ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" грудня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/1094/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Деркач Т. Г.

за участю секретаря судового засідання Джабраїлової В. В. ,

розглянувши в закритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження

справу № 916/1904/25

за позовом: Заступника керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ( 65058, м. Одеса, вул. Армійська, 18 ) в інтересах держави в особі позивача Міністерства оборони України ( 03168, м. Київ, пр. Повітряних Сил, 6 , );

до відповідачів:

1. Концерну " ІНФОРМАЦІЯ_5 " ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) в особі філії " ІНФОРМАЦІЯ_6 " Концерну " ІНФОРМАЦІЯ_5 " ( АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний код НОМЕР_3 )

2. Концерну " ІНФОРМАЦІЯ_5 " ( АДРЕСА_3 ; код ідентифікаційний код НОМЕР_2 )

3. Товариства з обмеженою відповідальністю « Чорноморськ буд груп » ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний код )

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях ( 65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 15 , );

про усунення перешкод у користуванні, розпорядженні державним майном та зобов`язання вчинити певні дії

за участю представників:

від прокурора: Маркевич А.М. ;

від позивача: Добров Ю.І. ;

від відповідачів: Концерну " ІНФОРМАЦІЯ_5 ": не з`явився;

ТОВ « Чорноморськ буд груп »: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився;

В С Т А Н О В И В:

Заступник керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі позивача Міністерства оборони України звернувся з позовом до Концерну " ІНФОРМАЦІЯ_5 " в особі ІНФОРМАЦІЯ_5 " (далі також управління), Концерну " ІНФОРМАЦІЯ_5 ", Товариства з обмеженою відповідальністю « Чорноморськ буд груп », в якому просить Господарський суд Одеської області :

- усунути перешкоди у зд43016354ійсненні Міністерством оборони України права користування та розпорядження державним нерухомим майном, шляхом визнання недійсним Договору про надання послуг зберігання ТМЦ та додаткових послуг від 01.01.2025 № ВКС- 1569 (далі - договір № ВКС- 1569), укладеного між Концерном « ІНФОРМАЦІЯ_5 » в особі Південного регіонального управління Концерну « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та Товариством з обмеженою відповідальністю « Чорноморськ буд груп »;

- усунути перешкоди у здійсненні Міністерством оборони України права користування та розпорядження державним нерухомим майном, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю « Чорноморськ буд груп » звільнити приміщення № 1 в будівлі літ. «Г» (ангар), приміщення № 1 в будівлі літ. «М» (склад) за адресою: м. Одеса, вул. Миколи Боровського, буд. 32 та на відкриту територію за тією ж адресою;

- стягнути в рівних частинах з відповідачів на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону витрати зі сплати судового збору у сумі 4 844,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що укладений між відповідачами договір є удаваним правочином, що вчинений з метою приховати правочин, який насправді було вчинено (в даному випадку договір оренди), який в свою чергу укладено поза встановленою законом процедурою, без відповідних погоджень та дозволів, що порушує права Міністерства оборони України на належне йому державне нерухоме майно, законність розпорядження ним та використання.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.03.2025 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях та призначено підготовче засідання на 28.04.2025 о 10:00.

21.03.2025 за вх.№9286/25 господарський суд одержав клопотання Заступника керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про витребування доказів.

У підготовчому засіданні 28.04.2025, за участю прокурора та позивача в особі, судом постановлено протокольну ухвалу, якою підготовче засідання відкладено на 19.05.2025 о 09:30, із викликом учасників справи у підготовче засідання.

16.05.2025 за вх.№15709/25 прокурор звернувся до суду з клопотанням про розгляд справу у закритому судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.05.2025 клопотання Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони про розгляд справи у закритому судовому від засіданні задоволено, постановлено розгляд справи № 916/1094/25 здійснювати у закритому режимі, продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 09.06.2025 об 11:00, із викликом учасників справи у підготовче засідання.

09.06.2025 за вх.№18111/25 господарський суд одержав від відповідача Концерну " ІНФОРМАЦІЯ_5 " відзив на позовну заяву.

У підготовчому засіданні 09.06.2025, за участю прокурора та позивача в особі, судом постановлено ухвалу без оформлення окремого документа, якою підготовче засідання відкладено на 07.07.2025 о 14:40 год, із викликом учасників справи у підготовче засідання.

16.06.2025 за вх.№18840/25 господарський суд одержав від прокурора відповідь на відзив відповідача Концерну " ІНФОРМАЦІЯ_5 ".

07.07.2025 за вх.№21335/25 господарський суд одержав від відповідача Концерну " ІНФОРМАЦІЯ_5 " заперечення.

07.07.2025 підготовче засідання не відбулось через оголошення системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.07.2025 призначено підготовче засідання на 21.07.2025 о 12:00, із викликом учасників справи у підготовче засідання.

21.07.2025 підготовче засідання не відбулось, через оголошення системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.07.2025 призначено підготовче засідання на 11.08.2025 о 12:20, із викликом учасників справи у підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 11.08.2025 за участі прокурора та представника позивача, судом постановлено ухвалу без оформлення окремого документа, якою відмовлено в частині у задоволенні клопотання про витребування доказів за вх. № 9286/25 з огляду на те, що прокурор надав відповідним чином засвідчену копію документа, який відповідач 1 просив витребувати. Підготовче засідання відкладено на 29.09.2025 о 12:00, із викликом учасників справи у підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.08.2025 клопотання заступника керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про витребування доказів задоволено, витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_5 ", наступні докази: 1) первинні документи, зокрема акти наданих послуг складених на підставі договору № ВКС-1569 від 01.01.2025, а також документи про переміщення або інвентаризацію майна з боку ІНФОРМАЦІЯ_5 ", яке зберігається відповідно до вказаного договору; 2) документи щодо наявної у ІНФОРМАЦІЯ_5 " виробничої, матеріально-технічної та організаційної бази, що дозволяє забезпечити виконання вказаного договору № ВКС-1569 від 01.01.2025, зокрема, щодо використання рамп або іншої техніки (інвентарні картки обліку (групового обліку) об`єктів основних засобів, договорів купівлі-продажу, оренди, лізингу або інших правочинів на підставі яких використовується таке майно), працівників, що допущені до виконання вантажнорозвантажувальних робіт (штатний розпис, звіти щодо сум нарахованого Єдиного соціального внеску (ЄСВ), звіти з праці (форма № 1-ПВ) зазначеним працівникам; 3) документи щодо дозволу Концерну " ІНФОРМАЦІЯ_5 " (його посадових осіб) на укладання договору № ВКС-1569 від 01.01.2025 Південного регіонального управління Концерну " ІНФОРМАЦІЯ_5 "; 4) документи щодо руху коштів по рахунках ІНФОРМАЦІЯ_5 " за договором № ВКС-1569 від 01.01.2025; 5) документи щодо режиму доступу та допуску замовників (поклажодавців) за договором № ВКС-1569 від 01.01.2025 до майна, що знаходиться на балансі у ІНФОРМАЦІЯ_5 "; 6) документи щодо підключення та використання за договором № ВКС-1569 від 01.01.2025 мереж водопостачання, електропостачання, газопостачання, водовідведення, теплопостачання та інших комунальних ресурсів, документи щодо порядку компенсації та сплати вартості спожитих комунальних послуг замовниками, із деталізацією механізму розрахунку обсягів споживання, порядку виставлення рахунків та умов здійснення платежів, документи щодо здійснення розрахунків за вказані послуги. Встановлено ІНФОРМАЦІЯ_5 " строк на подання до суду доказів протягом 10 (десяти) днів із дня одержання даної ухвали.

У підготовчому засіданні 29.09.2025 за участі прокурора, представника позивача та представника відповідача 1, судом постановлено ухвалу без оформлення окремого документа, якою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.11.2025 о 09:30, із викликом учасників справи у підготовче засідання.

29.09.2025 за вх.№30166/25 господарський суд одержав клопотання ІНФОРМАЦІЯ_5 " про залишення позову без розгляду, в якому відповідач 1 просить суд позовну заяву заступника Керівника Одеської спеціалізованої прокуратура у сфері оборони Південного регіону , подану в інтересах Міністерства оборони України по справі № 916/1094/25 залишити без розгляду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.09.2025 у задоволенні клопотання ІНФОРМАЦІЯ_5 " про залишення позову без розгляду відмовлено.

31.10.2025 за вх.№34470/25 господарський суд одержав від відповідача Концерну " ІНФОРМАЦІЯ_5 " клопотання про закриття провадження у справі в частині позовної вимоги про зобов`язання звільнити приміщення.

У судовому засіданні 03.11.2025, за участю прокурора та представника позивача, суд постановив ухвалу без оформлення окремого документа, якою відклав судове засідання на 12.11.2025 о 15:30, із викликом учасників справи у судове засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.11.2025 клопотання Концерну " ІНФОРМАЦІЯ_5 " в особі ІНФОРМАЦІЯ_5 " за вх.№344740/25 від 31.10.2025 про закриття провадження в частині позовних вимог, у порядку п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України задоволено, закрито провадження у справі в частині позовних вимог заступника керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі позивача Міністерства оборони України про усунення перешкоди у здійсненні Міністерством оборони України права користування та розпорядження державним нерухомим майном, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю " Чорноморськ буд груп " звільнити приміщення № 1 в будівлі літ. "Г" (ангар), приміщення № 1 в будівлі літ. "М" (склад) за адресою: м. Одеса, вул. Миколи Боровського, буд. 32 та на відкриту територію за тією ж адресою.

12.11.2025 судове засідання не відбулось, через оголошення системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.11.2025 призначено судове засідання на 01.12.2025 о 12:00, із викликом учасників справи у підготовче засідання.

У судовому засіданні 01.12.2025, за участю представників прокуратури та позивача, суд на підставі ст. 240 ГПК України проголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду.

Стислий виклад позиції прокурора

Одеською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону встановлено, що 01.01.2025 між Концерном « ІНФОРМАЦІЯ_5 » в особі Південного регіонального управління Концерну « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та Товариством з обмеженою відповідальністю « Чорноморськ буд груп » укладено договір № ВКС- 1569 про надання послуг зі зберігання товарно-матеріальних цінностей в приміщенні № 1 в будівлі літ. «Г» (ангар) - 298,1 кв.м., приміщенні № 1 в будівлі літ. «М» (склад) - 145,4 кв.м за адресою: м.Одеса, вул. Миколи Боровського, буд. 32 та на відкритій території за тією ж адресою.

За відповідачем 1 майно закріплене на праві господарського відання, що зумовлює наявність специфічних обмежень щодо розпорядження ним.

Аналіз умов укладеного договору свідчить про те, що під виглядом договору зберігання відповідачами фактично укладено договір оренди державного нерухомого майна в обхід процедур, встановлених Законом України «Про оренду державного та комунального майна». Зазначені дії призводять до суттєвого порушення майнових прав та законних інтересів держави в особі Міністерства оборони України як власника такого майна. Договір є прихованим договором оренди, а не зберігання. Зокрема оформлення та підписання Акту прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей від 01.01.2025 достеменно підтверджують та є суттєвою ознакою передачі речей на зберігання.

Стислий виклад позиції позивача

Позивач повністю підтримав вимоги прокуратури з підстав, викладених у позові.

Стислий виклад заперечень ІНФОРМАЦІЯ_5 "

Відповідач 1 проти позову заперечив та просив відмовити у позові та у позові вказав, що:

- позов не містить жодного доводу, який розкривав би питання стосовно того, яким чином здійснення управлінням господарської діяльності з раціонального використання ввіреного Міністерством оборони України державного майна, порушує саме інтереси держави;

- прокурор неправильно визначив орган в особі якого він звернувся з позовом, оскільки Міністерство оборони України не є учасником спірних правовідносин, та не наділено в даному випадку повноваженнями (компетенцією) звертатись з позовом про усунення перешкод у користуванні майном;

- правовою природою договору, укладеного між відповідачем 1 та відповідачем 3 є саме зберігання матеріальних цінностей на платній основі на території Південного регіонального управління, а не як стверджує позивач , - оренда нежитлового приміщення;

- реальне виникнення правовідносин щодо зберігання підтверджується наявністю на території зберігача спеціалізованої охорони;

- Південне регіональне управління Концерну « ІНФОРМАЦІЯ_5 », як відокремлений підрозділ, здійснює вид діяльності - « 52.10 Складське господарство»;

- позивач на власну користь трактує норми чинного законодавства відмежовує послуги зберігання від оренди, при цьому не надає жодних доказів, які підтверджують умисне оформлення одного правочину замість іншого;

- щодо застосування Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а також інших нормативно - правових актів до спірних правовідносин відповідач 1 вважає, що застосування таких є недоречним, а у випадку встановлення порушення, таке порушення покладається на державу в особі Фонду держмайна;

- прокурор стверджує, що оспорюваний правочин спричиняє шкоду економічним інтересам держави та порушує права держави в особі Міністерства оборони України , натомість не зазначає, яка саме фінансова шкода була спричинена Міністерству оборони України .

Водночас 01.04.2025 спірний договір № ВКС-1569 було достроково розірвано, ТМЦ вивезені з території.

13.10.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю « Чорноморськ буд груп » та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях укладено договір оренди нерухомого майна за № 92.

Оскільки правова мета позовної вимоги досягнута відповідач 1 просив закрити провадження в частині звільнення приміщення.

Обставини справи встановлені судом

01.01.2025 Концерн « ІНФОРМАЦІЯ_5 » в особі Південного регіонального управління Концерну " ІНФОРМАЦІЯ_5 " (Зберігач) та Товариство з обмеженою відповідальністю « Чорноморськ буд груп » (Поклажодавець) уклали договір № ВКС- 1569.

Згідно з п. 1.1. договору № ВКС- 1569 предметом договору є надання Зберігачем послуг зі зберігання товарно- матеріальних цінностей (далі - ТМЦ), що належать Поклажодавцю.

Відповідно до п. 1.2. договору № ВКС- 1569 послуги зазначені в п.1.1. договору Поклажодавець зобов`язується оплатити Зберігачу в строки та на умовах передбачених цим Договором за вартістю, визначеною у Додатку №1 та у Додатку №2.

Згідно з п. 1.1.1. договору № ВКС- 1569 Зберігач зобов`язаний прийняти від Поклажодавця товарно-матеріальні цінності на зберігання в кількості, одиницях виміру, вартості одиниці та загальної суми ТМЦ відповідно до Акту приймання-передачі, забезпечити їх зберігання у цілісності та належному стані. Якщо специфіка ТМЦ не дозволяє точно визначити кількість одиниць ТМЦ, які передаються на зберігання, ТМЦ передаються в упакованій тарі (ящики, контейнери тощо).

У Розділі «Зобов`язання сторін» сторони встановили, зокрема, такі обов`язки.

Відповідно до п. 2.1.5. договору № ВКС- 1569 Зберігач зобов`язаний надавати послуги зі зберігання відповідно до заявлених Поклажодавцем і узгоджених із Зберігачем кількістю палето-місць (відповідно до розрахунку 1 п/м = 1 кв.м.) з урахуванням технологічних і пожежних проходів із розрахунку максимального використання площі.

Згідно з п. 2.2.1. договору № ВКС- 1569 Поклажодавець зобов`язаний заявити та узгодити зі Зберігачем необхідну кількість палето-місць (з урахуванням технологічних і пожежних проходів) для зберігання ТМЦ Поклажодавця на період не менше 30 (тридцяти) днів (заявка на замовлену площу або двостороння довідка про фактично займану протягом 30 (тридцяти) днів площу, що обов`язково підписуються уповноваженими представниками Сторін і скріплюються печатками, є невід`ємними від цього Договору).

Пунктом 2.2.5. договору № ВКС- 1569 передбачено, що Підписати та повернути Зберігачу Акт надання послуг протягом двох робочих днів з дня його отримання (особисто під розпис, на електронну пошту, через Укрпошту ). В разі технічної неможливості отримати Акт надання послуг електронними засобами, зміни електронної пошти чи зміни поштової адреси, повідомити Зберігача у дводенний термін, до дня коли вказаний Акт повинен бути підписаний, відповідно до п. 3.6. договору.

Пунктом 2.2.10. договору № ВКС- 1569 передбачено, що Поклажодавець має право застрахувати ризик втрати або пошкодження ТМЦ. У разі, якщо Сторони дійшли домовленості про те, шо страхування ризику втрати або пошкодження ТМЦ проводиться Зберігачем, нести витрати по страхуванню такого ризику, у зв`язку з чим компенсувати Зберігачу всі його витрати пов`язані зі страхуванням ризику втрати або пошкодження ТМЦ.

Відповідно до п. 2.2.11. договору № ВКС- 1569 у разі розірвання нього Договору, що тягне за собою звільнення займаної від ТМЦ площі, перед їх вивозом підписати Акт виконаних робіт (послуг), що були фактично надані Зберігачем та здійснити повний розрахунок за отримані послуги.

Згідно з п. 2.2.12. договору № ВКС- 1569 зберігання у разі, коли договір зберігає свою юридичну силу, але здійснюється вивіз всіх ТМЦ, не пізніше ніж за 1 (один) робочий день до такого вивозу здійснити повний взаєморозрахунок за надані послуги по зберіганню. (У разі невиконання Поклажодавцем зобов`язань зазначених в п. 2.2.11. цього Договору, ТМЦ, щодо яких має здійснюватися вивіз, Зберігачем не видається до повного виконання ним своїх зобов`язань.

Пунктом 2.2.13. договору № ВКС- 1569 передбачено, що у разі, якщо на вказане нерухоме майно Фондом державного майна України або його регіональним відділенням буде оголошено конкурс про наміри передати вказане майно в оренду та за результатами конкурсу оголошено переможця, Поклажодавець повинен звільнити приміщення у визначені Зберігачем строки.

У Розділі «Порядок розрахунків» сторони передбачили такі умови.

Згідно з п. 3.1. договору № ВКС- 1569 послуги зазначені в п. 1.1. цього Договору Поклажодавець зобов`язується оплатити Зберігачу в строки та на умовах передбачених цим Договором за вартістю визначеною у Додатку № 1 та площі заявленої у поданій заявці. Остаточний розмір оплати за надані послуги ійоже коригуватися на підставі гі. 2.2.4 цього Договору.

Поклажодавець здійснює попередню оплату у розмірі 100% за наступний місяць надання послуг зберігання ТМЦ на займаній площі в термін до 25 числа поточного місяця (п. 3.2. договору № ВКС- 1569).

Оплата за послуги надані Зберігачем з переліку визначеному Додатком №2, окрім основних послуг зберігання, здійснюється згідно виставлених рахунків до 15 числа місяця наступного за місяцем в якому ці послуги надані (п. 3.3. договору зберігання).

Згідно з п. 3.4. договору № ВКС- 1569 договору зберігання сторони зобов`язуються проводити щоквартальну звірку взаєморозрахунків, зі складанням акту звірки.

Відповідно до п. 3.5. (п. 3.2. договору № ВКС- 1569) за несвоєчасну або неповну оплату за надані Зберігачем послуги, Поклажодавець сплачує на користь Зберігача пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (яка діє на момент порушення), від несплаченої суми за кожний день прострочення, з одночасним припиненням відпуску ТМЦ, а за порушення строків оплати понад 60 днів з Поклажодавця на користь Зберігача стягується штраф в розмірі 20% від суми заборгованості.

Якщо Поклажодавець після закінчення строку Договору зберігання не забрав ТМЦ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час зберігання ТМЦ, але не більше 1 (одного) місяця після завершення дії Договору (п. 3.6. договору № ВКС- 1569).

По завершенню надання послуг в кожному звітному місяці Сторони підписують акт приймання-передачі наданих послуг станом на останній робочий день звітного періоду (п. 3.7. договору № ВКС- 1569).

Відповідно до п. 3.8. договору зберігання місцем отримання Поклажодавцем Акту надання послуг, який видається Поклажодавцю особисто під розпис, вважати територію об`єкта надання послуг (офіс дільниці, філії або інше місце за згодою сторін).

В разі неможливості отримувати Акт надання послуг особисто, Акт надання послуг направляється Поклажодавцю на його електронну пошту визначену у п. 8 договору, з обов`язковим накладання цифрового підпису, або оригінал Акту надання послуг направляється на поштову адресу Поклажодавця визначену у п. 8 договору.

Згідно з п. 3.9. договору зберігання у разі непідписання з боку Поклажодавця Акта надання послуг або його неповернення у строк вказаний у п. 2.2.5 Договору, Акт надання послуг вважається підписаним, а послуги - прийнятими.

У розділі «Відповідальність сторін» передбачено, зокрема, таке.

Відповідно до п. 4.1. договору № ВКС- 1569 Зберігач несе відповідальність за цілісність прийнятих на зберігання прийому ТМЦ на склад та оформлення відповідних документів.

Зберігач не несе відповідальності за якість ТМЦ, що знаходяться на зберіганні при зміні їх якісних характеристик внаслідок природних причин (природні температурно-вологісні коливання, вплив світла, тощо) у випадку, якщо Поклажодавець не узгодив особливі умови зберігання згідно п. 2.2.4. цього Договору (п. 4.2. договору № ВКС- 1569).

З моменту передачі ТМЦ від Зберігача до Поклажодавця, а саме підписання Сторонами Акту приймання-передачі до Поклажодавця переходить ризик випадкового пошкодження або втрати ТМЦ (п. 4.3. договору № ВКС- 1569).

У випадку невиконання Поклажодавцем своїх зобов`язань, згідно п.3.2. даного Договору більше 90 днів, Зберігав має право, після розірвання Договору в порядку передбаченому п. 5.3. цього Договору, продати ТМЦ Поклажодавця, передані йому на зберігання та виручені грошові кошти зарахувати в оплату погашення заборгованості. Якщо передані ТМЦ Поклажодавця не підлягають реалізації у зв`язку з їх непридатністю (закінчення терміну придатності тощо) та можуть зашкодити Зберігачу своїми властивостями, Зберігач має право утилізувати вказані ТМЦ, з подальшим відшкодуванням вартості вказаних послуг та збитків з Поклажодавця (п. 4.5. договору № ВКС- 1569).

Згідно з п. 5.1. договору № ВКС- 1569 договір набуває чинності з 01 січня 2025 року і діє до 31 грудня 2025 року.

Відповідно до Додатку № 1 (протокол узгодження цін) до договору зберігання для зберігання ТМЦ надається приміщення № 1 в літ. Г (ангар) - 298,1 кв.м., приміщення № 1 в літ М (склад) - 145,4 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Боровського, 32 (вартість послуг за 1 палето-місце в місяць 50 грн з ПДВ; кількість палето-місць - 443,5 (1п/м = 1 м2; за місяцьусього - 22 175,00 грн). Зберігання ТМЦ здійснюється на відкритій території за адресою: м. Одеса, вул. Боровського, 32 (вартість послуг - вартість послуг за 1 палето-місце в місяць 34 грн з ПДВ; кількість палето-місць - 600 (1п/м = 1 м2;за місяцьусього - 20 400,00 грн).

У Додатку 2 до договору № ВКС- 1569 (протокол узгодження цін додаткових послуг) зазначено види послуг та вартість:

- тимчасове зберігання ТМЦ на складі капітального типу за 1 палето-місце в місяць (Іп/м = 1 кв.м. = 2 куб.м.) (вартість - 90 грн, з ПДВ);

- тимчасове зберігання ТМЦ за 1 палето-місце в місяць (Іп/м = 1 кв.м. = 2 куб.м.) на відкритому майданчику (вартість - 45 грн, з ПДВ);

- тимчасове зберігання вантажного автомобіля в нічний час на території підприємства (вартість - 150 грн, з ПДВ);

- тимчасове зберігання легкового автомобіля в місяць на території підприємства (вартість - 600 грн, з ПДВ);

- тимчасове зберігання легкового автомобіля в місяць на території підприємства;

- вантажно - розвантажувальні роботи вручну, за одну тонну вантажу (вартість - 90 грн, з ПДВ);

- надання послуг з використанням рампи, за одну годину роботи (вартість - 90 грн, з ПДВ);

- робота у неробочий час оплачується «Поклажодавцем» із розрахунку на одного заявленого робітника, за 1 годину (вартість - 170 грн, з ПДВ);

- робота в вихідні та святкові 1- го робітника за 1 годину роботи з розрахунку відпрацьованого часу , але не менше 3 годин (вартість - 170 грн, з ПДВ).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Концерн " ІНФОРМАЦІЯ_5 "є правокористувачем на праві господарського відання комбіната виробничо-будівельних конструкцій та будівельних матеріалів за адресою м. Одеса, вул. Боровського Миколи, буд. 32 , загальною площею 10 296.5 кв.м (далі також об`єкт). Власником вказаного об`єкта вказано Державу Україна в особі Міністерства оборони України .

До матеріалів справи долучено технічний паспорт на об`єкт.

21.07.2023 відкрито кримінальне провадження за № 0000059 щодо вчинення кримінального правопорушення за ознаками, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 19.02.2025 надано дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів ІНФОРМАЦІЯ_5 ", зокрема до договорів (у тому числі спірного), первинної документації, виконання договорів, дозволів на укладення договорів, щодо руху коштів, договорів про надання комунальних послуг, правовстановлюючих документів щодо об`єктів нерухомості, які зазначені у договорах тощо.

17.01.2025 Одеська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону направила лист позивачу та відповідачу 1, де вказала, що під час досудового розслідуваннякримінального провадження встановлено, що Філією « ІНФОРМАЦІЯ_6 » Концерну « ІНФОРМАЦІЯ_5 » протягом 2024-2025 років укладались договори щодо нерухомого майна, яке закріплено за філією на праві господарського відання, із порушенням вимог законодавства щодо оренди державного майна, зокрема, під виглядом інших видів договорів (удавані правочини). З метою недопущення порушень інтересів держави та подання за необхідності позову прокуратура просила позивача надати документи про вжиті заходи для захисту інтересів держави, а також копії договорів, перелік нерухомого майна.

05.02.2025 прокуратура звернулася з листом до позивача та відповідача 1, в якому вказала, що за аналізом наданого переліку договорів вбачається надання відповідачем 1 послуг з оренди, а не зберігання. Просила повідомити про вжиті заходи.

11.02.2025 прокуратура звернулася з листом до управління, в якому надати документи (договори, первинну документацію, дозволи на укладання договорів, договори про надання комунальних послуг) на предмет встановлення правових підстав для захисту інтересів держави.

Згідно з наказом від 26.02.2025 № 11-АГ Концерну " ІНФОРМАЦІЯ_5 " наказано відокремленим структурним підрозділам Концерну " ІНФОРМАЦІЯ_5 " вжити заходів щодо припинення правовідносин з контрагентами ,які здійснюють користування державним нерухомим майном, запропонувати контрагентам укласти договори оренди державного майна з відповідним відділенням Фонду держмайна України .

Протоколом огляду місця події від 03.03.2025 здійснено вчинення відповідних дій на виконання ухвали слідчого судді від 19.02.2025.

Згідно з протоколом огляду від 03.03.2025 на об`єкті перебувають вантажівки, бензовози та водії транспортних засобів, приміщення зачинені

05.03.2025 управління направило Концерну " ІНФОРМАЦІЯ_5 " лист про звернення до контрагентів з пропозиціями розірвання договорів та укладення нових договорів оренди з відповідним відділенням Фонду держмайна України .

07.03.2025 за № 244 управління на адресу прокуратури направило лист, у якому вказало, що договори укладені відповідно до вимог закону, висновки прокуратури є передчасними та необґрунтованими.

Окрім того, управління 07.03.2025 у відповідь на запит прокуратури від 11.02.2025 направило лист за № 245, у якому вказало, що документи можуть бути надані лише на підставі ухвали слідчого судді.

17.03.2025 Головне управління військової юстиції Міноборони України направило лист Одеській спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Південного регіону , де зазначило про направлення листів контрагентам укладених договорів про припинення договірних правовідносин, та рекомендовано звернутися управлінню до Регіонального відділення Фонду державного майна України з метою укладання договорів оренди.

19.03.2025 прокуратура направила на адресу позивача лист, де зазначила про встановлення фактів укладання договорів між відповідачем 1 та суб`єктами господарювання, які є фактично договорами оренди, а не договорами зберігання, а також зазначила про намір захисту інтересів держави шляхом визнання недійсними таких договорів та звільнення площ.

Висновки суду

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 3 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Частиною 1 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 235 ЦК України визначено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 294 ГК України (в редакції, чинній на час укладення спірного договору) товарним складом визнається організація, що здійснює зберігання товарів та надає пов`язані із зберіганням послуги на засадах підприємницької діяльності. Товарний склад є складом загального користування у разі якщо із закону, інших правових актів або виданого суб`єкту господарювання дозволу (ліцензії) випливає, що він зобов`язаний приймати на зберігання товари від будь-якого товароволодільця. Зберігання у товарному складі здійснюється за договором складського зберігання. До регулювання відносин, що випливають із зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

Статтею 938 ЦК України передбачено, що зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Відповідно до ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Прийняття речі на зберігання при пожежі, повені, раптовому захворюванні або за інших надзвичайних обставин може підтверджуватися свідченням свідків. Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.

Згідно з ст. 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

За змістом статті 941 ЦК України за згодою поклажодавця зберігач має право змішати речі одного роду та однієї якості, які передані на зберігання.

Статтею 942 ЦК України визначено, що зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов`язаний піклуватися про річ, як про свою власну.

Згідно з ст. 943 ЦК України зберігач зобов`язаний виконувати свої обов`язки за договором зберігання особисто. Зберігач має право передати річ на зберігання іншій особі у разі, якщо він вимушений це зробити в інтересах поклажодавця і не має можливості отримати його згоду. Про передання речі на зберігання іншій особі зберігач зобов`язаний своєчасно повідомити поклажодавця. У разі передання зберігачем речі на зберігання іншій особі умови договору зберігання є чинними і первісний зберігач відповідає за дії особи, якій він передав річ на зберігання.

Відповідно до ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо зберігання припинилося достроково через обставини, за які зберігач не відповідає, він має право на пропорційну частину плати. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання. Установчим документом юридичної особи або договором може бути передбачено безоплатне зберігання речі.

За змістом статті 947 ЦК України витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання. Витрати, які сторони не могли передбачити при укладенні договору зберігання (надзвичайні витрати), відшкодовуються понад плату, яка належить зберігачеві. При безоплатному зберіганні поклажодавець зобов`язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.

Згідно з ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Відповідно до ст. 952 ЦК України поклажодавець зобов`язаний відшкодувати зберігачеві збитки, завдані властивостями речі, переданої на зберігання, якщо зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати про ці властивості.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» законодавство України про оренду державного та комунального майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим, складається з цього Закону, інших законодавчих актів. Положення цього Закону поширюються також на договори зберігання, крім договорів публічного зберігання, якщо місцем зберігання майна третьої особи є індивідуально визначене нерухоме майно державної або комунальної власності. Основною метою оренди є прискорення економічного зростання, залучення іноземних і внутрішніх інвестицій, посилення фінансової спроможності підприємств державної або комунальної власності. Оренда здійснюється на основі таких принципів: законності; відкритості та прозорості; рівності та змагальності; державного регулювання та контролю; врахування особливостей об`єктів державної та комунальної форм власності; захисту економічної конкуренції; створення сприятливих умов для залучення інвестицій; повного, своєчасного, достовірного інформування про об`єкти оренди та порядок передачі їх в оренду; забезпечення конкурентних умов оренди та інших видів договорів.

Статтею 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачена така процедура передачі в оренду державного та комунального майна: прийняття рішення щодо наміру передачі майна в оренду; внесення інформації про потенційний об`єкт оренди до електронної торгової системи (далі - ЕТС); прийняття рішення про включення потенційного об`єкта оренди до одного із Переліків; опублікування інформації про потенційний об`єкт оренди, щодо якого прийнято рішення про включення до одного з Переліків, в ЕТС; розміщення в ЕТС оголошення про передачу майна в оренду; проведення аукціону на право оренди майна або передача об`єкта в оренду без проведення аукціону, укладення та публікація в ЕТС договору оренди.

Порядок передачі в оренду державного та комунального майна, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 (далі - Порядок передачі майна в оренду) визначає механізм передачі в оренду державного та комунального майна, включаючи особливості передачі його в оренду відповідно до положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 16 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди формується на підставі примірного договору оренди, що затверджується Кабінетом Міністрів України - щодо майна державної власності; представницькими органами місцевого самоврядування - щодо майна комунальної власності. Якщо представницький орган місцевого самоврядування не затвердив примірний договір оренди комунального майна, застосовується примірний договір оренди державного майна. Договір оренди може відрізнятися від примірного договору оренди, якщо об`єкт оренди передається в оренду з додатковими умовами. Рішенням Кабінету Міністрів України (представницького органу місцевого самоврядування - для комунального майна) можуть бути передбачені особливості договору оренди майна, що передається в оренду з додатковими умовами. Усі договори оренди, а також зміни і доповнення до них підлягають публікації в ЕТС згідно з Порядком передачі майна в оренду.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» суб`єктами господарської діяльності у Збройних Силах України є військові частини, заклади, установи та організації Збройних Сил України, які утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, ведуть відокремлене господарство, мають кошторис надходжень та видатків, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням. Перелік видів господарської діяльності, здійснення якої дозволяється військовим частинам, визначається Кабінетом Міністрів України. Здійснення господарської діяльності, яка відповідно до закону підлягає ліцензуванню, здійснюється військовими частинами після одержання у встановленому порядку ліцензії без справляння плати за видачу такої ліцензії.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» військові частини можуть передавати без шкоди бойовій та мобілізаційній готовності закріплене за ними рухоме та нерухоме військове майно в оренду юридичним і фізичним особам. Порядок надання дозволу військовим частинам на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду встановлюється Кабінетом Міністрів України. Забороняється надання в оренду озброєння, боєприпасів, бойової та спеціальної техніки.

Передача військового майна в оренду юридичним і фізичним особам здійснюється виключно на конкурсній основі з урахуванням необхідності підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності. Умови та порядок проведення конкурсів визначаються Фондом державного майна України за погодженням з Міністерством оборони України .

Оцінка вартості майна, що підлягає передачі в оренду, проводиться комісіями, до складу яких входять фахівці (уповноважені особи) Міністерства оборони України або іншого органу військового управління та Фонду державного майна України чи його регіонального відділення (представництва) за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Акт оцінки майна, яке передається в оренду, погоджується з Фондом державного майна України чи його регіональним відділенням (представництвом) і затверджується Міністерством оборони України .

Рухоме та нерухоме майно, необхідне для організації харчування особового складу Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах, передається військовими частинами на безоплатній основі переможцям процедур закупівель послуг з організації харчування особового складу Збройних Сил України, визначеним відповідно до Закону України "Про здійснення державних закупівель". Передача такого рухомого та нерухомого майна здійснюється виключно за договором (договорами) позички.

Перелік рухомого та нерухомого майна, необхідного для організації харчування особового складу Збройних Сил України, яке планується передати за договором (договорами) позички переможцю процедур закупівель послуг з організації харчування особового складу Збройних Сил України, зазначається в оголошенні про проведення процедури закупівлі.

Договір (договори) позички рухомого, нерухомого майна, необхідного для організації харчування особового складу Збройних Сил України, укладається (укладаються) на той самий строк, що й відповідний договір (договори) про закупівлю послуг з організації харчування особового складу Збройних Сил України.

Типовий договір позички рухомого, нерухомого майна, необхідного для організації харчування особового складу Збройних Сил України, затверджується Міністерством оборони України .

Рухоме та нерухоме майно, передане на безоплатній основі на умовах позички відповідно до частин сьомої - дев`ятої цієї статті, використовується користувачем виключно для організації харчування особового складу Збройних Сил України в стаціонарних, польових умовах. Використання цього майна в інших цілях забороняється.

Прокурор при зверненні з позовом до суду заявив вимоги до відповідачів про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору № ВКС-1569, а також про усунення перешкод у здійсненні державою в особі позивача права користування та розпорядження державним майном шляхом зобов`язання відповідача 3 звільнити приміщення, яке на праві господарського відання перебуває у користуванні Концерну « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

Під час судового провадження - 13.10.2025, між відповідачем 3, як орендарем, та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях , як орендодавцем, був укладений договір оренди № 92, за умовами якого спірне у цій справі приміщення передано в користування відповідачу 3.

Беручи до уваги, що під час вирішення спору спірне нерухоме майно передано у користування відповідачу 3 на підставі іншого правочину, який не оскаржується прокурором у цій справі та набуто відповідачем 3 в користування на підставі договору, укладеного з уповноваженою особою у сфері оренди та використання державного майна, суд дійшов висновку про відсутність предмету спору в цій частині позову та ухвалою суду від 03.11.2025 закрив провадження у справі в цій частині вимог.

Прокурор у позові вказує на те, що укладений між відповідачами договір має ознаки удаваного правочину, оскільки відповідачі мали намір приховати правовідносини оренди, оскільки умовами спірного договору фактично передбачено передачу відповідачу 3 у користування площі об`єкту нерухомості, а не надання послуг зберігання матеріальних цінностей.

За змістом частини 1 статті 235 Цивільного кодексу України удаваний правочин - це правочин, вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який вони насправді вчинили.

У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою приховує реальний правочин. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Правова конструкція статті 235 Цивільного кодексу України передбачає, що сторона, звертаючись до суду із відповідним позовом, має довести: факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; для приховання якого саме правочину вчинено спірний правочин; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином (схожий за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 17.08.2021 у справі № 904/4885/20, від 11.04.2023 у справі № 916/508/22, від 23.10.2019 у справі № 607/13289/16-ц).

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків, дійсним намірам сторін спору при укладенні оспорюваних договорів, встановити фактичні правовідносин, які склалися між сторонами, і застосувати до цих правовідносин відповідні норми матеріального права. Водночас невикористання при вчиненні певного правочину термінів, які визначають притаманні такому виду правочинів поняття, із закріпленням їх натомість у завуальований спосіб, а також викладення у різних документах взаємопов`язаних між собою прав і обов`язків сторін, що в сукупності складають зміст відповідних правовідносин, можуть бути засобами, які використовуються задля приховання суті правочину, укладення якого мають на меті сторони, шляхом оформлення "про людське око" (напоказ) іншого правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 Цивільного кодексу України має визначити, який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення нікчемності правочину або про визнання його недійсним (схожі за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 522/14890/16-ц, в постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 916/933/17, від 26.06.2019 у справі № 910/12454/17, від 08.09.2021 у справі № 915/857/20, від 05.12.2018 у справі № 466/6298/16-ц).

Отже, вирішуючи питання щодо позовних вимог прокурора та щодо наявності/відсутності підстав для визнання спірного договору недійсним, суд, перш за все, має надати оцінку правовій природі спірного договору у співвідношенні з підставами позову прокурора.

Згідно з позицією прокурора, яка підтримується повністю позивачем, аналіз ключових положень оспорюваного договору однозначно підтверджує, що фактично сторонами погоджена передача відповідачем 1 у користування відповідача 3 саме площі нежитлового приміщення, а не надання послуг зі зберігання товарно-матеріальних цінносте.

Господарський суд наголошує на тому, що у договорі відсутні ключові ознаки договору зберігання, зокрема, відсутня належна конкретизація відповідальності зберігача за збереження майна, натомість встановлена відповідальність поклажодавця за пошкодження майна зберігача, що можливо лише за наявності у поклажодавця фактичного доступу до приміщень зберігача та є характерною ознакою орендних правовідносин.

Надаючи правову кваліфікацію природі оспорюваного правочину та проаналізувавши положення застосованих судом до спірних правовідносин положень законодавства, суд зауважує, що для договору зберігання характерними є такі ознаки: здійснення передачі речі поклажодавцем зберігачу; зберігання речі саме зберігачем особисто або ж передання її для цього іншій особі, якщо він вимушений це зробити в інтересах поклажодавця і не має можливості отримати його згоду; наявність у зберігача обов`язку з повернення речі в схоронності за спливом строку зберігання або на першу вимогу поклажодавця; внесення плати за зберігання за оплатним договором; наявність відповідальності зберігача за втрату (нестачу) або пошкодження речі. У разі ж якщо договір зберігання, укладається з професійним зберігачем, який здійснює свою діяльність як товарний склад, договір зберігання має й додаткові ознаки.

Натомість суд встановив, що спірні правовідносини не містять вказаних ознак, з огляду на таке:

- за оспорюваним договором № ВКС-1569 відповідач 1 фактично закріпив за відповідачем 2 місце (площу) для розміщення останнім власних матеріальних цінностей за плату на визначений проміжок часу (палето-місць, де 1 місце = 1 кв. м., на період не менше 30 (тридцяти) днів);

- у договорі передбачений обов`язок поклажодавця самостійно проводити вантажно-вивантажувальні роботи щодо власних ТМЦ з покладенням ризику випадкового знищення такого майна саме на поклажодавця, що, по-перше, свідчить про наявність доступу відповідача 1 до приміщення, в якому зберігається майно, а по-друге, про не забезпечення відповідачем 1 необхідних умов для виконання договору зберігання власними силами;

- наявність у працівників поклажодавця обов`язку дотримуватися правил техніки безпеки, охорони праці та нормативних актів з питань пожежної безпеки свідчить про надання доступу до об`єкту відповідача 1 не тільки відповідачу 3, а і його працівникам, що не притаманно для відносин зберігання.

Окрім того, суд зазначає, що сама по собі обставина споживання відповідачем 1 за адресою спірного майна комунальних послуг, замовлення послуг охорони та складення між відповідачами акту про прийняття ТМЦ на зберігання, не спростовує наведені висновки суду.

З огляду на наведене, господарський суд дійшов висновку, що сукупність дій, прав та обов`язків за спірним договором притаманне саме орендним правовідносинам, а не правовідносинам, що виникають за договорами зберігання.

Отже, оскільки суд встановив обставини волевиявлення сторін оспорюваного договору № ВКС-1569 на встановлення інших цивільно-правових (орендних) відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим договором про надання послуг зберігання, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин щодо найму нерухомого майна, яке належить до державної власності, суд дійшов висновку, що спірний договір насправді є удаваним правочином і правовідносини сторін за ним є орендними, що мають регулюватися, зокрема, спеціальним Законом України "Про оренду державного та комунального майна", а також Порядком передачі в оренду державного та комунального майна.

Натомість як випливає зі встановлених судом обставин, визначений наведеними нормативно-правовими актами порядок передачі державного майна в оренду у спірних правовідносинах відповідачами дотримано не було, як-то: прийняття рішення щодо наміру передачі майна в оренду; внесення інформації про потенційний об`єкт оренди до ЕТС; прийняття рішення про включення потенційного об`єкта оренди до одного із Переліків; опублікування інформації про потенційний об`єкт оренди, щодо якого прийнято рішення про включення до одного з Переліків, в ЕТС; розміщення в ЕТС оголошення про передачу майна в оренду; проведення аукціону на право оренди майна або передача об`єкта в оренду без проведення аукціону, укладення та публікація в ЕТС договору оренди.

Водночас оспорюваний договір № ВКС-1569 не містить такої істотної умови як орендна плата за використання орендованого державного майна, однак матеріалами справи не підтверджено, що при укладанні спірного договору було проведено оцінку майна для визначення орендної плати.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що при укладенні оспорюваного договору не було дотримано обов`язкових вимог чинного законодавства, яке регулює питання надання в оренду державного майна, а тому погоджується з доводами прокурора про те, що оспорюваний правочин є таким, що суперечить закону.

За наведених обставин, господарський суд вважає за належне визнати договір недійсним.

Водночас, надаючи оцінку ефективності та належності обраному прокурором способу захисту порушених прав держави, суд зазначає, що у наведеному випадку заявлення власником вимоги про визнання недійсним правочину одночасно у поєднанні із вимогою про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (негаторного позову) на підставі статті 391 Цивільного кодексу України, за відсутності доказів звільнення нерухомого майна відповідачем 3, на час звернення з позовом до суду, відповідає критеріям ефективного способу захисту, визначеним усталеною практикою Верховного Суду. Оскільки на момент звернення до суду прокурор обрав ефективний спосіб захисту порушених прав держави в особі позивача, а також враховуючи встановлені судом обставини щодо укладення між сторонами удаваного правочину, суд дійшов висновку, що закриття судом провадження в частині вимог прокурора про зобов`язання відповідача 3 звільнити спірне приміщення, не може впливати на ефективність обраного прокурором способу захисту в цілому, адже підстава для закриття судом провадження у вищевказаній частині вимог мала місце вже під час розгляду справи судом.

Окрім того, господарський суд зауважує, що оскільки договір визнається недійсним з моменту його вчинення, укладення сторонами додаткової угоди про припинення такого договору не позбавляє прокурора права на звернення до суду з позовом про визнання його недійсним, що відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду , викладеним у постанові від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17.

Щодо заперечень відповідача 1 стосовно відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі позивача у спірних правовідносинах, суд зазначає таке.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21, № 922/1830/19 зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21, № 922/1830/19).

Згідно з частиною 4 статті 23 Закону "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

У постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків: "Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Водночас невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо про причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим".

У постанові від 26.05.2021 у справі № 926/14/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вказав, що встановлюючи підстави представництва прокурора, суд повинен здійснити оцінку не тільки щодо виконання ним обов`язку попереднього (до звернення до суду) повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень, яке є останнім перед безпосереднім поданням позову до суду, а й наявні у справі інші докази, щодо обставин які йому передували, зокрема, попереднього листування між прокурором та зазначеним органом, яке за своїм змістом може мати різний характер. Зокрема, такі документи (незалежно від їх назви) можуть бути спрямовані на: отримання інформації з метою встановлення наявності або відсутності порушення інтересів держави у випадку виявлення прокурором ознак такого порушення на підставі абзацу четвертого частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру"; інформування відповідного органу про виявлені прокурором порушення інтересів держави та отримання інформації щодо обізнаності такого органу про таке порушення та вжиття або невжиття відповідних заходів; отримання від відповідного органу інформації (матеріалів та копій) необхідних для здійснення представництва в суді. При цьому, якщо в процесі такої оцінки буде встановлено, що листування було спрямовано на отримання документів та/або інформації щодо можливого порушення і пов`язано саме зі з`ясуванням факту наявності або відсутності порушення, то обов`язковим є подальше інформування відповідного органу про виявлені прокурором порушення та надання відповідному органу можливості відреагувати протягом розумного строку на повідомлення при поданні відповідного позову прокурором, що відповідає змісту приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру", усталеній практиці Європейського суду з прав людини та Верховного Суду". Водночас, якщо попереднє листування свідчить про те, що воно мало характер інформування відповідного органу про вже раніше виявлені прокурором порушення, а відповідний орган протягом розумного строку на таку інформацію не відреагував або відреагував повідомленням про те, що він обізнаний (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора) про таке порушення, але не здійснював та/або не здійснює та/або не буде здійснювати захист порушених інтересів, то, у такому випадку, наявні підстави для представництва передбачені абзацом першим частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру". У такому разі (за умови наявної відповіді уповноваженого органу) дотримання розумного строку після повідомлення про звернення до суду не є обов`язковою, оскільки дозволяє зробити висновок про нездійснення або здійснення неналежним чином захисту інтересів держави таким органом».

Звертаючись до суду з позовом, прокурор стверджував про порушення інтересів держави внаслідок укладення відповідачами оспорюваного договору як удаваного правочину.

На переконання прокурора, укладенням цього правочину під видом договору про надання послуг зберігання ТМЦ сторони насправді приховали договір оренди державного майна, який має укладатися з дотриманням встановленого законодавством чіткого порядку, недотримання якого призводить до бюджетних втрат, порушує прозору конкурсну процедуру, а отже внаслідок укладення договору спричинено шкоду економічним інтересам держави. Органом, уповноваженим державою здійснювати захист її інтересів у спірних правовідносинах, прокурор визначив Міністерство оборони України , з посиланням, зокрема, на його функції, повноваження та компетенцію, передбачені Положенням про Міністерство оборони України , затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671, а також статут Концерну.

Господарський суд вважає, що Міністерство оборони України як орган, уповноважений державою на здійснення контролю за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечення ефективного і цільового використання бюджетних коштів, як орган, до сфери управління якого належить Концерн, є компетентним у спірних правовідносинах та має повноваження щодо захисту інтересів держави у них.

Натомість згідно з матеріалами справи Міністерство оборони України , знаючи про порушення прав та інтересів держави та маючи відповідні повноваження для їх захисту, належного захисту таких прав та інтересів не здійснило.

Так, у листі від 05.02.2025, доданого до матеріалів справи та адресованому Міністерству оборони України , прокурор повідомляв про виявлені зловживання уповноважених осіб Концерну при укладенні низки правочинів щодо державного майна, зокрема й оспорюваного договору. У листі від 17.03.2025 позивач повідомив прокурора, що на виконання вимог наказу Концерну відповідачем 1 повідомлено про вжиття ним заходів щодо направлення повідомлення контрагентам по відповідним договорам з метою припинення договірних відносин, при цьому відповідачу 1 рекомендовано звернутись відповідного Регіонального відділення Фонду державного майна України для укладення договорів оренди державного майна. Натомість, наявне у справі листування не свідчить про те, що позивач вжив заходів щодо оскарження оспорюваного договору та усунення перешкод державі у користуванні відповідного майна.

Беручи до уваги факт направлення прокурором після отримання вказаної відповіді повідомлення позивачу в порядку положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням обґрунтування позовних вимог, встановлених обставин справи, характеру спірних правовідносин, господарський суд вважає, що у цій справі прокурор обґрунтовано подав позовну заяву в інтересах держави в особі визначеного ним позивача - Міністерства оборони України .

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Господарський суд з огляду на викладене зазначає, що в межах розгляду справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, вагомі та доречні доводи, які викладені учасниками справи.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позов прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до відповідачів належить задовольнити повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги задоволення судом позовних вимог прокурора в повному обсязі, судовий збір, сплачений за подання позову, покладається на відповідачів порівну. При цьому суд роз`яснює прокурору право звернутись до суду із окремою заявою про повернення частини сплаченого судового збору за вимогу, за якою суд закрив провадження у справі з підстав відсутності предмету спору.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним договір про надання послуг зберігання ТМЦ та додаткових послуг від 01.01.2025 № ВКС-1569, що укладений між Концерном « ІНФОРМАЦІЯ_5 » в особі Південного регіонального управління Концерну « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю « Чорноморськ буд груп » ( 65497, Одеська область, Овідіопольський район, с. Лиманка, вул. Центральна, ж/м «Червоний хутір», будинок 72 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

3. Стягнути з Концерну « ІНФОРМАЦІЯ_5 » в особі Південного регіонального управління Концерну « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ( 65012, м. Одеса, вул. Пироговська, 11 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) судовий збір в сумі 1 211,20 грн.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « Чорноморськ буд груп » ( 65497, Одеська область, Овідіопольський район, с. Лиманка, вул. Центральна, ж/м «Червоний хутір», будинок 72 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ( 65012, м. Одеса, вул. Пироговська, 11 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) судовий збір в сумі 1 211,20 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення скла43016354 підписано 12 січня 2026 р. у зв`язку із відсутністю електропостачання у ІНФГосподарському суді Одеської області перебуванням судді Деркач Т. Г. у відпустці з 29.12.2025 по 06.01.2026 включно.

Суддя Т.Г. Деркач