за зазначеними адресами Сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв"язку одержувача про захід кореспонденції на це відділення.

Також сторонами складено та підписано Додаток №1 до Договору оренди обладнання, яким визначено перелік обладнання, яке передається в оренду.

Факт передачі Орендодавцем обладнання, а Орендарем прийняття об"єкта оренди, а саме - сушильне обладнання AVM 1,5 на паливні брикети /дрова в комплектації:- теплогенератор в кількості 1 шт.,- бункер-дозатор в кількості 1 шт.,- барабан сушильний в кількості 1 шт.,

- циклонна установка для розвантаження сухого матеріалу в кількості 1 шт.,- димова труба в кількості 1 шт. свідчить Акт приймання-передачі обладнання від 29.12.2017 до Договору оренди обладнання № 29/12 від 29.12.2017, який підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб.

Пунктом 2 Акту від 29.12.2017 вказано, що одночасно з Обладнанням Орендодавець передав Орендарю документи на таке Обладнання, в тому числі, але не обмежуючись паспорт сушильного барабана AVM 1,5 для виробництва сухої барди; паспорт теплогенератора.

У даному Акті зазначено, що Сторони не мають претензій одна до одної щодо порядку передачі Орендодавцем обладнання в оренду Орендарю.

Також, 01.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Катма Груп", як Покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українські енергетичні системи", як Постачальником, укладено Договір №01.10/19 , за умовами пункту 1.1 якого Постачальник зобов`язуться поставити та передати у власність Покупця не нове (таке, що було у використанні) обладнання/матеріали ( товар), згідно Специфікацій, які є Додатком №1, Додатком №2 та Додатком №3 до даного Договору, а Покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити товар у відповідності із умовами Договору. Найменування, кількість, вартість товару узгоджується сторонами в Специфікаціях (додаток №1, додаток №2 та додаток №3 до даного Договору).

Згідно з пунктами 1.4 - 1.5 Договору №01.10/19 Постачальник гарантує, що товар належить йому на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними чи юридичними особами, державними органами і державою. При цьому, Постачальник свідчить, що деяка частина товару знаходиться в оренді Державного підприємства "Зарубинський спиртовий завод", який декларує, що не має бажання першочергової купівлі обладнання; деяка частина товару знаходиться у володінні та користуванні Державного підприємства "Зарубинський спиртовий завод" без належної на те правової підстави.

У пунктах 2.1 - 2.5 Договору №01.10/19 передбачено, що поставка товару здійснюється Постачальником на умовах DDP - об`єкт покупця (відповідно до офіційних Правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати "Інкотермс-2010" з урахуванням умов даного Договору) в строки, визначені в Договорі. Об`єкт покупця знаходиться за адресою: Україна, Кіровоградська область, Голованівський район, сщ. Голованівськ, вул. Голочанська, 1 Б. Поставка товару повинна бути здійснена Постачальником протягом квітня-травня 2020 року. Перехід права власності, а також ризиків випадкового знищення або пошкодження на товар, здійснюється в момент приймання-передачі товару від Постачальника до Покупця, що підтверджується підписаним уповноваженими представниками сторін Актом приймання-передачі товару. Обов`язок підготовки Акта приймання-передачі товару покладається на Постачальника. Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем в момент підписання уповноваженими представниками сторін Акта приймання-передачі товару.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Договору №01.10/19 загальна вартість товару складає 28 875 750,00 грн (з ПДВ). Оплата Покупцем товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, який вказаний у даному договорі, на умовах 100% передоплати (авансу) 28 875 750,00 грн (в т.ч. ПДВ) в строк - не пізніше 31.03.2020.

Даний Договір набрав чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором (пункт 7.1 Договору №01.10/19).

Крім того, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Катма Груп", як Покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українські енергетичні системи", як Постачальником підписано Додатки №№1-3 до Договору №01.10/19 (Специфікації №№ 1, 2, 3), якими сторонами визначено перелік та вартість товару.

30.07.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Катма Груп", як Покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українські енергетичні системи", як Постачальником укладено Договір про внесення змін до Договору №01.10/19 від 01 жовтня 2019 року, яким сторони внесли зміни до Договору №01.10/19, зокрема виклали п.2.1, п. 2.2. п.2.3, п.3.1 в новій редакції. Також викладено Додатки №1, №2 та №3 в новій редакції.

Зокрема в Додатку №1/Специфікації №1 визначено найменування та вартість товару, а саме: - сушильне обладнання AVM 1,5 на паливні брикети /дрова в комплектації:- теплогенератор в кількості 1 шт.,- бункер-дозатор в кількості 1 шт.,- барабан сушильний в кількості 1 шт.,- циклонна установка для розвантаження сухого матеріалу в кількості 1 шт.,- димова труба в кількості 1 шт. Крім того, в Додатку №1 зазначено, що Постачальник свідчить, що товар, який передбачений в Специфікації №1, знаходиться в оренді у ДП "Зарубинський спиртовий завод" відповідно до Договору оренди обладнання № 29/12 від 29.12.2017

На виконання умов Договору №01.10/19, Постачальник передав, а Покупець прийняв відповідно до умов Договору №01.10/19 від 01.10.2019 товар сушильне обладнання AVM 1,5 на паливні брикети /дрова в комплектації:- теплогенератор в кількості 1 шт.,- бункер-дозатор в кількості 1 шт.,- барабан сушильний в кількості 1 шт.,- циклонна установка для розвантаження сухого матеріалу в кількості 1 шт.,- димова труба в кількості 1 шт., про що свідчить Акт №1 приймання передачі товару від 30.07.2022.

Як зазначає позивач, що враховуючи умови Договору оренди (п.2.3) останнім днем строку дії Договору оренди є 08 жовтня 2022 року.

Так, 15 вересня 2022 року позивач повідомив відповідача про розірвання договору оренди обладнання та звернувся з вимогою повернути об`єкт оренди в строки та в порядок визначені Договором оренди.

Вказаний лист отриманий відповідачем 05.10.2022, Однак залишив без задоволення та відповіді.

Як вважає позивач, що відповідач порушив умови договору оренди, не повернув об"єкт оренди у встановлений строк та порядок визначені умовами договору.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв"язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Норми права, застосовані при вирішенні спору та мотиви, з яких виходив суд при ухваленні рішення.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши у сукупності усі докази, суд дійшов таких висновків.

Суд врахував, що з 28.08.2025 втратив чинність Господарський кодекс України, згідно ст. 17 Закону України № 4196-IX "Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб", який визначає правові та організаційні засади діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб, але на час звернення позивача з позовом у 2022 році був чинний.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 916/1906/18, від 17.03.2020 у справі № 911/1102/19, від 07.12.2021 у справі № 922/3816/19.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Тобто, право на судовий захист у суб`єкта господарювання виникає у разі порушення або оспорювання його права або охоронюваного законом інтересу.

Спір виник у зв`язку із наявністю/відсутністю правових підстав для повернення майна - обладнання орендодавцю у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 Цивільного кодексу України).

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (частина 1 статті 173 Господарського кодексу України).

У відповідності до вимог статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 175 Господарського кодексу України визначено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (стаття 193 Господарського кодексу України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Договір виконує функцію безпосередньої правостворюючої підстави виникнення зобов`язання. Це означає, що права та обов`язки сторін, які становлять зміст зобов`язання, виникають із самого договору і не потребують інших факторів.

У відповідності до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатівнабути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.

Здійснення правочину законодавчо може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).

У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №911/2768/20, від 30.06.2021 у справі №910/3140/19.

Те, яким чином та у який спосіб здійснюється (оформлюється) вияв учасників правочину на набуття, зміну, припинення цивільних прав та обов`язків, передбачено статтею 205 Цивільного кодексу України.

Із змісту частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 Цивільного кодексу України).

Як визначено статтею 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Взаємовідносини сторін виникли на підставі Договору оренди обладнання, який за правовою природою є договором оренди.

Вказаний договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Порядок укладення, зміни, припинення та виконання договору оренди, який за своєю правовою природою є договором майнового найму, регулюється нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Укладений сторонами Договір оренди обладнання, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та за своєю правовою природою є договором оренди, який підпадає під правове регулювання глави 58 Цивільного кодексу України та параграфу 5глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк (стаття 759 Цивільного кодексу України).

Положеннями частини 1 статті 760 Цивільного кодексу України обумовлено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживча річ).

Істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу (стаття 284 Господарського кодексу України).

Встановлені обставини у даній справі, свідчать, що 29 грудня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українські енергетичні системи", як Орендодавцем та Державним підприємством "Зарубинський спиртовий завод", як Орендарем укладено Договір оренди обладнання №29/12, відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове платне користування обладнання, перелік, комплектація та загальна вартість якого наведена в Додатку №1 до даного Договору (Обладнання або Об"єкт оренди) (п.1.1. Договору оренди).

Одночасно з Обладнанням Орендодавець передає Орендарю документи на таке Обладнання, в тому числі, але не обмежуючись: паспорт сушильного барабана AVM 1,5 для виробництва сухої барди; паспорт теплогенератора ( п.1.2. Договору оренди).

Згідно із пунктом 1.5. Договору оренди склад Обладнання на момент передачі його Орендарю в орендне користування фіксується сторонами в Акті приймання передачі Обладнання.

Орендодавець гарантує, що обладнання є його власністю ( п.1.6. Договору оренди).

Пунктом 2.2. Договору оренди сторони передбачили, що строк оренди у відповідності до умов цього Договору починається з дати підписання Сторонами Акта приймання-передачі обладнання і закінчується в момент підписання сторонами Акта приймання-передачі /повернення/ обладнання.

Акт приймання передачі Обладнання підписується Сторонами в день набрання чинності цим Договором. Обов"язок по підготовці вказаного в даному підпункті Договору Акта покладається на Орендодавця.

Розділом 4 Договору оренди сторони визначили умови приймання та повернення об"єкта оренди, зокрема Обладнання передається Орендарю в тимчасове платне користування (оренду) на підставі Акта приймання передачі Обладнання у стані, що відповідає цільовому призначенню зазначеному в технічних паспортах на обладнання (п.4.1).

Також сторонами складено та підписано Додаток №1 до Договору оренди обладнання, яким визначено перелік обладнання, яке передається в оренду.

Факт передачі Орендодавцем обладнання, а Орендарем прийняття об"єкта оренди, а саме - сушильне обладнання AVM 1,5 на паливні брикети /дрова в комплектації:- теплогенератор в кількості 1 шт.,- бункер-дозатор в кількості 1 шт.,- барабан сушильний в кількості 1 шт.,

- циклонна установка для розвантаження сухого матеріалу в кількості 1 шт.,- димова труба в кількості 1 шт. підтверджується Актом приймання-передачі обладнання від 29.12.2017 до Договору оренди обладнання № 29/12 від 29.12.2017, який підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб.

Пунктом 2 Акту від 29.12.2017 вказано, що одночасно з Обладнанням Орендодавець передав Орендарю документи на таке Обладнання, в тому числі, але не обмежуючись паспорт сушильного барабана AVM 1,5 для виробництва сухої барди; паспорт теплогенератора.

У даному Акті зазначено, що Сторони не мають претензій одна до одної щодо порядку передачі Орендодавцем обладнання в оренду Орендарю.

Як встановлено статтею 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 284 Господарського кодексу України встановлено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Як визначено ч. 3 статті 291 Господарського кодексу України, договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (стаття 785 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 2.1. Договору оренди сторони зазначили, що даний Договір набуває чинності з 29 грудня 2017року та діє до 31 грудня 2018 року.

Пунктом 2.2. Договору оренди сторони передбачили, що строк оренди у відповідності до умов цього Договору починається з дати підписання Сторонами Акта приймання-передачі обладнання і закінчується в момент підписання сторонами Акта приймання-передачі /повернення/ обладнання.

Акт приймання передачі (повернення) Обладнання повинен буди підписаний Сторонами не пізніше останнього дня строку дії даного Договору. У разі не підписання Акту приймання передачі (повернення) Обладнання Орендарем з будь яких причин, вважається, що він підписаний останнім без зауважень.

Як визначено пунктом 2.3. Договору оренди сторони домовились, що Орендодавець має право розірвати цей Договір в односторонньому порядку визначеному вказаним пунктом.

При цьому, сторони домовилися, що цей Договір припиняє свою дію на 10-ий календарний день з моменту направлення Орендарю письмового повідомлення Орендодавця про розірвання цього Договору в односторонньому порядку. Сторони не підписують/не укладають будь які договори/додаткові угоди про розірвання/припинення строку дії цього Договору.

Згідно пункту 2.5 Договору оренди, сторони домовилися, що з моменту припинення строку дії даного Договору нових зобов"язань у Сторін не виникає, але Сторони повинні виконати ті зобов"язання, які виникли до моменту припинення строку дії даного Договору.

Орендодавець має право на дострокове припинення (відмова/розірвання) цього Договору у випадках передбачених даним Договором та нормами чинного законодавства України ( п.3.2 Договору оренди).

Орендар зобов"язаний при припиненні строку дії даного Договору, повернути Обладнання та документи , передбачені п.1.2 даного Договору у відповідності з умовами даного Договору. ( п.3.3 Договору оренди).

Розділом 4 Договору оренди сторони визначили умови приймання та повернення об"єкта оренди, зокрема Орендар повертає Орендодавцю Обладнання в останній день строку дії даного Договору. Передача Обладнання Орендодавцю оформлюється Актом приймання передач (повернення) обладнання, який складається в двох примірниках та підписується Сторонами (п.4.2). Орендар зобов`язаний повернути Орендодавцю Обладнання в стані не гіршому за той, в якому Обладнання було передано Орендарю по Акту приймання передачі Обладнання, з врахуванням нормального зносу і умов даного Договору та положень чинного законодавства України, що стосуються поліпшень Об"єкту оренди ( п.4.3).

Пунктом 10.3 Договору оренди сторони домовились, що усі повідомлення за цим Договором будуть вважатися зробленими належним чином, у разі якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення, або врученні особисто за зазначеними адресами Сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв"язку одержувача про захід кореспонденції на це відділення.

Так, 15 вересня 2022 року позивач повідомив відповідача про розірвання договору оренди обладнання та звернувся з вимогою повернути об`єкт оренди в строки та в порядок визначені Договором оренди.

Вказаний лист отриманий відповідачем 05.10.2022, однак залишено без задоволення та відповіді.

Враховуючи умови Договору оренди (п.2.3) останнім днем строку дії Договору оренди є 08 жовтня 2022 року.

Отже, відповідач порушив умови договору оренди, не повернув об"єкт оренди у встановлений строк та порядок визначені умовами договору.

Положеннями статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Аналогічне положення містить стаття 193 Господарського кодексу України.

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Підстави припинення зобов`язання передбачені ст.ст. 202 - 205 ГК України, ст.ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як визначено статтею 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, спір між сторонами виник внаслідок неналежного виконання відповідачем, як орендарем, своїх договірних зобов`язань в частині несвоєчасного повернення об`єкта оренди.

Матеріали справи не містять доказів повернення орендованого майна відповідачем або припинення орендних відносин з інших підстав, що не звільняє орендаря від виконання обов`язку з повернення майна орендодавцю.

У разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця (стаття 770 Цивільного кодексу України).

Також, 01.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Катма Груп", як Покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українські енергетичні системи", як Постачальником, укладено Договір №01.10/19, за умовами пункту 1.1 якого Постачальник зобов`язуться поставити та передати у власність Покупця не нове (таке, що було у використанні) обладнання/матеріали (товар), згідно Специфікацій, які є Додатком №1, Додатком №2 та Додатком №3 до даного Договору, а Покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити товар у відповідності із умовами Договору. Найменування, кількість, вартість товару узгоджується сторонами в Специфікаціях (додаток №1, додаток №2 та додаток №3 до даного Договору).

Згідно з пунктами 1.4 - 1.5 Договору №01.10/19 Постачальник гарантує, що товар належить йому на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними чи юридичними особами, державними органами і державою. При цьому, Постачальник свідчить, що деяка частина товару знаходиться в оренді Державного підприємства "Зарубинський спиртовий завод", який декларує, що не має бажання першочергової купівлі обладнання; деяка частина товару знаходиться у володінні та користуванні Державного підприємства "Зарубинський спиртовий завод" без належної на те правової підстави.

У пунктах 2.1 - 2.5 Договору №01.10/19 передбачено, що поставка товару здійснюється Постачальником на умовах DDP - об`єкт покупця (відповідно до офіційних Правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати "Інкотермс-2010" з урахуванням умов даного Договору) в строки, визначені в Договорі. Об`єкт покупця знаходиться за адресою: Україна, Кіровоградська область, Голованівський район, сщ. Голованівськ, вул. Голочанська, 1 Б. Поставка товару повинна бути здійснена Постачальником протягом квітня-травня 2020 року. Перехід права власності, а також ризиків випадкового знищення або пошкодження на товар, здійснюється в момент приймання-передачі товару від Постачальника до Покупця, що підтверджується підписаним уповноваженими представниками сторін Актом приймання-передачі товару. Обов`язок підготовки Акта приймання-передачі товару покладається на Постачальника. Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем в момент підписання уповноваженими представниками сторін Акта приймання-передачі товару.

Даний Договір набрав чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором (пункт 7.1 Договору №01.10/19).

Крім того, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Катма Груп", як Покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українські енергетичні системи", як Постачальником підписано Додатки №№1-3 до Договору №01.10/19 (Специфікації №№ 1, 2, 3), якими сторонами визначено перелік та вартість товару.

30.07.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Катма Груп", як Покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українські енергетичні системи", як Постачальником укладено Договір про внесення змін до Договору №01.10/19 від 01 жовтня 2019 року, яким сторони внесли зміни до Договору №01.10/19, зокрема виклали п.2.1, п. 2.2. п.2.3, п.3.1 в новій редакції. Також викладено Додатки №1, №2 та №3 в новій редакції.

Зокрема в Додатку №1/Специфікації №1 визначено найменування та вартість товару, а саме: - сушильне обладнання AVM 1,5 на паливні брикети /дрова в комплектації:- теплогенератор в кількості 1 шт.,- бункер-дозатор в кількості 1 шт.,- барабан сушильний в кількості 1 шт.,- циклонна установка для розвантаження сухого матеріалу в кількості 1 шт.,- димова труба в кількості 1 шт. Крім того, в Додатку №1 зазначено, що Постачальник свідчить, що товар, який передбачений в Специфікації №1, знаходиться в оренді у ДП "Зарубинський спиртовий завод" відповідно до Договору оренди обладнання № 29/12 від 29.12.2017

На виконання умов Договору №01.10/19, Постачальник передав, а Покупець прийняв відповідно до умов Договору №01.10/19 від 01.10.2019 товар сушильне обладнання AVM 1,5 на паливні брикети /дрова в комплектації:- теплогенератор в кількості 1 шт.,- бункер-дозатор в кількості 1 шт.,- барабан сушильний в кількості 1 шт.,- циклонна установка для розвантаження сухого матеріалу в кількості 1 шт.,- димова труба в кількості 1 шт., про що свідчить Акт №1 приймання передачі товару від 30.07.2022.

Таким чином, враховуючи ст. 770 ЦК України, стороною за Договором оренди, яка іменується Орендодавець (зі всіма правами та обов`язками Орендодавця), починаючи з 30 липня 2022 року, є позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "КАТМА ГРУП".

Судом встановлено, що у провадженні Господарського суду Тернопільської області перебувала справа №921/39/23 за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська технологічна компанія" до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські енергетичні системи" та Товариства з обмеженою відповідальністю "КАТМА ГРУП" про визнання недійсним договору купівлі-продажу №01.10/19 від 01.10.2019, укладеного між відповідачами, вказуючи, що оспорюваний правочин є фраудаторним, укладеним з метою уникнення виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.10.2021 у справі №921/356/21. Також з врахуванням заяви про зміну предмета позову позивач просив визнати недійсним ще й договір від 30.07.2022 про внесення змін до договору №01.10/19 від 01.10.2019, укладеного між відповідачами у справі, вказуючи, що даним договором внесено ряд змін до основного договору від 01.10.2019, зокрема в частині умов поставки товару, вартості товару, найменування товару, тощо.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2023 у справі №921/39/23 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 у справі №921/39/23 рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2023 року у справі № 921/39/23 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.01.2024 рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2023 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 у справі №921/39/23 залишено без змін.

12.11.2024 представник Приватного акціонерного товариства "Українська технологічна компанія" звернувся до суду з заявою (вх.№8687 від 13.11.2024) про перегляд рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2023 у справі №921/39/23 за нововиявленими обставинами, в якій заявник просив задовольнити заяву, скасувати рішення у справі №921/39/23 та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним договір №01.10/19 від 01.10.2019 та договір від 30.07.2022 про внесення змін до договору №01.10/19 від 01.10.2019, укладені між ТзОВ "КАТМА ГРУП" (Покупець) та ТзОВ "Українські енергетичні системи" (Постачальник).

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 11.12.2024 у справі №921/39/23 (суддя Ю.О. Чопко) у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Українська технологічна компанія" про перегляд рішення за нововиявленими обставинами - відмовлено.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 15 квітня 2025 року ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 11.12.2024 у справі №921/39/23 залишено без змін.

Так, ухвалою суду від 05.12.2024 повернуто на стадію підготовчого провадження у справі №921/677/22 (зі стадії розгляду спору по суті). Клопотання про зупинення провадження у справі №921/677/22, задоволено. Зупинено провадження у справі №921/677/22 до набрання законної сили судового рішення у справі №921/39/23 щодо перегляду за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2023.

Як визначено статтею 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 16.12.2021 у справі № 916/495/21.

Преюдиційні обставини - це обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є: обов`язковість судового рішення.

Як визначено статтею 129 1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Стаття 326 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України.

Отже, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Тому обставини, встановлені в судовому рішенні Господарського суду Тернопільського області у справі №921/39/23 повинні бути враховані як преюдиційні при розгляді даної справи.

Оскільки факт наявності чинності правочинів №01.10/19 від 01.10.2019 та про внесення змін від 30.07.2022, вже встановлено судовими рішеннями у справі №921/39/23, які набрали законної сили, а тому доказуванню не потребують.

Отже, Договір оренди припинив свою дію. Доказів протилежного суду не надано.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи наявні докази передачі позивачем обладнання в оренду відповідачу, а також відсутні належні докази повернення орендованого обладнання в повному обсязі після закінчення строку дії договору, то суд дійшов висновку, що доводи позивача є обґрунтованими та не спростовані відповідачем.

За таких обставин, у відповідача наявний обов`язок повернути позивачу обладнання, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Висновок суду.

Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві, що вимагає від держави його втілення в правотворчу та правозастосовчу діяльність, зокрема в закони, зміст яких має відповідати критеріям соціальної справедливості, рівності тощо.

Справедливість - одна з основних засад права - є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальних вимірів права.

Принципи права - це основні ідеї, вихідні положення, які закріплені в законі, мають загальну значущість, вищу імперативність (веління) і відображають суттєві положення права.

Верховний Суд у справі № 521/17654/15-ц (постанова від 16 січня 2019 року) при вирішенні спору застосував загальні засади цивільного права - принцип справедливості, добросовісності та розумності, а також керувався однією з аксіом цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", що означає: "У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права".

При цьому Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

Статтею 3 Цивільного кодексу України визначено, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність.

Отже, дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Так, згідно статті 13 Цивільного кодексу України встановлено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Частиною 1 статті 2 ГПК України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно частин 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 4 статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Суд наголошує, що призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов`язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Судові витрати.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами (пункт 5 частини 1 статті 237 ГПК України).

Як передбачено пунктом 2 частини 5 статті 238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Щодо судового збору у розмірі 2 481,00 грн.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Факт зарахування сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом судового збору в сумі 2 481,00 грн до спеціального фонду державного бюджету України підтверджується Випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, сформованою Господарським судом Тернопільської області.

В силу приписів статті 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 2 481,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 7, 13, 42, 86, 129, 210, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Судові витрати у складі судового збору у розмірі 2481,00 грн покласти на відповідача.

3. Зобов`язати Державне підприємство "Зарубинський спиртовий завод", с. Зарубинці, Збаразький район, Тернопільська область, виконати обов`язок за Договором оренди обладнання № 29/12 від 29.12.2017 щодо повернення із оренди обладнання в натурі та повернути Товариству з обмеженою відповідальністю " Катма Груп", вул. Павла Усенка, 8, м.Київ, наступне обладнання - сушильне обладнання AVM 1,5 на паливні брикети /дрова в комплектації:

- теплогенератор в кількості 1 шт.,

- бункер-дозатор в кількості 1 шт.,

- барабан сушильний в кількості 1 шт.,

- циклонна установка для розвантаження сухого матеріалу в кількості 1 шт.,

- димова труба в кількості 1 шт.,

разом із документами на таке обладнання: паспорт сушильного барабана AVM 1,5 для виробництва сухої барди; паспорт теплогенератора.

4. Стягнути з Державного підприємства "Зарубинський спиртовий завод", с. Зарубинці, Збаразький район, Тернопільська область, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Катма Груп", вул. Павла Усенка, 8, м.Київ, - 2 481,00 грн судового збору.

5. Видати накази стягувачеві після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статті 256-257 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Примірник рішення надіслати сторонам у справі до електронного кабінету в електронній формі із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному ГПК України.

Учасники справи можуть отримати інформацію у справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено та підписано "31" березня 2026 року.

Суддя Я.Я. Боровець