ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"06" лютого 2025 р. м. Ужгород Справа № 907/1090/24 (908/2396/24)

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Піпар А.Ю.

розглянувши заяву ОСОБА_1 без номера від 18.11.2025

про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню

у справі № 908/2396/24

за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк», м. Дніпро

до відповідача Фізичної особи-підприємця Альберг Тетяни Вікторівни, м. Бердянськ Запорізької області

про стягнення 295 467,08 грн

в межах справи № 907/1090/24

за заявою ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

про неплатоспроможність фізичної особи

кредитор: Акціонерне товариство «Акцент-Банк», м. Дніпро

кредитор: Акціонерне товариство «Сенс Банк», м. Київ

керуючий реструктуризацією боргів боржника: арбітражний керуючий Ракущинець А.А.

За участю представників:

боржник ОСОБА_1 ;

представник боржника Шпуганич В.П., адвокат, довіреність від 07.09.2024;

кредитори не з`явилися;

приватного виконавця Прибильський В.Г., адвокат, ордер серії АЕ №1447752 від 24.11.2025

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Закарпатської області перебуває справа за заявою ОСОБА_1 про неплатоспроможність боржника фізичної особи.

У підсумковому засіданні суд постановив ухвалу від 03 липня 2025 року, якою, зокрема, затвердив план реструктуризації боргів боржника у справі №907/1090/24 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , припинив повноваження керуючого реструктуризацією Ракущинця Андрія Андрашовича.

Разом з тим рішенням Господарського суду Запорізької області від 05 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 10 жовтня 2025 року частково задоволено позов та ухвалено стягнути з Фізичної особи-підприємця Альберг Тетяни Вікторівні на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 176 607,36 грн заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 60 535,76 грн заборгованості за процентами; 47 323,96 грн заборгованості за винагородою та 4267,01 грн судового збору.

На примусове виконання вказаного рішення Господарського суду Запорізької області судом 17 жовтня 2025 року видано відповідний наказ.

19 листопада 2025 року до Господарського суду Запорізької області через підсистему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшла заява від 18.11.2025 у якій заявник просить суд визнати наказ виданий Господарським судом Запорізької області від 17 жовтня 2025 року у справі № 908/2396/24 про стягнення з Фізичної особи-підприємця Альберг Тетяни Вікторівні на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 176 607,36 грн заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 60 535,76 грн заборгованості за процентами; 47 323,96 грн заборгованості за винагородою та 4267,01 грн судового збору таким, що не підлягає виконанню.

Заявлені вимоги обґрунтовуються перебуванням боржника за спірним наказом в процедурі неплатоспроможності на стадії виконання плану реструктуризації боргів ОСОБА_1 .

Надалі, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 01 грудня 2025 року постановлено матеріали заяви Фізичної особи-підприємця Альберг Тетяни Вікторівни у справі № 908/2396/24 направити за підсудністю до Господарського суду Закарпатської області для розгляду в межах справи № 907/1090/24.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.12.2025 заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню розподілено судді Лучку Р.М.

З урахуванням перебування головуючого судді Лучка Р.М. у період з 20 грудня 2025 року до 11 січня 2026 року у відпустці вирішення питання прийняття до провадження заяви боржника відбулося після виходу з відпустки.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 19 січня 2026 року розгляд заяви ОСОБА_1 від 18.11.2025 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню призначено в судовому засіданні на 27 січня 2026 р.

Судове засідання 27 січня 2026 року не відбулося через непрацездатність системи фіксування судового засідання технічними засобами ЄСІТС, про що секретарем судового засідання складено акт від 27.01.2026 № 02.2-09/34/26, у зв`язку з чим ухвалою від 27 січня 2026 року повідомлено учасників справи, що наступне судове засідання з розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.11.2025 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню відбудеться 06 лютого 2026 р.

У судовому засіданні 06 лютого 2026 року представник заявника підтримав заявлені вимоги про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, надав суду пояснення з приводу заявленого клопотання. Заявник підтримав позицію представника.

Представник приватного виконавця у судовому засіданні 06 лютого 2026 року заперечував проти заяви боржника.

Розглянувши заяву боржника про визнання судового наказу в цій справі таким, що не підлягає виконанню, заслухавши думку учасників справи, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ГПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, чинне процесуальне законодавство передбачає механізм нівелювання процедури примусового виконання судового наказу у разі відсутності відповідного обов`язку боржника шляхом визнання цього наказу таким, що не підлягає виконанню. При цьому суд виходить із того, що правовий механізм визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, не обмежено переліком таких обставин, а пов`язується із наявністю самого обов`язку. Подібні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №914/3131/15, від 14.06.20218 у справі №914/4134/15, від 06.07.2018 у справі №918/882/15, від 18.07.2022 у справі №917/313/18.

В постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 755/15479/15-ц наголошено, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 09 вересня 2021 року у справі №824/67/20.

В межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків не здійснюється.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.07.2019 у справі №910/8665/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною 1 статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виконання рішення суду проводиться лише тим способом, який визначено у рішенні, або в порядку статті 331 ГПК України цей спосіб і порядок виконання може бути змінений.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ст. 41 КУзПБ мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю, у якого перебуває виконавче провадження на виконанні.

Як зазначено судом вище, за результатами підсумкового засідання у цій справі ухвалою від 03.07.2025 затверджено план реструктуризації боргів боржника у справі №907/1090/24 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 на умовах реструктуризації та часткового прощення визнаних судом грошових вимог кредиторів у цій справі АТ «Акцент-Банк» та АТ «Сенс Банк».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 127 КУзПБ план реструктуризації боргів боржника набирає чинності з дня його затвердження господарським судом і є обов`язковим для боржника та кредиторів.

З дня затвердження судом плану реструктуризації боргів боржника вимоги, включені до такого плану, можуть бути задоволені лише у порядку і спосіб, визначені в плані реструктуризації боргів боржника.

При цьому, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 128 КУзПБ з дня затвердження плану реструктуризації боргів боржник починає погашення вимог кредиторів згідно з умовами такого плану.

Затвердження господарським судом плану реструктуризації боргів може бути підставою для переукладення цивільно-правових договорів боржника з новими умовами їх виконання.

Таким чином, положеннями чинного законодавства затвердження плану реструктуризації не є тією обставиною, з якою законодавець пов`язує можливість припинення зобов`язання та/або визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Суд звертає увагу заявника, що відповідні наслідки можуть мати місце за наслідками завершення виконання плану реструктуризації боргів боржника, а вирішення питання про припинення обов`язку боржника за спірним у цій справі наказом можливе лише за результатами завершення процедури банкрутства, тобто за правилами ст. 134 КУзПБ.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 129 КУзПБ не пізніше п`яти днів після закінчення строку виконання плану реструктуризації боргів боржника, а також за наявності підстав для дострокового припинення процедури реструктуризації боргів боржник зобов`язаний надати суду та кредиторам, включеним до плану реструктуризації боргів, звіт про виконання плану реструктуризації боргів.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 129 КУзПБ за результатами розгляду звіту про виконання плану реструктуризації боргів боржника, а також скарг кредиторів господарський суд постановляє, зокрема, рішення про закриття провадження у справі про неплатоспроможність у зв`язку з виконанням боржником плану реструктуризації боргів.

У разі закриття провадження у справі про неплатоспроможність у зв`язку з виконанням плану реструктуризації боргів настають наслідки, передбачені цим Кодексом, щодо звільнення боржника від боргів (ч. 4 ст. 129 КУзПБ).

За змістом ч. 1 ст. 134 КУзПБ господарський суд при постановленні ухвали про завершення процедури погашення боргів боржника та закриття провадження у справі про неплатоспроможність ухвалює рішення про звільнення боржника - фізичної особи від боргів.

Суд враховує, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 90 КУзПБ погашення всіх вимог кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів, а відповідно до ч. 4 ст. 90 КУзПБ у випадках, передбачених пунктами 5-8 частини першої цієї статті, господарський суд в ухвалі про закриття провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Кодексом строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Таким чином, системний аналіз норм спеціального законодавства свідчить, що саме належне виконання боржником затвердженого судом плану реструктуризації, подання у встановлений строк суду звіту про таке виконання, його розгляд судом та постановлення ухвали про закриття провадження з підстав, що визначені у п. 5 ч. 1 ст. 90, п. 1 ч. 3 ст. 129, ч. 4 ст. 129, ч. 1 ст. 134 КУзПБ є тією обставиною, з якою законодавець пов`язує звільнення боржника від боргів та визнання виконавчих документів

Таким чином, враховуючи зазначені обставини, суд констатує, що до завершення виконання боржником затвердженого судом плану реструктуризації відсутні підстави вважати припиненим зобов`язання у спірних правовідносинах, а сам наказ Господарського суду Запорізької області від 17 жовтня 2025 року у справі №908/2396/24 виданий відповідно до положень ст.ст. 241, 327 ГПК України, а відтак, відсутні підстави вважати його таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст.ст. 126-129 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 234, 241, 242, 328 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у визнанні таким, що не підлягає виконанню виконавчого документу наказу, виданого Господарським судом Запорізької області від 17 жовтня 2025 року у справі №908/2396/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.ст. 254-257 ГПК України до Західного апеляційного господарського суду.

Повну ухвалу складено та підписано 11 лютого 2026 року.

Суддя Р.М. Лучко